Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом за ЗУ «Про захист прав споживачів». Позов мотивує тим, що 23 липня 2024 року з відповідачем [PERSON] було підписано Договір поставки № 1541 від 23.07.2024 року та договір підряду № 1541 від 23.07.2024 року через довірену особу [PERSON] . Цього ж дня, відповідно до п. 4.1. Договору поставки позивачем було сплачено завдаток у розмірі 30% від вартості специфікації, а саме 4200 доларів США. 31 липня 2024 року після привезення частини обладнання він оплатив всю суму по договору, що склало суму 14 450 доларів США. У встановлений договором строк, відповідач умов договору не виконав, коштів не повернув. Позивач звертався до відповідача з письмовими претензіями щодо невиконання умов Договору у повному обсязі та розірвання Договору через причину порушення строків, термінів виконання робіт, надання послуг. Також вказує, що у зв`язку з цією ситуацією зазнав моральних, душевних та фізичних страждань. На підставі викладеного, просить суд: розірвати Договір поставки № 1541 від 23.07.2024 року та Договір підряду № 1541 від 23.07.2024 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в Єдиному державному реєстрі 2010350000000196355 від 31.08.2022 року та громадянином [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; стягнути з Фізичної особою - підприємцем [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в Єдиному державному реєстрі 2010350000000196355 від 31.08.2022 року кошти по Договору поставки № 1541 від 23.07.2024 року та Договору підряду № 1541 від 23.07.2024 року у розмірі 19 450 доларів США на користь [PERSON] ; стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в Єдиному державному реєстрі 2010350000000196355 від 31.08.2022 року на користь [PERSON] кошти витрачені ним на отримання обладнання через «Нову пошту» та послуги вантажників та автоперевезення у розмірі 3000 гривень; стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в Єдиному державному реєстрі 2010350000000196355 від 31.08.2022 року на користь [PERSON] пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуг) у сумі 162 618, 75 копійок; стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в Єдиному державному реєстрі 2010350000000196355 від 31.08.2022 року суму моральної шкоди у розмірі 60\~000 гривень на користь [PERSON] ; покласти на Фізичну особу - підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в Єдиному державному реєстрі 2010350000000196355 від 31.08.2022 року вартість судового збору та всі судові витрати. Ухвалою судді від 13.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 24.12.2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Ухвалою судді від 21.01.2025 року закрито підготовче провпадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив задовольнити. Додатково пояснив, що договори спочатку були укладені на поставку обладнання та встановлення гібрідної сонячної електростанції на 10 квт на даху його будинку, у зв`язку з чим працівник ФОП [PERSON] приїзжав та визначав обсяг робіт. Згодом йому стало відомо про те, що 10 квт для будинку буде замало і він дозамовив обладнання на 15 квт. Проходив час, сплинули строки, передбачені договором поставки та підряду, але обладнання так і не було встановлено. Згодом вияснилося, що потрібно засвердлювати черепицю для того, щоб закріпити основу електростанції, на що він не погодився, і просив встановити електростанцію на дах без засвердлення черепиці. З кінця серпня він телефонував декілька разів з приводу встановлення електростанції, але остання так і не була встановлена. В жовтні він звернувся до іншої організації і та встановила електростанцію на дах його будинку, але використала своє обладнання. Запаковане обладнання відповідача до цього моменту знаходиться у нього і відповідач його не забирає. Представник відповідача заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у повному обсязі. Пояснив, що ФОП Гвоздьов виконав умови договору поставки обладнання, але потім позивач змінив умови договорів та просив встановити обладнання на 15 квт, а згодом відмовився встановлювати обладнання методом засвердлення черепиці. ФОП Гвоздьов використовує найманих працівників і поки знайшов таких, які можуть встановити електростанцію іншим методом, позивач відмовився від договорів. Підтвердив, що строки поставки обладнання, обумовленні договором поставки, були порушені, але незначно. Позивач сплатив повну суму вартості обладнання та вартість робіт по встановленню обладнання згідно договору підряду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторонами укладено договір поставки №1541 від 23.07.2024 року на поставку обладнання для встановлення сонячної електростанції (генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання) (далі за текстом «Договір поставки»), перелік якого наведено у Додатку №1 Специфікація до Договору поставки на загальну суму 14 450 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) доларів США. В даній специфікації визначено обладнання та пуста схема розташування панелей. Відповідно до п. 3.1. Договору поставки, поставка Товару здійснюється за попередньою Заявкою Покупця, яка надається Постачальнику будь-яким зручним Покупцю засобом (телефоном, факсом, е-mail або паперовим листом). Поставка Товару може здійснюватися товарними партіями. Відповідно до п. 3.3. Договору поставки, строк поставки Товару не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання від Покупця завдатку, відповідно до п. 4.1. цього Договору та при умові подання Покупцем Заявки на поставку Товару, відповідно до п. 3.1. цього Договору. Відповідно до п. 4.1. Договору поставки, в день підписання цього Договору Покупець зобов`язаний внести завдаток у розмірі 30 (тридцять) % від вартості Товару, зазначеної в Додатку №1. 23.07.2024 року [PERSON] було сплачено завдаток у розмірі 30% від вартості специфікації, а саме 4200 доларів США, що підтверджується розпискою. Також сторонами було укладено Договір підряду № 1541 від 23.07.2024 року на виконання робіт, пов`язаних з монтажем генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання фактичною потужністю 10 кВт (виходячи з максимальної потужності сонячних панелей Замовника) та номінальною потужністю 10 кВт (потужності інвертора Замовника). Згідно п. 4.2. Договору підряду термін виконання монтажу металоконструкцій сонячних панелей складає 22 (двадцять два) робочих дні після підписання Акту приймання-передачі. Відповідно до п. 4.3 Договору підряду, термін виконання кріплення соняних панелей складає 22 (двадцять два) робочих дні після підписання Акту приймання-передачі. Згідно акту приймання-передачі обладнання до договору поставки №1541, 30.07.2024 року Постачальник доставив Покупцю частину Товару (товарну партію), яка передбачена Додатком №1 до Договору поставки. Постачальником було доставлено за адресою: [ADDRESS] наступний асортимент Товару (партію Товару): фотомодулі Longi Solar 575 Вт в кількості 20 шт.; акумуляторна батарея Deye SG 5.1 Pro в кількості 1 шт.; кабельний з`єднувач в кількості 10 шт.; систему кріплень на даху в кількості 20 шт. 30.07.2024 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору поставки про поставку додаткової кількості обладнання на суму 1 800 доларів США. 31.07.2024 року [PERSON] було сплачено суму 10 250 доларів США, що підтверджується розпискою. 13.09.2024 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору поставки про поставку додаткової кількості обладнання на суму 3 200 (три тисячі двісті) доларів США. Згідно акту приймання-передачі обладнання до договору поставки №1541, 23.09.2024 року Постачальником було доставлено за адресою: [ADDRESS] партію Товару: фотомодулі Longi Solar 575 Вт в кількості 7 шт.; кабель в кількості 100 м.; систему кріплень на даху в кількості 7 шт.; аварійна система захисту в кількості 1 шт. 23.09.2024 року [PERSON] було сплачено суму 3200 доларів США, що підтверджується розпискою. Таким чином загальна сума, яка була оплачена Покупцем Постачальнику складає 19 450 доларів США. Граничний термін щодо виконання Договірних зобов`язань по Договору 23 серпня 2024 року. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Так, за змістом ст. ст. 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Частиною 1 ст. 837 ЦК України установлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням умов договору та право на відшкодування збитків також закріплене ч. 1 ст. 652 та ч. 5 ст. 653 ЦК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що будь-які роботи, визначені договором підряду від 23.07.2024 року №1541, на об`єкті будівництва позивача відповідачем розпочаті не були. Це свідчить про порушення відповідачем умов Договору підряду. Доказів протилежного відповідачем не надано, як і не надано доказів повернення позивачу коштів у вищевказаному розмірі. З урахування зазначеного, позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору підряду та відшкодування заподіяних йому збитків у розмірі сплаченої суми 19\~450 доларів США, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 3 цієї статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Суд також враховує, що в силу вимог ч. 2 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Так, відповідно до п. 7.3 Договору поставки, за порушення строків поставки Товару (Партії товару), які обумовлені у Розділі 3 даного Договору, Постачальник сплачує Покупцю виключну неустойку, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період та яка нараховується від суми непоставленого Товару (Партії товару) за кожен день прострочення виконання своїх зобов`язань. З урахуванням викладених норм закону, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем та не спростований відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині також та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 162 618,75 грн. Щодо вимоги позивача про відшкодування коштів, витрачених на «Нову пошту» та послуги вантажників та автоперевезення. Відповідно до 3.6. Договору поставки, у разі поставки Товару до місця, вказаного Покупцем, Покупець зобов`язується здійснити оплату за доставку Товару (Партії товару) відповідно до розцінок підприємства-перевізника, окремо від кошторису, зазначеного в Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до 3.7. передача Товару (Партії товару) відбувається згідно Акту на складі Постачальника, або Покупця або на складі підприємства-перевізника в залежності від вибраного Покупцем місця (способу) поставки (доставки) Товару. Таким чином, [PERSON] мав можливість вибрати способ поставки товару та був зобов`язаний сплатити її, тому в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3\~000 грн. слід відмовити. З приводу позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов`язання. Згідно з вимогами діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Отже, порушенням договірних зобов`язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Суд, з урахуванням того, що між сторонами у справі виникли зобов`язальні правовідносини, а умовами спірного договору не передбачено умов відшкодування моральної шкоди будь-якій із сторін у разі розірвання договору, дійшов висновку, що норма Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на випадки, коли моральна шкода завдається порушенням зобов`язання за договором. При цьому нормами чинного цивільного законодавства України, які регулюють питання неналежного виконання договірних зобов`язань, та безпосередньо умовами спірного договору, не передбачено підстав для відшкодування стороні договору моральної шкоди у договірних відносинах з інших підстав, та факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачем не доведено. Тому суд вважає необґрунтованою позовну вимогу про стягнення грошових коштів в частині відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 60 000,00 грн, та така задоволенню не підлягає. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин стягненню з відповідача у дохід держави підлягає судовий збір за вимогою немайнового характеру (розірвання договору підряду та поставки) у розмірі 1 211, 20 грн., вимогою майнового характеру (відшкодування коштів) у розмірі 8\~032,48 грн. (1% від 803\~248,045 грн. (19\~450 доларів США х 41,2981 грн. (курс НБУ на дату подання позову)), вимогою майнового характеру (пеня) у розмірі 1 626,18 грн. (1% від 162\~618,75 грн.), загальний розмір 10\~869,86 грн. Враховуючи, що задоволено 3 з 5 позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню виходить 6 521, 91 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial