Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №4661945 від 19.10.2021 у сумі 29\~675,00 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 9\~000,00 грн. У обґрунтування\~вимог позивач\~зазначив,\~що 19.10.2021\~між ТОВ\~«Мілоан» та\~ [PERSON] було\~укладено договір\~№4661945,відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 5\~000,00 грн. 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, згідно якого ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема до [PERSON] за договором №4661945. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №4661945. Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача, становить 29\~675,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5\~000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 24\~125,00 грн, заборгованість за комісіями 550,00 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 21 квітня 2025 року, яке відкладено на 21 травня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 19.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4661945, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання, що визначені Договором (п. 1.1. Договору). Пунктами 1.2., 1.3. Договору визначено суму кредиту 5\~000,00 грн., строк кредитування 30 днів з 19.10.2021. Згідно п. 1.4 Договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 18.11.2021. У п. 1.5.1. Договору визначено розмір комісії за надання кредиту у сумі 550,00 грн., яка нараховується за ставкою 11 відсотків від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2. Договору визначена сума процентів за користування кредитом 1\~875,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Договором передбачена пролонгація строку кредитування. Продовження строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних умовах (п. 2.3.1 договору). Пунктом 2.3.1.1 визначено пролонгацію на пільгових умовах. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.1.2 визначено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит №4661945 від 19.10.2021 загальна вартість кредиту становить 7\~425,00 грн. з урахуванням процентів за користування кредитом у сумі 1\~875,00 грн. та комісії за надання кредиту у сумі 550,00 грн. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4661945 ТОВ «Мілоан» нараховано заборгованість за період з 19.10.2021 по 17.01.2022. Згідно довідки №454271589 від 19.10.2021 на рахунок [NUMBER] переведено грошові кошти у сумі 5\~000,00 грн. згідно договору №4661945. Відповідно до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал», ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 83\~672\~331,46 грн., а ТОВ «Вердикт капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ «Мілоан», і стає новим кредитором за договорами, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками. Пунктом 6.1.4 договору факторингу №26-01/2022-83 передбачено, що право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №4), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Розмір фінансування за реєстром боржників визначений п. 7.1. Договору і складає 4\~097\~773,59 грн. Виконання вищевказаного договору підтверджується платіжним дорученням №324190002 від 27.01.2022, актом приймання-передавання реєстру боржників та самим реєстром боржників від 26.01.2022. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №4661945 від 19.10.2021, загальна сума заборгованості 22\~425,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт капітал» станом на 10.01.2023 заборгованість відповідача становить 29\~675,00 грн., що складається з 5\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16\~875,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 550,00 грн. заборгованість за комісією, 7\~250,00 грн. відсотки за кредитом, нараховані ТОВ «Вердикт капітал» за період з 26.01.2022 по 23.02.2022. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект центр» належні ТОВ «Вердикт капітал», а ТОВ «Коллект центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ «Вердикт капітал» до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору. Пунктом 5.2 договору факторингу №10-01/2023 передбачено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4). Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, самим реєстром боржників (Додаток №3 до Договору), а також витягом з реєстру боржників, де під №404 зазначений боржник [PERSON] , підтверджується виконання сторонами вимог Договору, а отже і право грошової вимоги ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості, наданої ТОВ «Коллект центр», заборгованість [PERSON] станом на 14.02.2025 становить 29\~675,00 грн., з яких 5\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24\~125,00 грн. заборгованість за відсотками, 550,00 грн. заборгованість за комісією. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами у сумі 5\~000,00 грн., однак в добровільному порядку не повернув, а отже указана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, первісним кредитором нараховані відсотки за період з 20.10.2021 по 17.01.2022 у сумі 16\~875,00 грн. Згідно договору про споживчий кредит №4661945 від 19.10.2021 встановлений строк кредитування 30 днів, отже дата повернення кредиту 18.11.2021, що також відображено у графіку платежів до договору. Договором визначено строк кредитування 30 днів, тобто до 18.11.2021, позивачем не надано доказів пролонгації відповідно до п. 2.3.1.2 договору, а саме доказів, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після 18.11.2021, та доказів пролонгації договору відповідно до п. 2.3.1.1, а саме доказів сплати комісії, оскільки позивачем заявлена до стягнення комісія у сумі 550,00 грн., що свідчить, що пролонгація договору на пільгових умовах не відбулася. Розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо сплати ані комісії, ані основної суми боргу, а отже у первісного кредитора були відсутні підстави для продовження строку дії договору. Позивач у дотримання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів суду, що строк дії кредитування продовжений відповідно до умов Договору та Правил. Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже,\~припис абзацу\~другого частини\~першої статті\~1048\~ЦК України\~про щомісячну\~виплату процентів\~до дня\~повернення позики\~у разі\~відсутності іншої\~домовленості сторін\~може бути\~застосований лише\~у межах\~погодженого сторонами\~строку кредитування.\~Право кредитодавця\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування первісним кредитором відсотків у період з 19.11.2021 по 17.01.2022 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Первинний кредитор мав право нараховувати відсотки за користування кредитом з 20.10.2021 по 18.11.2021. З цих же підстав суд вважає необґрунтованим нарахування відсотків, які здійснені ТОВ «Вердикт Капітал». Ураховуючи, що первісним кредитором нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, правонаступники ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» також не мали права нараховувати відсотки за межами строку кредитування, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані починаючи з 19.11.2021, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. З урахуванням зазначеного вище, обґрунтованим розміром нарахованих відсотків за користування кредитом є 1\~875,00 грн. (62,50 грн.*30 днів). У задоволенні стягнення відсотків за період з 19.11.2021 по 10.01.2023 слід відмовити. Що стосується вимоги позивача про стягнення комісії, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Як було встановлено судом, умовами кредитного договору встановлена сплата комісії у сумі 550,00 грн. одноразово. Проте, сторона позивача не вказує, які саме послуги за вказану комісію надаються (будуть надаватися) відповідачу [PERSON] . Умови кредитного договору не містять жодних даних про такі послуги за комісією. Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Ураховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у заявленому розмірі задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. За вказаних обставин, у задоволенні вимог про стягнення комісії слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит №4661945 від 19.10.2021 у сумі 6\~875,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 5\~000,00 грн., заборгованості за відсотками, що нараховані з 20.10.2021 по 18.11.2021, у сумі 1\~875,00 грн. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9\~000,00 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №04/10/2024 про надання правової допомоги від 04.10.2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , заявку на надання юридичної допомоги №3 від 01.01.2025 та витяг з акту №4 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , складає 9\~000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З аналізу положень статті 137 ЦПК України вбачається, що правнича допомога повинна бути надана адвокатом, натомість позивач отримав юридичну допомогу від фізичної особи-підприємця [PERSON] , у матеріалах справи відсутні відомості чи є указана особа адвокатом. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (див. пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)). За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 6\~875,00 грн., що становить 23,17% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 561,27 грн.

Outcome: partial