Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

24 квітня 2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» Мишевська Н.М. в інтересах ТОВ «Бізнес Позика» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 17 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позики» та [PERSON] було укладено договір №503483-КС-002 про надання кредиту, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 22 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 01.02.2025 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію. Вказаний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора «UA-6050», який був надісланий на йому номер мобільного телефону [NUMBER] , що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. 17 серпня 2024 року ТОВ «Бізнес Позики» на виконання умов договору №503483-КС-002 про надання кредиту надало [PERSON] кредит у сумі 22 000 грн. Однак, в подальшому відповідач не виконував свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту та не здійснював оплату процентів згідно графіку платежів, в зв`язку із чим його заборгованість за договором кредиту становить 73 539 грн. 16 коп., яка складається з: 22 000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредитів; 49 209 грн. 51 коп. - сума прострочених платежів по процентах та 2 329 грн. 65 коп. - сума прострочених платежів за комісією. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь вищезазначену заборгованість. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року. 13 травня 2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] в інтересах [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити ТОВ «Бізнес Позика» у стягнення відсотків за кредитним договором №503483-КС-002 від 17.08.2024 року у повному обсязі, застосувавши наслідки нікчемності в частині розміру денної процентної ставки, що не відповідає вимогам до п.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, зазначає що наведені позивачем в своїй сукупності доводи не дають можливості дійти очевидного та беззаперечного, поза розумним сумнівом факту отримання відповідачем грошових коштів від ТОВ «Бізнес Позика», а долучені до позову інформаційні довідки видані ТОВ «Платежі Онлайн» не є належними, допустимими та достовірними. В супереч ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів за кредитним договором №503483-КС-002 від 17 серпня 2024 року, тому підстави для задоволення даного позову відсутні у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. 14 травня 2025 року представником позивача Виноградовим Ю.Е. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, згідно якого останній просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи просить здійснити без участі представника позивача. Додатково зазначив, що кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду даної справи, є вже другим кредитним договором, який укладено Відповідачем з ТОВ «Бізнес Позика». Тому відповідач чудово знав про прядок укладення Кредитного договору та про всі інші типові умови кредитування у ТОВ «Бізнес Позика», а саме порядок перерахування кредитних коштів, порядок та розмір нарахування процентів за кредитним договором, встановлення комісії за надання кредиту тощо, оскільки він вже давно користується послугами ТОВ «Бізнес Позика» з надання кредитів та повністю виконував та закрив попередній Кредитний договір, на підтвердження чого було надано копію договору укладеного раніше, за яким відповідач свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач в підтвердження своїх доводів про начебто не отримання кредиту від Позивача, міг просто надати суду виписку зі свого карткового рахунку в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», однак цього не зробив. Перерахування кредитних коштів за Кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика» відповідними посередниками відповідає положенням ст. 6 та ст. 9 Закону України «Про електронну комерцію», а надані суду докази перерахування кредитних коштів є належними, допустимими та достатніми доказами перерахування кредитних коштів Відповідачу за Кредитним договором. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч.1 ст.11 Закон України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закон України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст.12 Закон України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом установлено, що 17.08.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір №503483-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 17.08.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №503483-КС-002 про надання кредиту. 17.08.2024 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Таким чином, 17.08.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та [PERSON] було укладено договір №503483-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,50000000 проценти за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 1,15138637 в день, встановлений графік платежів, комісія за надання кредиту 3 300 грн. Строк на який надається кредит: 24 тижні. Дата видачі кредиту: 17.08.2024 року. Строк дії договору до 01.02.2025 року (п.2.3, п. 2.7 та п.2.12 договору). Позивач надав відповідачу кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.03.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 73 539 грн. 16 коп., з яких: 22 000 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 49 209 грн. 51 коп. - суми прострочених плетажів по процентах; 2 329 грн. 65 коп. - суми прострочених платежів за комісією. Зазначені обставини підтверджуються: розрахунком ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості станом на 31.03.2025 року; довідкою ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стан заборгованості станом на 01.04.2025 року; паспортом споживчого кредиту; копією договору №503483-КС-002 про надання кредиту, копією пропозиції (оферти) укласти договір; копією прийняття (акцепту) пропозиції (оферту) укласти договір від 17.08.2024 року; копією договору про надання послуг №ПГ-5 від 04.11.2020 року; копією анкети клієнта від 01.04.2025 року; копією підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД» для [PERSON] на платіжну карту № [NUMBER] в сумі 22 000 грн. згідно кредитного договору №503493-кс-002 від 17.08.2024 року; листом АТ «Райффайзен Банк» №81-15-9/5748-БТ від 08.05.2025 року, згідно якого судом встановлено, що банківська картка № [NUMBER] емітовано на ім`я [PERSON] ; випискою АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів по картці № [NUMBER] за період з 17.08.2024 року по 01.02.202 року, емітованій на ім`я [PERSON] . Суд відхиляє аргументи представника відповідача про недоведеність факту перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , неправильність розрахунку заборгованості та нарахування комісії в порушення вимог законодавства з таких підстав. Так, судом установлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало кредит [PERSON] відповідно до кредитного договору №503483-КС-002 від 17.08.2024 року шляхом перерахування коштів у сумі 22 000 грн. на платіжну карку [PERSON] № [NUMBER] . Факт перерахування коштів підтверджується: наявними у справі копіями інформаційних довідок ТОВ «ПРОФІТГІД» від 17.08.2024 року про перерахування коштів у сумі 22 000 грн. 17.08.2024 року о 21:02:45, а також наданою до суду в порядку витребування доказів випискою АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів по картці № [NUMBER] за період з 17.08.2024 року по 01.02.2025 року, емітованій на ім`я [PERSON] , згідно з якою на картку надійшли кошти в сумі 22 000 грн. Аргументи представника відповідача щодо неправильність розрахунку заборгованості та нарахування комісії є помилковими, оскільки згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором правомірно нараховувалася в період з 17.08.2024 року по 01.02.2025 року протягом 168 днів (тобто 24 тижнів) строку дії договору. Щодо нарахованої позивачем комісії суд зазначає, що згідно з п.10 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит можуть містити порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Право банку встановлювати у кредитному договір комісію передбачено ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, варто звернути увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, а саме, що: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.». Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 3 300 грн., що не суперечить наведеним вище вимогам закону. Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає. Отже, вимоги позивача про стягнення комісії підлягають задоволенню. Також, не заслуговує на увагу доводи представника відповідача про несправедливість умов кредитного договору щодо завищеної процентної ставки та визнання нікчемним (недійсним) договору про споживчий кредит. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визначення умов договорів недійсними, що обмежують права споживача. Так, за вмістом частини п`ятої цієї норми у разі визначення окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визначено недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки в рази, коли зміна окремих положень або визначення їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача таке положення підтримують зміни або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» (частина друга статті 18 цього Закону) умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є ??справжній дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві. Таким чином, якщо особа вважає несправедливими умови договору, вона має звернутися до суду з позовом про визначення таких умов договору недійсними. Із таким позовом відповідач до суду не звернувся. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідач своїм правом відмови від договору про споживчий кредит не скористався, тому погодився з його умовами. Отже, судом встановлено, що згідно договору №50383-КС про надання кредиту від 17.08.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом: стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,50000000 фіксована, знижена процентна ставка - 1,15138637 в день, фіксована, та встановлений графік платежів. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів що вказаний в п.3.2.3 та додатку №1 до договору (п.3.2 Договору). Однак, з наданих сторонами доказів слідує, що боржником було здійснено 31.08.2024 року лише один платіж з повернення кредитних коштів в сумі 4 770 грн. за Договором № 503483-КС-002 про надання кредиту, а в подальшому не здійснював платежі за для повернення кредитних коштів, згідно погодженого графіку, у зв`язку з чим порушено зобов`язання встановлене договором, що призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 1,15138637% нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, відповідно до п.3.2 Договору. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,15138637% нараховані позивачем чітко в межах дії Договору (24 тижні), а саме з 17.08.2025 року по 01.02.2025 року включно. Загальна сума нарахованих відсотків становить 49 209 грн. 51 коп., і зазначена сума після закінчення строку дії договору (01 лютого 2025 року) не змінювалася. Відповідачем наданий розрахунок заборгованості не був спростований, будь яких доказів щодо погашення ним боргу за кредитним договором суду не надано. Сама лише незгода [PERSON] з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу. Окрім того, стороною відповідача за правилом ч.2 ст. 78 ЦПК України на спростування вказаного розрахунку контррозрахунку надано не було. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалося відповідно до п.3.2 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,15138637% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем. Ураховуючи викладене, оскільки відповідач отримав від позивача кредитні кошти та не сплатив позивачу кредит, проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, необхідно задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути зазначені кошти з відповідача на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задоволені, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved