Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

12.09.2024 року через засоби поштового зав`язку представник відповідача [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, у якій просить стягнути з позивачки на користь відповідачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн. Вимоги заяви мотивовано тим, що рішенням суду від 10.09.2024 року у справі №755/12922/23 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] . При цьому, у рішенні не відображено питання про судові витрати, які відповідачка [PERSON] понесла при розгляді справи. Разом з цим, відповідачка для захисту своїх інтересів користувалась правничою допомогою адвокатів Конюшка Д.Б. та Сулиги С.О. Згідно договору №16/10/23-ЮП/ІL від 10.10.2023 року витрати відповідачки склали 20000,00 грн., з розрахунку 2000,00 грн. за 1 год. (консультація, у тому числі з`ясування обставин справи - 1 год.; вивчення документів наданих замовником - 1 год.; вивчення судової практики, формування правової позиції - 2 год.; підготовка та подання відзиву - 5 год.; підготовка та подання заяви про виклик свідків - 1 год.). Згідно договору від 27.05.2024 року, витрати відповідачки становлять 10000,00 грн., з розрахунку 2000,00 грн. за 1 год. (консультація - 1 год.; вивчення наданих замовником документів - 1 год.; підготовка та участь в судових засіданнях - 3 год.). Відповідно до акту виконаних робіт №01 від 12.09.2024 року сукупно вартість послуг адвоката склала 10000,00 грн. Таким чином, загальна сума витрат відповідачки на професійну правничу допомогу становить 30000,00 грн. 01.10.2024 року до суду надійшли заперечення сторони позивача на заяву про стягнення судових витрат, у яких представник просить зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що сума, яку просить стягнути відповідачка, не відповідає принципам співмірності та розумності, є неспівмірною зі складністю справи та наданими адвокатами послугами. Справа не є складною, не потребує аналізу великого масиву законодавства, не містить великої кількості доказів, а в Україні сформована стала судова практика з розгляду справ відповідної категорії. Консультації не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзиву. Не надано детального опису вчинених дій, а аналіз справи та судової практики, охоплюються єдиною послугою з підготовки заяв по суті справи. Підготовка та подання відзиву охоплюються єдиною послугою з підготовки відзиву і зазначений час на її здійснення не відповідає складності справи та суті наданої послуги. Представник вказує, що заяви про виклик свідків мають типовий характер і не потребують значного часу. Стороною відповідача було подано лише два процесуальних документа - відзив та заяву про виклик свідків, а тому зазначений час надання послуг є непропорційним характеру послуг та є завищеним. Неспівмірною є вартість послуг за договором від 27.05.2024 року, адже консультації та вивчення документів охоплюються однією послугою з підготовки та участі в судових засіданнях. Розмежування наведених послуг призводить до штучного збільшення розміру судових витрат. Послуга з підготовки та участі в судових засіданнях не деталізована, адже не вказано дат судових засідань та їх сукупного часу. Представник позивача в судовому засіданні просить зменшити суму витрат відповідачки на професійну правничу допомогу з підстав вказаних у письмових запереченнях, зазначає, що стороною відповідача розділені послуги, які мають бути однією послугою, вартість послуг є завищеною, а участь в судових засіданнях представника відповідача протягом 3 годин не конкретизовано. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, у змісті заяви представника відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення міститься клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача за [PERSON] за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення та додатки до неї, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву сторони відповідача [PERSON] , у ньому представник зазначав про те, що витрати на правову допомогу складають 20000,00 грн., а згідно змісту ухвали суду про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті від 31.05.2024 року, представник відповідачки у підготовчому засіданні зазначив, що витрати відповідачки на правничу допомогу орієнтовно становлять 40 тис. грн. і докази понесення таких витрат будуть надані суду протягом 5 днів від дня ухвалення у справі рішення. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Убачається, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону, сторона відповідача [PERSON] вказала у відзиві на позовну заяву попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, заявила про подання доказів понесення відповідних судових витрат протягом 5 днів від дня ухвалення рішення та подала заяву про ухвалення у справі додаткового рішення в межах визначеного законом строку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15). У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь адвоката конкретної суми за надані послуги або виконані роботи. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). 10.10.2023 року між відповідачкою [PERSON] та адвокатом Конюшко Д.Б. був укладений договір про надання правової допомоги №16/10/23-ЮП/ІL згідно п. 4.1. якого, за послуги надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в Додатку №1 до цього договору. Суд зауважує, що сторона відповідача [PERSON] не надала суду Додатку №1 до договору про надання правової допомоги №16/10/23-ЮП/ІL від 10.10.2023 року, у якому мало би бути зазначено погоджену сторонами суму коштів на оплату послуг адвоката Конюшко Д.Б. Разом з цим, суду надано Акт №1 від 12.09.2024 року про виконання роботи за договором №16/10/23-ЮП/ІL від 10.10.2023 року, за яким вартість робіт склала 20000,00 грн. (консультація замовника, у т.ч. з`ясування обставин події - 1 год.; вивчення документів наданих замовником - 1 год.; вивчення судової практики, формування правової позиції захисту інтересів замовника - 2 год.; підготовка та подання відзиву - 5 год.; підготовка та подання заяви про виклик та допит свідків - 1 год.;). Проте, цей акт складений та підписаний лише самим адвокатом Конюшко Д.Б. За відсутності підпису на такому акті замовника послуг [PERSON] не можна дійти висновку, що адвокат Конюшко Д.Б. та замовник послуг [PERSON] погодили суму вартості послуг зазначеного адвоката в розмірі 20000,00 грн. Зміст наведено Акту не містить жодних даних про те, що він є Додатком №1 до договору про надання правової допомоги №16/10/23-ЮП/ІL від 10.10.2023 року. Крім того, відсутність підпису замовника під розрахованою адвокатом сумою не вказує на те, що у замовника виникли обов`язки перед адвокатом про сплату вартості послуг/робіт в сумі 20000,00 грн. 27.05.2024 року між адвокатом Сулига С.О. та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги, у п. 6.1. якого вказано, що вартість послуг виконавця по даному договору визначається Додатком до нього. Разом з цим, суду не надано Додатку до договору про надання правової допомоги від 27.05.2024 року, у якому мало б бути зазначено погоджену сторонами договору суму вартості послуг адвоката Сулиги С.О. Натомість суду надано Акт №1 від 12.09.2024 року про виконання роботи за Договором б.н. від 27.05.2024 року, згідно якого вартість робіт склала 10000,00 грн. (консультація замовника - 1 год.; вивчення документів наданих замовником - 1 год.; підготовка та участь в судових засіданнях - 3 год.). Проте, цей акт також складений та підписаний лише самим адвокатом Сулигою С.О. Суд знов зазначає, що за відсутності підпису на такому акті замовника послуг [PERSON] не можна дійти висновку, що адвокат Сулига С.О. та замовник послуг [PERSON] погодили суму вартості послуг зазначеного адвоката в розмірі 10000,00 грн. Зміст наведено Акту не містить жодних даних про те, що він є Додатком до договору про надання правової допомоги від 27.05.2024 року, який визначає вартість послуг адвоката згідно положень п. 6.1. договору. Крім того, відсутність підпису замовника під розрахованою адвокатом сумою не вказує на те, що у замовника виникли обов`язки перед адвокатом про сплату вартості послуг/робіт в сумі 10000,00 грн. Водночас суду надано копію платіжної інструкції від 11.10.2023 року, згідно якої відповідачка [PERSON] сплатила адвокату Конюшко Д.Б. 12000,00 грн. З урахування наведеного вище, лише вказана банківська квитанція підтверджує розмір витрат відповідачки на професійну правничу допомогу, що становить 12000,00 грн. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції і в інших справах. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд ураховує складність справи, ціну позову, підтверджену пов`язаність витрат із розглядом справи, об`ємом наданих послуг, виконаних робіт, часом необхідним для надання послуг та зважаючи на принципи розумності і справедливості вважає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. за конкретними обставинами справи не може бути зменшено і такою сумою охоплюються в тому числі посилання сторони позивача щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви сторони відповідача [PERSON] про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. На переконання суду розмір правничої допомоги у цій справі в сумі 12000,00 грн. відповідатиме критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних, розумних і пропорційних зі складністю справи та виконаною правовою роботою в суді першої інстанції. На підставі викладеного,

Outcome: partial