Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

13.06.2024 на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником адвокатом Жагою Е.Г., до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки і піклування. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з 20.09.2014 по 23.11.2016 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . 23.11.2016 рішеннями Хорольського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 02.11.2016. За час спільного проживання, відповідачем неодноразово вчинялося насильство в сім`ї, на підставі чого працівниками служби у справах дітей з ним було проведено відповідну роз`яснювальну бесіду. [PERSON] самоусунувся від участі у вихованні дитини починаючи з листопада 2016 року, будь-яке спілкування між ними відсутнє. Відповідача не цікавить життя, здоров`я, інтереси, потреби дитини, жодної матеріальної допомоги останній дитині не надає, тобто взагалі не виконує батьківських обов`язків. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . 25.06.2024 судом відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам судового розгляду порядок та строки подання заяв по суті справи. 22.08.2024 судом зобов`язано орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області надати на адресу суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. 09.09.2024 судом було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 18.12.2024 судом визнано явку позивача [PERSON] та представника органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області у судове засідання обов`язковою та викликано у судове засідання для надання особистих пояснень. У судовому засіданні 17.02.2025 позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що вона з відповідачем має спільну дитину дочку [PERSON] , якій виповнилося 10 років. Відповідач дитину не відвідує, не спілкується, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні. Заборгованості по сплаті аліментів відповідач немає. Дитину інколи забирає баба мати відповідача, яка проживає за однією адресою з відповідачем. Їй відомо, що [PERSON] працює за межами України, де саме, їй не відомо, отримує пенсію по втраті працездатності, з 2015 року має статус «учасника бойових дій», у зв`язку з чим дитина користується пільгами, безкоштовно харчується. Вона має ще двох малолітніх дітей, з 2024 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, до цього разом проживала з чоловіком без реєстрації шлюбу. За адресою, яка вказана у матеріалах справи вона з дітьми та чоловіком проживають з 14.12.2022, винаймають житло, рік тому комісією проводилося обстеження, коли вона оформляла документи, як багатодітна родина. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалося на комісії два рази. Перший раз заслухали лише заявника [PERSON] та перенесли, оскільки батько [PERSON] повідомив, що він перебуває на реабілітації, коли розглядали вдруге батько на засідання комісії не з`явився, повідомив, що перебуває за кордоном. Спілкування представника орагну опіки та піклування з батьком дитини відбувалося лише у телефонному режимі, щоразу останній категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, говорив, що любить свою дочку та буде її виховувати. Органу опіки та піклування не було надано достатніх доказів для надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , тому було складено висновок, який долучено до матеріалів справи. За місцем фактичного проживання позивача проводилися два обстеження. У жовтні 2023 року за місцем проживання була мати та троє дітей, що з ними проживає чоловік [PERSON] не повідомляла, коли складався інший акт обстеження не пам`ятає. Просила прийняти рішення, яке відповідатиме інтересам дитини. У судове засідання 23.05.2025 не з`явилися усі учасники судового розгляду, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. 23.05.2025 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23.11.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 06.12.2016 (а.с. 14). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23.11.2016 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2016 і до повноліття дитини (а.с. 15-17). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №35475 від 22.05.24 станом на травень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] на користь [PERSON] відсутня ( а.с. 18). Відповідно до довідки від 27.05.2024 №05-04-02/201 та характеристики опорного закладу освіти «Миргородська гімназія №3 Миргородської міської ради Полтавської області» [PERSON] дійсно навчається у 3 класі ОЗО «Миргородська гімназія №3 Миргородської МР» із вчителями зв`язок підтримує мати, рідний батько [PERSON] навчанням дитини не цікавиться, з учителями не спілкується, не відвідував батьківські збори (а.с. 21, 22). Відповідно до довідки №01-17/67 від 30.05.2024 закладу дошкільної освіти №12 «Світлячок» (ясла-садок) Миргородської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , відвідувала заклад з 22.01.2019 по 29.03.2019, батько дитини не брав участі у вихованні дитини в цей період. До садочка дитину приводила мама, вона брала участь у всіх виховних заходах дитини (а.с. 23). Відповідно до довідки №46 від 30.05.2024 закладу дошкільної освіти №5 «Сонечко» (ясла-садок) Миргородської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , відвідувала заклад з 02.07.2020 по 29.05.2021, батько дитини в цей період участі у вихованні не приймав. До ЗДО дитину приводила мама, яка брала участь у всіх заходах закладу (а.с. 22). Згідно акту обстеження умов проживання від 23.10.2023 [PERSON] разом з трьома дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають у винайманому житлі за адресою: [ADDRESS] . Діти займають окрему кімнату, де є всі необхідні умови для їх повноцінного життя та розвитку (а.с. 25). Відповідно до листа Служби у справах дітей Великобагачанської районної державної адміністрації від 14.07.2017 №Л-01-05/1 про розгляд звернення щодо незаконних дій колишнього чоловіка та з інших питань, перенаправлене Миргородською місцевою прокуратурою, 13.07.2017 працівниками служби у справах дітей було проведено з [PERSON] відповідну роз`яснювальну роботу (а.с. 19). Згідно Висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав №3423/01-35 від 12.09.2024, виконавчий комітет Миргородської міської ради не може у даній ситуації надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він буде вважатися необґрунтованим та недостовірним ( а.с. 76, 79). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі №640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Заслухавши пояснення позивача та представника органу опіки та піклування, вивчивши та проаналізувавши всі докази, які знаходяться у справі, суд приходить до висновку, що є не доведеною та обставина, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Суду не надано достатніх доказів, які підтверджують невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, суду надані довідки з закладів дошкільної освіти, які дитина відвідувала незначні проміжки часу, один лише два місяці, інший менше року. Інформація опорного закладу освіти «Миргородська гімназія №3 Миргородської міської ради Полтавської області» є недостатнім доказом, який свідчить про ухиленні відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Матеріалами справи не доведено у чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав. Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, суду не надано. Позивачем не доведено, що змінити поведінку відповідача у кращу сторону не можливо. З урахуванням зазначеного, суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, на те, що судом встановлено, що дійсно відповідач недостатньо приймає участь у вихованні своєї малолітньої дитини, то суд приходить до висновку, що його необхідно попередити про необхідність змінити ставлення щодо виховання дитини.

Outcome: dismissed