Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Перший заступник керівника Смілянської окружної прокуратури, в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бобрицької сільської ради, [PERSON] , Приватного підприємства «Коритищанське», Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації. Позов обґрунтовано наступним. Смілянською окружною прокуратурою Черкаської області в ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення природоохоронного законодавства. Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» (далі РЛП «Трахтемирів») створено рішенням Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІ та рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та відповідно останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5562,5 га території регіонального ландшафтного парку. Так, в ході моніторингу земельних ділянок в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області встановлено, що на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» (далі РЛП «Трахтемирів») знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га цільове призначення для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, яка на праві власності належить [PERSON] . Право власності на дану земельну ділянку [PERSON] набув, шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Бобрицької сільської ради № 2-22/VІІІ від 14.12.2020, яку в подальшому передав в оренду ПП «Коритищанське». Разом з тим, набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га, відбулося з порушенням норм ст.ст. 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки дана земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно-заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності. Дана земельна ділянка перебуває в межах РЛП «Трахтемирів» і відноситься до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї земельної ділянки у приватній власності і користуванні з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. КМ України, як розпорядник земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення рішень про передачу або вилучення, погодження зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймав. Оскільки з 27.05.2021 КМ України втратив повноваження щодо розпорядження землями природно заповідного фонду, а згідно з п. 24 Перехідних положень ЗК України, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах територіальних громад, тому Бобрицька сільська рада Черкаської області є власником земельної ділянки і є органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Враховуючи, що Бобрицька сільська рада Черкаської області є одним із учасників спірних правовідносин, яким допущено порушення державних інтересів, що виключає участь сільської ради в якості позивача, тому прокурор звернуся з позовом в інтересах держави, як самостійний суб`єкт. Враховуючи, що дана земельна ділянка протиправно передана у власність, правовий титул земельної ділянки, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчиненні дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної. Зважаючи, що земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду та неправомірно вибула з власності держави прокурор просив: - усунути перешкоди власнику Бобрицькій сільській раді Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га, шляхом зобов`язання [PERSON] та Приватного підприємства «Коритищанське» повернути на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га, розташовану в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області; - усунути перешкоди власнику Бобрицькій сільській раді Черкаської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: 7122081900:01:001:1696, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру з одночасним припиненням усіх речових прав, зареєстрованих щодо даної земельної ділянки; - судові витрати покласти на відповідачів. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою від 07.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. 16.12.2024 від ПП «Коритищанське» надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнано, у його задоволенні просили відмовити та застосувати строк позовної давності. Відзив обґрунтований тим, що право власності набуте відповідачем [PERSON] 04.02.2021, інформація про реєстрацію права власності є загальнодоступною, а тому позивач мав можливість звернутися до суду з позовом у встановлений законом строк. РЛП «Трахтемирів» як об`єкт природно-заповідного фонду не створений, межі його в натурі не винесені, зонування немає, а тому позивачем не надано та матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували та вказували на те, що спірна земельна ділянка є землею природно-заповідного фонду. Крім того, оскільки прокурор не повідомив Бобрицьку сільську раду про наміри звернутися з позовом до суду, а тому не має право на представництво інтересів у суді (а.с.147-153 т.1). 19.12.2024 від представника Бобрицької сільської ради Черкаської області адвоката Хорошун О.В. надійшов відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнала, вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Оскільки РЛП «Трахтемирів» не створений як об`єкт природно-заповідного фонду, його межі не визначені, тому неможливо стверджувати, що спірна земельна ділянка, яка належить [PERSON] розміщена на території РЛП «Трахтемирів». Зазначає, що у прокурора відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом та здійснення представництва в інтересах держави (а.с.1-7 т.2). Ухвалою суду від 25.12.2024 витребувано докази у справі. 20.02.2025 від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого у задоволенні позову просили відмовити, вважають, що оскільки відомості про межі РЛП «Трахтемирів» не визначено, інформація про зареєстроване речове право на земельну ділянку РЛП «Трахтемирів» до Головного управління не надходила, станом на 24.04.2023 за даними земельного кадастру інформацію про земельну ділянку РЛП «Трахтемирів» не внесено, цільове призначення земельної ділянки не визначено, кадастровий номер відсутній, а тому спірна земельна ділянка не може бути вилучення у власника. Крім того, позов прокурор фактично пред`явив в інтересах держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області, до відповідача так само Бобрицької сільської ради, що унеможливлює наявність спору, тому прокурор не має право на представництво інтересів у суді (а.с.183-184 т.2). 26.02.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання прокурор Лисенко К.М. не з`явилася, подала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позов просила задовольнити. Представники відповідачів - Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ПП «Коритищанське» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення повісток через Електронний суд. Представник відповідача - Бобрицької сільської ради Черкаської області адвокат Хорошун О.В. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із зайнятістю у іншій справі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Васянович В.В. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток через Електронний суд. Представник третьої особи - РЛП «Трахтемирів» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток через Електронний суд. Відповідно до\~ст.\~223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Зважаючи, що учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд справи, а судові засідання неодноразово відкладалися через неявку учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом. Звертаючись з позовом прокурор зазначив, що оскільки Бобрицька сільська рада Черкаської області є одним із учасників спірних правовідносин, яким допущено порушення державних інтересів, що виключає участь сільської ради в якості позивача, тому прокурор звернуся з позовом в інтересах держави, як самостійний суб`єкт. Згідно з ч. ч. 3, 4 \~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)). З 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, яким внесено відповідні зміни до статті 122 ЗК України, а також набрали чинності положення пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України. Відповідно до пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно заповідного фонду. Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII (далі також - Закон № 2456-XII) визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» має статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення, межі якого визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Відтак, з 27 травня 2021 року розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, є уповноважений орган територіальної громади. Таким чином, з урахуванням змін, що відбулися в законодавстві, повноваження на розпорядження землями комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, перейшли до уповноваженого органу територіальної громади. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) зазначено: «втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала безперешкодне володіння загальнонародними благами та ресурсами, вільний доступ до водних та інших природних ресурсів і об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема і до парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, одним із яких є Парк «Перемога». У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави, зокрема і від імені територіальної громади як власника земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги (стаття 41 Конституції України), згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.20)). 7.25. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні земельної ділянки територіальній громаді Полтави, зокрема підвищеного суспільного інтересу до збереження парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» як об`єкта природно-заповідного фонду, прокурор мав звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів держави (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.22)). 7.26. У позовній заяві прокурор вказав, що інтереси держави порушено внаслідок прийняття органами місцевого самоврядування, наділеним повноваженнями щодо земельної ділянки, незаконних рішень. Оскільки саме ці органи допустили порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, вони не можуть здійснювати захист цих інтересів у тих самих відносинах, тобто звернутися до суду з відповідним позовом. Тому Велика Палата Верховного Суду з огляду на її попередню практику, сформовану до моменту ухвалення судами оскаржених рішень, вважає, що підстави для представництва прокурором інтересів держави у цій справі були (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.21)).. 7.27. Здійснення відповідно до статті 131-1 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 2 і статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництва інтересів держави у суді відповідає у спірних правовідносинах суспільним інтересам та спрямовано на досягнення ідей, закладених у Преамбулі та статтях 13 і 14 Конституції України». Крім цього, у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 914/1701/17 зазначено, що безпосередність звернення прокуратури без зазначення компетентного органу, який здійснює функції держави в спірних відносинах, цілком правомірно обґрунтовується перевищенням міськрадою як органом місцевого самоврядування, що здійснює правомочності власника майна, належного територіальній громаді міста, встановлених законом меж її владних повноважень, а також необхідністю захисту інтересів держави в частині забезпечення права місцевої громади розпоряджатися землею, яка їй належить, що власне і стало підставою для звернення прокурора з цим позовом. Вказані висновки відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, органи прокуратури реалізують конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому, прокурор є особливим суб`єктом цивільного процесу і його участь у цивільному судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у передбачених законом випадках. Крім цього, внаслідок змін у чинному законодавстві, інтерес у поверненні спірної земельної ділянки отримала Бобрицька об`єднана територіальна громада. Таким чином, оскільки Бобрицька сільська рада Черкаської області є одним із учасників спірних правовідносин, яким допущено порушення державних інтересів, що виключає участь сільської ради в якості позивача, тому прокурор звернуся з позовом в інтересах держави, як самостійний суб`єкт реалізуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. Щодо вимог про повернення земельної ділянки. Рішенням Бобрицької сільської ради Черкаської області № 3-33/VIII від 14.12.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (01.03 для ведення особистого селянського господарства) у приватну власність [PERSON] », було затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку (01.03 для ведення особистого селянського господарства) площею 1,1000 га, кадастровий номер 7122081900:01:001:1696 із земель комунальної власності за адресою: Черкаська область, Канівський район, Бобрицька сільська рада (за межами населеного пункту с. Григорівка) (а.с.59-68 т. 1) Відомості про реєстрацію даної земельної ділянки були внесені до Державного земельного кадастру, з цільовим призначенням (01.03 для ведення особистого селянського господарства) (а.с.54 т. 1). Відповідно до даних Публічно-кадастрової карти України, земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 перебуває на території РЛП «Трахтемирів» (а.с.31 т. 1). Відповідно до договору оренди землі від 05.03.2023, [PERSON] передав ПП «Коритищанське» на умовах оренди земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 (а.с.52-53 т. 1) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397175102 від 30.09.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га належить на праві власності [PERSON] та перебуває в оренді у ПП «Коритищанське» (а.с.32-33 т. 1). Рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» у Канівському районі на території Григорівської сільської ради організовано (утворено) регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» на площі 5562,5 га без вилучення земель у власників (користувачів) та визначено його засновником Акціонерне товариство Закритого типу «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» (а.с.77-78 т. 1). Згідно Охоронного зобов`язання від 07.09.2000, АТЗТ «Аграрно-Екологічне об`єднання «Трахтемирів» дає зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» організованого рішенням Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 в межах території Григорівської сільської ради Канівського району загальною площею 5562,5 га (а.с. 79 т. 1). Згідно карти-схеми, межі РЛП «Трахтемирів» поширюються в тому числі і на територію Григорівської сільської ради (а.с.80-81 т. 1). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-1868/14-19 від 18.06.2019, та акту приймання передачі земельних ділянок від 18.06.2019, Бобрицькій сільській раді було передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1553,9728 га, які розташовані в межах Бобрицької, Григорівської, Грищенецької, Пшеничницької , Тростянецької, Чернишівської сільських рад Канівського району Черкаської області (а.с.34-46 т. 1). Доказів надання КМ України погодження зміни цільового призначення спірної земельної ділянки відповідачами не надано. Згідно з наданої відповіді секретаріату Кабінету Міністрів України від 10.06.2024 № 13712/0/2-24, на запит прокурора від 07.06.2024, Кабінетом Міністрів України, рішень про погодження зміни цільового призначення земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696, не приймалося (а.с.69-71 т. 1). З відповіді Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 19.06.2024 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 га знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» (а.с.75-76 т. 1). Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га, що розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться на території РЛП «Трахтемирів», а тому належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду і є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, а також про встановлення, скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого та загальнодержавного значення приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Судом встановлено, що РЛП «Трахтемирів» організовано (утворено) на підставі рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». Цим же рішенням останньому надано статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом організації регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Черкаської області, в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаської області знаходиться 5562,5 га території регіонального ландшафтного парку. Крім того, Верховний Суд під час розгляду справи № 371/463/17-ц у постанові від 21 жовтня 2019 року встановив, що у 2001 році Науковим центром заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України виготовлено «Проект організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів РЛП «Трахтемирів» та у встановленому порядку погоджений із Державним управлінням екології та природних ресурсів в Черкаській області, Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області, затверджений АТЗТ «АЕО» «Трахтемирів», в якому чітко встановлені межі РЛП «Трахтемирів». Таким чином, межі РЛП «Трахтемирів» визначені проектом створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а доводи відповідачів про відсутність меж РЛП «Трахтемирів» не відповідають фактичним обставинам справи та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд». Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша\~статті 19 ЗК України). Статтею 43 ЗК України\~встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ст. 45 ЗК України). Статтею 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до\~ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України»\~території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Частина 1\~ст. 150 ЗК України, до особливо цінних земель відносить, зокрема землі природно-заповідного фонду. Положення\~ст. 45 ЗК України, \~щодо можливості перебування земель природно-заповідного фонду у приватній власності передбачає, що громадяни у встановленому законодавством порядку можуть створити на належних їм землях об`єкт природно-заповідного фонду і тоді земельні ділянки, на яких вони розміщені, перебуватимуть у приватній власності зі зміною цільового призначення. У цьому випадку землевласник зобов`язаний забезпечити режим охорони об`єкту природно-заповідного фонду з оформленням охоронного зобов`язання. Отже землі природно-заповідного фонду є обмеженими в обороті, а тому не можуть перебувати у власності фізичних осіб, надаватись їм для інших цілей, ніж ті, що визначені ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України». Вказані висновки відображено в постанові ВП ВС від 11.06.2020 у справі №359/281/18. Так відповідно до ч. 5\~ст. 53 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання Як визначено ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з пунктами а), в) ч. 3\~ст. 83 ЗК України\~до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Пунктом г) ч. 1\~ст. 150 ЗК України\~визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 ЗК України\~припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад. Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1\~ст. 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1\~ст. 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2\~ст. 328 ЦК України, \~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом, цивільні права, зокрема, право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Таким чином, зважаючи, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах РЛП «Трахтемирів», а тому належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду і є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено. Перебування у власності [PERSON] спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території РЛП «Трахтемирів» суперечить як статусу відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на здійснення такої діяльності на відповідних землях. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)). За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22). Під час вирішення питання щодо належного способу захисту права власника, суд також враховує наступні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18. У постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (пункт 11.7. постанови ВП ВС). Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49) (пункт 11.8. постанови ВП ВС). З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги прокурора в межах негаторного позову про повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га на користь держави в особі Бобрицької сільської ради Черкаської області. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України). Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки. Такий висновок зроблено Верховним Судом у Постанові від 18 січня 2023 року у справі № 361/1308/19. Таким чином, прокурор звертаючись з позовом про повернення земельної ділянки не допустив порушення стоку позовної давності. Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Положеннями\~ст. 21 ЗК України, передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, зокрема, є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Оскільки спірна земельна ділянка має цільове призначення для особистого селянського господарства, категорія земель - для сільськогосподарського виробництва, що не відповідає цільовому призначенню фактичному розташуванню на землях природно заповідного фонду, вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог пред`явлених до Держгеокадастру в Черкаській області. Частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який є держателем Державного земельного кадастру. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до п. 1 цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603 (у редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 № 85), Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - Управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії, кадастру та їй підпорядковане. Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником\~документів,\~передбачених частиною\~четвертою цієї\~статті,\~не в\~повному обсязі; невідповідність\~поданих документів\~вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Як вбачається з Інформації Державного земельного кадастру, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, були внесенні міськрайонним управлінням у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (а.с.47 т.1). Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га належить до земель природно-заповідного фонду, відповідно внесення відомостей до Державного земельного кадастру з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення відбулося з порушенням земельного законодавства щодо визначення цільового призначення. Таким чином Держгеокадастр у Черкаській області належним чином не перевірив відповідність поданих документів при реєстрації в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га, тому позовні вимоги до Держгеокадастру у Черкаській області є обґрунтованими. Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)). Таким чином, контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Бобрицької об`єднаної територіальної громади, зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», що став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин і на території якого заборонене ведення особистого селянського господарства. Повернення Бобрицькій об`єднаній територіальній громаді земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням Отже втручання у право [PERSON] , мирно володіти спірною земельною ділянкою відповідає закону. Заперечення відповідачів щодо не створення РЛП «Трахтемирів» та не винесення в натурі його меж суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів скасування чи оскарження рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-14 «Про організацію регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» місцевого значення» сторони не надали, а тому у відповідності до ст. 7 Закону України «Про природно- заповідний фонд України» межі визначені проектом організації регіонального ландшафтного парку. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером 7122081900:01:001:1696 площею 1,1 га розташована на території РЛП «Трахтемирів» та належить до земель, що мають особливий статус природно-заповідного фонду, які є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Також прокурором доведено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею, як власника, та наявність порушеного права, у виді перешкод у здійсненні Бобрицькою сільською радою Черкаської області права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою. Тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді прокурором було сплачено судовий збір в сумі 6056,00 грн. (а.с.1 т. 1). Враховуючи наведене, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури у рівних частинах по 1514,00 грн з кожного.

Outcome: approved