Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що 22 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 815893464. При цьому 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, а 31.12.2020 року додаткова угода до нього. Відповідно до Реєстру боржників № 147 від 17.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 815893464. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» було передано (відступлено) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 51 620 грн. 60 коп., з яких: 18 499 грн. 46 коп. заборгованість за основним боргом; 33 121 грн. 14 коп. заборгованість за процентами. Отже, посилаючись на вказані обставини, а також те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за укладеним договором, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 51 620 грн. 60 коп. та понесені судові витрати. Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання 28 квітня 2025 року не з`явилися. В своєму позові позивач просив проводити судовий розгляд без участі його представника та не заперечував проти винесення заочного рішення. В свою чергу, відповідач повідомлявся про розгляд справи за своїм зареєстрованим місце проживання, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних даних та доказів у відсутність відповідача. Відповідно до\~частини 4\~статті 268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що 22 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 815893464. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6500 грн., зобов`язавшись повернути кредит та проценти за користування кредитом. Сторони погодили, що кредитна лінія надається строком на 20 днів від дати отримання кредиту (п. 1.2). Також сторони погодили сплату процентів за користування кредитом 423,40 процентів річних, що становить 1,16 процентів від суми кредиту за кожний день користування. За умови продовження строку з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 602,83 процентів річних. У випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів умови щодо нарахування процентів за дисконтною і індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту. В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] неодноразово укладалися додаткові угоди до договору № 815893464 від 22.04.2021, згідно з якими збільшено суму кредиту до 18500 грн., термін платежу до 12.05.2021, визначено базову процентну ставку 620,5 процентів річних. Згідно з наданим позивачем «розрахунком заборгованості» заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.08.2024 складає 51\~620,60 грн., з яких: 18\~499,46 грн. заборгованість по основному боргу; 33\~121,14 грн. - заборгованість за відсотками. При вирішенні спору про стягнення вищевказаних сум із відповідача, суд виходить із того, що за змістом статей\~626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (частина 2\~статті 512 ЦК України). Статтею 514\~ЦК України визначено,\~щодо до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 1, 3\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В своєму позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № 815893464, укладеним 22 квітня 2021 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець). Однак позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності свого права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Так, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду копію договору № 815893464 від 22 квітня 2021 року та додаткових угод до нього, а також копію додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від 31.12.2020, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», копію договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», витяг з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, де боржником зазначено [PERSON] , номер кредитного договору № 815893464 та суми заборгованості. Водночас матеріали справи не містять належних доказів набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги до позичальника [PERSON] та, відповідно, права відступлення такої вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». У справі відсутній безпосередньо договір факторингу Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в тому числі додатки до нього (реєстр боржників тощо). Суд звертає увагу, що в даному випадку кредитний договір з відповідачем був укладений 22.04.2021, що унеможливлює передання прав вимоги за таким договором відповідно до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та Додатковою угодою до нього від 31.12.2020. Крім того, долучений до позовної заяви «розрахунок заборгованості» за період з 06.03.2023 по 31.08.2024 не може вважатися належним доказом заборгованості відповідача, адже він не містить детального розрахунку боргу (зазначена лише загальна сума боргу за кредитом і нарахованими відсотками). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Однак наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить даних про суми кредитних коштів, які були отримані позичальником, дату їх отримання, періоду користування кредитом та прострочення повернення кредиту, процентну ставку, за якою здійснено розрахунок та нарахування відсотків за користування кредитом. Складений представником позивача документ лише констатує фіксовану суму заборгованості, але не підтверджує її дійсну наявність і розмір. В даному випадку позивач не надав належних доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог, зокрема наявність у нього права вимоги до відповідача та відповідність нарахування заборгованості в сумі 51\~620,60 грн. умовам укладеного з відповідачем договору. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову необхідно відмовити через недоведеність позовних вимог. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень частини 1 статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позові відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: dismissed