Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

У лютому 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , у якому просять стягнути заборгованості за кредитним договором від 14.02.2024 року №4385816, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , в розмірі 65 982,18 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача вказує, що 14.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4385816 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 7 300,00 грн.; строк кредитування - 350 днів; ставка - 912,50% річних (2,50% в день). Представник ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» вказує, що останні отримали право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. При цьому, відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача становить 65 982,18 грн., що складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 7 286,93,00 грн.; нараховані відсотки первісним кредитором - 41 571,27 грн., нараховані відсотки позивачем - 17 123,98 грн. Тому просять стягнути з позичальника вказану суму заборгованості за кредитним договором. Від відповідача 05.03.2025 року надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у позові, оскільки вважає, що положення вказаного договору є несправедливими, вказує що матеріали справи не містять доказів переуступки права вимоги, також вказує що позивач не надав доказів видачі грошових коштів відповідачу. Від представника позивача 07.03.2025 року надійшла відповідь на відзив, просили позов задовольнити, вказуючи що відповідачу у даному випадку нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. В судове засідання представник позивач не з`явився, матеріали справи місять клопотання про розгляд справи з їх відсутності. Відповідача в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила у разі її неявки відкласти розгляд справи. Суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки вважає, що матеріали справи містять позиції сторін з долученими доказами, що достатньо для ухвалення судом рішення. Судом встановлено, що 14.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4385816 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором, на наступних умовах: сума кредиту - 7 300,00 грн.; строк кредитування - 350 днів; ставка - 912,50% річних (2,50% в день). ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало кредит в сумі 7 300,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору, що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" 25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 65 982,18 грн., що складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 7 286,93,00 грн.; нараховані відсотки первісним кредитором - 41 571,27 грн., нараховані відсотки позивачем - 17 123,98 грн. Відповідно до змісту ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Враховуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що передбачена умова в укладеному між сторонами договорі про надання фінансового кредиту, про встановлення денної процентної ставки у розмірі 2,5 % у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість по відсоткам за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором від 14.02.2024 року №4385816, становить 25 550,00 грн., виходячи з розрахунку (73,00 грн. - 1% - розмір відсотків, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 350 днів (строк дії договру). З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач у встановленому договором порядку та строки не погашала кредит, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 7 300,00 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 25 550,00 грн., в всього 32 850,00 грн. необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Доводи відповідача про недотримання процедури переуступлення права вимоги та процедури переказу коштів не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 206,02 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 10 000,00 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 1 000,00 грн. На підставі ст. 509, 526, 546, 612, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial