Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

позивач АТ «ПУМБ» через представника за довіреністю Киричук Г.М. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 125\~457,94 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами було укладено три кредитні договори, зокрема: Кредитний договір №2001411102501 від 24.09.2019, за яким відповідачу видано кредит у сумі 15223,13 грн.; Кредитний договір №1001656955401 від 14.08.2020, за яким відповідачу видано кредит у сумі 50000 грн.; Кредитний договір №1001754860601 від 02.12.2020, за яким відповідачу видано кредит у сумі 45500 грн. За цими договорами відповідач [PERSON] отримав згадані кредитні кошти на умовах строковості, платності та зворотності, зобов`язавшись їх повертати та сплачувати відсотки за їх користуванням. Оскільки відповідач добровільно не погашає наявну заборгованість за вищевказаними кредитними договорами, що стало приводом для звернення позивача до суду із указаним позовом, який представник позивача просить задовольнити. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 21.02.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, незважаючи на повідомлення судом про дату, час і місце судового засідання, а представник позивача Киричук Г.М. у позовній заяві просить проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні та за відсутності представника банку (позивача), а проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, а відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи згоду представника позивача за довіреністю Киричук Г.М., яка у позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з метою отримання кредитних послуг, підписавши заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у ПУМБ, зокрема: Заяву №2001411102501 від 24.09.2019, тобто уклав кредитний договір, за яким отримав кредит у сумі 15223,13 грн.; Заяву №1001656955401 від 13.08.2020, тобто уклав кредитний договір, за яким отримав кредит у сумі 50000 грн.; Заяву №1001754860601 від 02.12.2020, тобто уклав кредитний договір, за яким отримав кредит у сумі 45500 грн. Відтак, відповідач уклав із позивачем три кредитні договори, за якими отримав у позивача на умах зворотності кредитні кошти на загальну суму 110 723,13 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою 47,88% річних за користування цим кредитом та разовою комісією за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 2,99%, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за його користування у порядку та на умовах цих кредитних договорів. Однак, як встановлено судом та слідує із матеріалів справи (Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №1001656955401 від 14.08.2020 від 01.01.2024; Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №2001411102501 від 24.09.2019 від 01.01.2024; Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №1001754860601 від 02.12.2020 від 01.01.2024), що взятих на себе зобов`язань за цими кредитними договорами відповідач [PERSON] належним чином не виконав, допустивши накопичення кредитної заборгованості, яка станом на 01.12.2024 року за Кредитним договором №2001411102501 від 24.09.2019 складає 24918,72 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 15223,13 грн. та відсотками в розмірі 9695,59 грн.; за Кредитним договором №1001656955401 від 14.08.2020 заборгованість складає 49733,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25001,84 грн., відсотками в сумі 6,39 грн. та комісією в сумі 24725,17 грн.; за Кредитним договором №1001754860601 від 02.12.2020 заборгованість складає 50805,82 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 27807,15 грн., відсотками в сумі 7,29 грн. та комісією в сумі 22991,38 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ «ПУМБ» за вищевказаними кредитними договорами станом на 01.12.2024 року становить суму в розмірі 125\~457,94 грн. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049, ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти\~у строки та на умовах, встановлених договором. В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) дійшла правового висновку про те, що з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Також в іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору. Отже, за відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, її погашення відповідачем, суд вважає доведеним факт наявності фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, на які вказує позивач, що не були погашені ним у розмірі 125\~457,94 грн. (тіло кредиту, відсотки та комісії), які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial