Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

05 лютого 2024 року адвокат Бєлова О.Є., яка діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1170553, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., в якій просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб Анною Ігорівною. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачка була рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання спадщини позивачка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Приватний нотаріус Голуб А.І. повідомила позивачці, що після смерті [PERSON] вже заведена спадкова справа, оскільки [PERSON] за життя склала заповіт на користь [PERSON] . Представник позивачки зазначає, що складений [PERSON] заповіт на користь відповідача є недійсним, оскільки [PERSON] на час складання зазначеного заповіту мала важкий фізіологічний та психологічний стан, тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зауважила на тому, що за життя [PERSON] деякий час проходила лікування у психіатричній лікарні, що ставить під сумнів її вільне волевиявлення. Окрім того, сусіди [PERSON] скаржилися на неадекватну поведінку останньої. Враховуючи наведене, просила визнати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., недійсним. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~09\~лютого 2024\~року відкрито\~провадження,\~розгляд справи\~ухвалено здійснювати\~в порядку\~загального позовного\~провадження у\~судовому засіданні.\~Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голуб Анни Ігорівни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 58/2023, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , та заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб Анною Ігорівною. 22 лютого 2024 року на адресу суду від третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. надійшла заява, в якій зазначила, що вона, будучи приватним нотаріусом, здійснювала виїзд за місцем мешкання [PERSON] для посвідчення заповіту. Під час вчинення вищевказаної нотаріальної дії [PERSON] не проявляла будь-яких ознак психічного розладу чи нервового потрясіння, бесіду вела логічно, під час підписання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Відомості щодо визнання заповідача недієздатною чи обмежено дієздатною на час вчинення нотаріальної дії були відсутні. Заповіт [PERSON] прочитала особисто вголос та підписала. Зауважила на тому, що під час вчинення зазначеної нотаріальної дії вона, як приватний нотаріус, роз`яснила [PERSON] щодо обов`язкової долі у спадщині та скасування заповіту. [PERSON] дуже прискіпливо вивчала заповіт та ставила питання, що підтверджує той факт, що [PERSON] дуже вимогливо ставилась до складання документів. 05 березня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Полупанової О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що сторона позивача, заявляючи вимогу про визнання заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., недійсним, на підставі ч. 1 ст. 255 ЦК України не надала жодних доказів того, що [PERSON] під час його складання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Зауважила на тому, що позивачка впродовж тривалого часу не спілкувалася зі своєю сестрою, не піклувалася та не допомагала їй, при цьому відповідач досить довгий час підтримував гарні відносини з [PERSON] , піклувався про неї та допомагав їй. 14 червня 2022 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. Під час посвідчення вказаного заповіту приватний нотаріус перевірила, чи є заповідачка дієздатною та чи є її волевиявлення вільним. З 29 червня 2022 року [PERSON] за власним бажанням оселилася у Харківському геріатричному пансіонаті ветеранів праці, оскільки мала страх жити в квартирі сама. Відповідач постійно відвідував [PERSON] . 20 грудня 2022 року [PERSON] видала довіреність на ім`я відповідача, на підставі якої відповідач мав право отримувати пенсію [PERSON] та сплачувати комунальні послуги. Зазначила, що [PERSON] не проявляла ознак психічно хворої людини, а тому відсутні підстави для визнання заповіту від 14 червня 2022 року недійсним. 14 березня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Бєлової О.Є. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що доводи, викладені стороною відповідача у відзиві, є необґрунтованими, оскільки долучені до матеріалів справи довідки свідчать про те, що [PERSON] за життя перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні, що ставить під сумнів її вільне волевиявлення під час вчинення заповіту на користь відповідача. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~16\~квітня 2024\~року за\~клопотанням представника\~позивача витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради належним чином завірені копії медичної документації щодо звернення [PERSON] , [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , до Комунального некомерційного підприємства «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради, надання їй медичної допомоги та перебування її на обліку. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 травня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано з Комунального некомерційного підприємства ХОР "Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3" належним чином завірені копії медичної документації щодо звернення [PERSON] , [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , до Комунального некомерційного підприємства ХОР "Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3", щодо надання їй медичної допомоги. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року у вказаній справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я», у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. 02 вересня 2024 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 554 від 12 серпня 2024 року за результатами проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року провадження у справі поновлено. 12 вересня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Бєлової О.Є. на адресу суду надійшло клопотання про відшкодування судових витрат, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968,96 грн та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 82\~404,80 грн. 03 жовтня 2024 року на адресу суду від третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. надійшли пояснення по справі, в яких зазначила, що висновок судово-психіатричного експерта № 554 від 12 серпня 2024 року за результатами проведення судово-психіатричної експертизи є досить сумнівним та суперечить дійсному стану [PERSON] на час складання нею заповіту. Зауважила на тому, що з матеріалів спадкової справи та відповідних реєстрів вбачається, що [PERSON] за життя п`ять разів складала заповіти, які потім скасовувала. При цьому жоден із нотаріусів, які посвідчували ці заповіти, не помітили розлади у її психічному стані. На переконання приватного нотаріуса, висновки експерта про те, що [PERSON] 14 червня 2022 року страждала на хронічний та стійкий психічний розлад є необґрунтованим, оскільки не зрозуміло, на якій підставі експерт зробив відповідний висновок, враховуючи, що [PERSON] не зверталася за психіатричною допомогою, на обліку не перебувала. У висновку експерта зазначено, що будь-яких об`єктивних відомостей про психічний стан [PERSON] матеріали цивільної справи не містять, тоді, на якій підставі експерти дійшли висновку про те, під час посвідчення заповіту 14 червня 2022 року [PERSON] не була здатна усвідомлювати значення своїх дій. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2024 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Харківського геріатричного пансіонату Ветеранів праці, Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 10» Харківської міської ради та Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 27» Харківської міської ради медичну документацію щодо [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року за наслідками підготовчого судового засідання справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків та експерта. Представник позивача\~ адвокат\~Бєлова О.Є.\~у судовому\~засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час підготовчого судового засідання була повідомлена належним чином. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час підготовчого судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши думку сторін по справі, допитавши експерта [PERSON] , дослідивши докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується копією запису акту про народження [PERSON] № 1848, виданого відділом актів громадянського стану народного комісаріату внутрішніх справ УСРР та копіює свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 23 грудня 1951 року, де у графі батьки зазначено: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 12 липня 1971 року, [PERSON] 12 липня 1971 року уклала шлюб з [PERSON] . Під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00041332433 від 09 вересня 2023 року вбачається, що 29 жовтня 1977 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесно запис № 594 про укладення [PERSON] , [INFO] , шлюбу. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що [INFO] , у віці 85 років, померла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої заступником директора Харківського геріатричного пансіонату Ветеранів праці Єрміліної Т. № 1046 від 16 листопада 2023 року, [PERSON] , [INFO] , тимчасово, на період запровадження воєнного стану в Україні, проживала з 29 червня 2022 року в Комунальній установі Харківський геріатричний пансіонат Ветеранів праці Харківської обласної ради, за адресою: м. Харків, вул. Ігоря Муратова, 7, та померла [INFO] . Згідно з\~інформацією,\~що міститься\~в матеріалах\~спадкової справи\~№ 58/2023,\~заведеної після\~смерті [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~вбачається,\~що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. 17 серпня 2023 року заведена спадкова справа на підставі заяви [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом. 14\~червня 2022\~року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належну їй квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. за реєстровим № 359. 12 вересня 2023 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І. із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася [PERSON] , яка доводилася рідною сестрою [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73624773 від 17 серпня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , декілька разів складала заповіти (26.05.2021, 02.06.2021, 09.11.2021, 14.06.2022), які у подальшому були скасовані на підставі її заяв. З долученої до матеріалів справи медичної документації вбачається, що [PERSON] проходила стаціонарне лікування в КНП ХОР «ХОКП №3» в 2022 році. На обліку не перебуває. Відповідно до наданої КНП ХОР «ОКПЛ № 3» медичної картки стаціонарного хворого № 1442 вбачається, що [PERSON] 21 травня 2022 року була госпіталізована до медичної установи з діагнозом емоційні (афективні) розлади, пов`язані з органічним ураженням головного мозку. Згідно з епікризом (виписки) від 31 травня 2022 року, [PERSON] був встановлений діагноз маячний (шизофреноподібний) розлад органічного генезу. Зі змісту виписки Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 10» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 11 жовтня 2024 року вбачається, що [PERSON] зверталася зокрема 13 грудня 2021 року, 21, 27 січня, 04 лютого, 14, 17 та 20 червня 2022 року з приводу неврологічних захворювань. У період часу з 21 червня 2022 року по 11 серпня 2023 року за медичною допомогою [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 10» не зверталася. Окрім того, з наданої КНП «Міська поліклініка № 10» медичної документації за 2022 рік вбачається, що [PERSON] проходила медичні обстеження та їй був встановлений діагноз церебральний атеросклероз Коментар: ДЕ 2-3 ст. з лікворно-венозною дистензією, когнітивним зниженням. Відповідно до наданої КНП «Міська клінічна лікарня № 27» медичної картки стаціонарного хворого № 4202 [PERSON] 09 грудня 2021 року була госпіталізована до медичної установи. Згідно з\~епікризом (виписки)\~від 09\~грудня 2021\~року [PERSON] був встановлений діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ступінь, ризик високий. ІХС. Стабільна стенокардія ІІІ ф кл. Помірний атеросклеротичний аортального клапана, атеросклероз вінцевих артерій. СН ІІ А ст. зі збереженням систолічною функцією лівого шлуночка. Дисциркуляторна гіпертонічна, атеросклеротична енцефалопатія 2 ст. з лівою дистензією, мнестичим зниженням. ХХН 1 ст. Гіпертензивна нефропатія. Відповідно до наданої Харківським геріатричним пансіонатом Ветеранів праці медичної картки стаціонарного хворого № 175 [PERSON] 29 червня 2022 року була госпіталізована до установи, де перебувала по день смерті - [INFO] . Згідно з епікризом [PERSON] був встановлений діагноз церебральний атеросклероз. Відповідно до виписки № 9542 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за результатами обстеження [PERSON] було встановлено, що вона не орієнтована у просторі, пам`ять знижена. Контакту доступна, але дезорієнтована. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 554 від 12 серпня 2024 року [PERSON] за представленими даними під час складання заповіту 14 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. [PERSON] за представленими даними, під час складання заповіту 14 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., відповідно до свого психічного стану не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. Тобто суд може визнати заповіт недійсним, якщо особа не усвідомлювала значення своїх дій в силу хвороби, перебувала під фізичним або психологічним тиском, склала заповіт під дією обману, погрози, насильства, якщо дії особи були вимушені або з інших причин не відповідали реальній волі особи. Звертаючись до суду, позивачка посилалась на те, що на момент складання заповіту заповідач не усвідомлювала значення своїх дій, тобто волевиявлення заповідача не відповідало її волі. Як на підставу недійсності заповіту позивач посилалася на статтю 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а також на положення статті 1257 ЦК України, якою передбачено умови нікчемності заповіту та можливість визнання заповіту недійсним у разі, коли буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно із частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України. Відтак для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення психічного стану [PERSON] на момент складення заповіту суд відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначив посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 554 від 12 серпня 2024 року [PERSON] за представленими даними, під час складання заповіту 14 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. [PERSON] за представленими даними, під час складання заповіту 14 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., відповідно до свого психічного стану не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до положень статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд зазначає, що висновок судово-психіатричного експерта № 554 від 12 серпня 2024 року за своїм змістом відповідає вимогам, затвердженим Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року № 865, та Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 100/о "Висновок судово-психіатричної експертизи "___", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 28 липня 2014 року № 527. У випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у цивільному провадженні, сторони мали право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цими висновками та зазначивши вимоги до повторної експертизи, що останніми зроблено не було. Відповідач та представник відповідача з відповідним клопотанням до суду не звертались. Відтак, оцінюючи висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, суд вважає його допустимим доказом, належно обґрунтованим та аргументованим, його дослідницька частина узгоджується з підсумковими висновками експертизи та наявними у справі доказами та такий береться судом до уваги. Результати експертизи містять чіткий, конкретний та категоричний висновок щодо психологічного стану заповідача на час посвідчення заповіту, відповідно до якого в момент посвідчення заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У проведеній посмертній судово-психіатричні експертизі зроблений категоричний висновок про неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання нею заповіту, що саме по собі є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України. Наявність у [PERSON] хронічного, стійкого психічного розладу також підтверджується витребуваною судом з КНП ХОР «ОКПЛ № 3» медичною документацією. Окрім того,\~у судовому\~засіданні була\~опитана експерт [PERSON] ,\~яка проводила судово-психіатричну експертизу № 554, та яка повідомила, що за наданою для проведення експертизи медичною документацією можливо було надати відповіді на зазначені в ухвалі суду про призначення експертизи питання. Зазначила, що наявної в матеріалах справи медичної документації було достатньо для категоричного висновку, що на час складання заповіту 14 червня 2022 року [PERSON] виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. Зауважила на тому, що [PERSON] з наявним у неї діагнозом не могла одужати, оскільки наразі повне одужання людей з такою хворобою неможливе. З боку відповідача суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи, викладені позивачем та встановлені висновком посмертної судово-психіатричної експертизи. Свідки, про допит яких заявляла сторона позивача, будучи викликаним у встановленому законом порядку до суду не прибули, причини своєї неявки суду не повідомили. У судовому засіданні сторона позивача повідомила про неможливість самостійно забезпечити явку свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому відмовилися від їх допиту. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин цієї справи, суд встановив, що за своїм психічним станом [PERSON] під час укладення 14 червня 2022 року заповіту, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., страждала на хронічний, стійкий психічний розлад у формі органічного маячного (шизофреноподібного) розладу та була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і цей висновок представником відповідача не спростовано, а тому позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 968,96 грн., сплаченого нею при подачі позову, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати у сумі 968,96, стягнувши їх з відповідача. Вирішуючи питання про судові витрати, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК України. Як вже встановлено судом, позивачка понесла судові витрати, пов`язані з виконанням посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі 82\~404,80 грн. Щодо стягнення витрат за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі 82 404,80 грн, які сторона позивача просить суд стягнути з відповідача та проти яких заперечує відповідач, суд зазначає таке. Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України). Згідно із частинами першою, п`ятою сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: 1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; 2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; 3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; 4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Суд встановив, що позивач поніс судові витрати, пов`язані з проведенням посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі 82 404,80 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.3781310972.1 від 23 липня 2024 року. З огляду на те, що суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому понесені позивачем витрати на проведення експертизи слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved