Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У квітні 2025 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 59334,95 грн заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, а також 3028,00 грн сплаченого судового збору. На обґрунтування позову указувало, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії у нежитлове приміщення (приміщення продовольчого магазину) за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] . Це нежитлове приміщення має підключення до внутрішньо-будинкової системи опалення житлового будинку [ADDRESS] , яке оснащене вузлом комерційного обліку теплової енергії, а також індивідуальним розподільним приладом обліку теплової енергії. Протягом періоду з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2024 року на адресу місцезнаходження відповідача направлялися рахунки на оплату, однак відповідач не виконувала свого обов`язку щодо проведення оплати спожитої послуги з постачання теплової енергії за період із 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2024 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 59334,95, з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат. Ухвалою від 16 квітня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач надала суду відзив, у якому позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зокрема зазначила, що вона не укладала договору на постачання теплової енергії № 5483 від 01 грудня 2021 року з позивачем та не вчиняла жодних дій, які б могли засвідчити волю відповідача на отримання відповідної комунальної послуги від позивача. У грудні 2021 року надавачем послуг з постачання теплової енергії у лівобережній частині міста Кременчука Полтавської області було ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», тому відповідач не могла укласти з позивачем долучений останнім до позовної заяви договір, датований 01 грудня 2021 року. Натомість 27 жовтня 2023 року вона подала до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заяву про відмову від укладення договору про надання послуг з постачання теплової енергії до приміщення на [ADDRESS] . Також зауважила, що у позовній заяві відсутні докази, які підтверджують вихідні дані взяті для розрахунку кількості спожитої теплової енергії в місцях загального користування, а відповідно, отримання відповідачем послуг на заявлену до стягнення суму; у приміщенні на [ADDRESS] встановлено лічильник обліку теплової енергії, у опалювальні періоди 20222024 років нежитлове приміщення не опалювалося, лічильник опломбовано; ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є лише балансоутримувачем групи інвентарних об`єктів Кременчуцької ТЕЦ, а не виробником або постачальником теплової енергії у місті Кременчуці Полтавської області, у підприємства відсутні ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії у місті Кременчуці Полтавської області, а тому є питання щодо правомірності застосування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» тарифів, встановлених Полтавською обласною радою рішеннями від 30 вересня 2022 року № 477, від 28 липня 2023 року № 669, від 30 серпня 2024 року № 854 у місті Кременчуці Полтавської області, на які посилається позивач у позовній заяві. У відповіді на відзив позивач зазначив, що з 06 червня 2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі безстрокових ліцензій; до початку опалювального сезону 2022/2023 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснювало господарську діяльність на території міст Полтави, Решетилівки, Карлівки, смт. Котельви та смт. Машівки. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 року №\~894-р у спільну власність територіальних громад Полтавської області передано цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу «Кременчуцька ТЕЦ» Державної установи «Навчально-методичний центр з газової безпеки». Починаючи з листопада 2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії на лівобережній частині м. Кременчука від джерела Кременчуцької ТЕЦ, у тому числі і у нежитлове приміщення [PERSON] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Співвласники багатоквартирного будинку не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення щодо вибору моделі договірних відносин та не уклали з підприємством відповідні договори на послугу з постачання теплової енергії. Отже, взаємовідносини між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі зі споживачем нежитлового приміщення [PERSON] з 01 листопада 2022 року врегульовано індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання і опублікований на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua/. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги; ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» оприлюднило на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Надання послуг з постачання теплової енергії ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідачу не припинено та здійснювалося безперервно, а подання заяви про відмову від договору, на яку посилається відповідач, не спростовує факту отримання послуг. Так, з 01 листопада 2022 року загальний обсяг, спожитої у будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на: обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб; обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення безпосередньо опалення житлових та нежитлових приміщень; розподіляється на площі житлових/нежитлових приміщень, підключених до ЦСО пропорційно до площі кожного приміщення. Визначений обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби розподіляється на площу всіх приміщень в будинку, таким чином, за поясненнями позивача, на нежитлове приміщення [PERSON] площею 54,90 м2 припадає: 37,80024 Гкал /7908,18 м2 * 54,90 м2 = 0,262416 Гкал. Нежитлове приміщення [PERSON] площею 54,90 м2 оснащено індивідуальним розподільним приладом обліку теплової енергії; обсяг теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення всіх приміщень без врахування теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення, визначається як 50% обсягу теплової енергії, спожитої на опалення житлових та нежитлових приміщень розподілений на площі всіх приміщень будинку, які підключені до ЦСО. У грудні 2024 року за показами індивідуального розподільного приладу обліку теплової енергії [PERSON] споживання склало 0,00Гкал; на нежитлове приміщення [PERSON] площею 54,90 м2 припадає: 0,009560 Гкал/м2 * 54,90 м2 0,00 Гкал = 0,524844 Гкал; загальний обсяг теплової енергії, витраченої на потреби опалення її нежитлового приміщення складає: 0,524844 Гкал + 0,262416 Гкал = 0,78726 Гкал; аналогічним чином розраховані обсяги теплової енергії, що припадають на це нежитлове приміщення за період із 01 листопада 2022 року 31 грудня 2024 року. При цьому у періоді з листопада 2022 року по вересень 2023 року для бюджетних та інших споживачів лівобережної частини м. Кременчука застосовано тарифи, які введено в дію з 01 жовтня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 30 вересня 2022 року № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»: умовно-змінна частина тарифу становить 4731,54167 грн без ПДВ та умовно-постійна частина тарифу становить 146 257,50 грн без ПДВ/ Гкал; пізніше застосовано відповідні тарифи, що введені в дію з 01 жовтня 2023 року рішенням Полтавської обласної ради №\~669 від 28 липня 2023 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», зі змінами, внесеними рішенням № 687 від 26 вересня 2023 року. Оскільки багатоквартирний будинок [ADDRESS] , в якому розташоване нежитлове приміщення [PERSON] , має внутрішньоквартальне підключення до тепломереж за схемою «з ЦТП», то підприємством застосовано тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (з урахуванням витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів). Позивач також зауважив, що відповідач у відзиві зазначила, що індивідуальний розподільний прилад обліку теплової енергії, що знаходиться у її нежитловому приміщенні, в опалювальний період 2022 2024 років був опломбований, але жодних доказів на підтвердження цього не надала. Водночас сам факт опломбування індивідуального розподільного приладу обліку теплової енергії не підтверджує факту відключення від системи централізованого теплопостачання у встановленому законодавством порядку та не заслуговує на увагу; жодних підтверджуючих документів, що нежитлове приміщення, яке належить відповідачу, відключене від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) у встановленому законодавством порядку, що передбачено Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року, до підприємства не надавалося. Щодо тарифів, які діяли протягом спірного періоду, позивач зазначив, що протягом наведеного періоду діяли тарифи, встановлені рішеннями Полтавської обласної ради, зокрема: № 477 від 30 вересня 2022 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго»; № 669 від 28 липня 2023 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; № 687 від 26 вересня 2023 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; № 854 від 30 серпня 2024 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Інформація про тарифи є загальнодоступною та перебуває у вільному цілодобовому доступі на сайті Полтавської обласної ради. Щодо нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, позивач послався на статті 610, 611, 625 ЦК України, а також пункт 45 Договору № 5483, в якому сторони передбачили, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. 08 травня 2025 року відповідач звернулася до суду з запереченням на відповідь на відзив, у якому вказала, зокрема, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є лише балансоутримувачем групи інвентарних об`єктів Кременчуцької ТЕЦ; у підприємства відсутні ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях; споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а у приміщенні на [ADDRESS] встановлено лічильник обліку теплової енергії, в опалювальні періоди 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 нежитлове приміщення не опалювалося, лічильник опломбовано. Окрім того, відповідач зауважила, що до позовної заяви не долучено акти приймання-передачі наданих послуг, які повинні відповідати вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», також не надано рахунків за спожиту теплову енергію та підтверджуючих документів, що ці рахунки надсилалися відповідачу. У відповіді на заперечення (на відповідь на відзив) відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» навело аналогічні попереднім за змістом доводи, зокрема, звернуло увагу на відсутність доказів опломбування індивідуального розподільного приладу обліку теплової енергії, що знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а також відключення приміщення від системи централізованого теплопостачання у встановленому законодавству порядку. Окрім того, до цієї відповіді позивач додав рахунки на оплату послуг за період із 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2024 року. 21 травня 2025 року представники позивача [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявами, у яких просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, у якій просила проводити розгляд справи без її участі, врахувати доводи, наведені нею у відзиві та запереченні на відповідь на позовну заяву. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відносини,\~що виникають\~у процесі\~надання споживачам\~послуг з\~управління багатоквартирним\~будинком,\~постачання теплової\~енергії,\~постачання гарячої\~води,\~централізованого водопостачання,\~централізованого водовідведення\~та поводження\~з побутовими\~відходами,\~а також\~відносини,\~що виникають\~у процесі\~надання послуг\~з постачання\~та розподілу\~електричної енергії\~і природного\~газу споживачам\~у житлових,\~садибних,\~садових,\~дачних будинках,\~регулюються Законом\~України від\~09\~листопада 2017\~року №\~2189-VIII\~« Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №\~2189-VIII). Згідно із пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зі змісту положень статей 64, 65, 66-68 Житлового Кодексу України убачається, що наймач житлового приміщення та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно проводити оплату за житло та комунальні послуги. За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах від 26 вересня 2018\~року у справі №\~750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі №\~642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами частини першої статті 26 Закон №\~2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що праву споживача на отримання належної якості житлово-комунальних послуг кореспондує обов`язок останнього оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Суд встановив, що [PERSON] є власником приміщення продовольчого магазину за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Помешкання відповідача забезпечується послугами з тепло і водопостачання без оформленого письмового договору, взаємовідносини між споживачем нежитлового приміщення [PERSON] з 01 листопада 2022 року врегульовано індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання. Доказів про те, що послуги не надавалися, матеріали справи не містять. Щодо результатів розгляду заяви від 27 жовтня 2023 року про відмову від договору [PERSON] суд не повідомила. Позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги, однак кошти за вказані послуги не сплачувалися, внаслідок чого виникла заборгованість. Доказів щодо звернення в установленому законодавством порядку з претензіями про надання неякісних житлово-комунальних послуг матеріали справи не містять. На підтвердження наведених обставин позивач надав суду, зокрема: Індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії; Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; технічний паспорт на групу нежитлових приміщень; дані по опаленню щодо об`єкта за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки; відомості про фактичні показники засобів обліку теплової енергії за вказаною адресою; Інформацію щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за період 11/2022-12/2024; розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії цій особі за договором №\~5483 за період із 01 листопада 2022 року до 31 грудня 2024 року; розрахунок 3% річних, індексу інфляції та пені за цим договором. Також на зауваження відповідача позивач надав суду рахунки за спожиту теплову енергію та підтверджуючі документи, що ці рахунки надсилалися відповідачу. Відповідач наведені обставини не спростувала. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за договором №\~5483 за період із 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2024 року станом на 31 січня 2025 року становить 51040,\~85 грн (а.с. 40-41). Інших розрахунків, на спростування наданих позивачем, відповідач суду не надала. Так, за доводами відповідача, у опалювальні періоди 20222024 років належне їй нежитлове приміщення не опалювалося, оскільки лічильник було опломбовано. Однак доказів опломбування індивідуального розподільного приладу обліку теплової енергії, що знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а також відключення приміщення від системи централізованого теплопостачання та водопостачання у встановленому законодавству порядку відповідач суду не надала. Щодо правомірності застосування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» тарифів, встановлених Полтавською обласною радою рішеннями від 30 вересня 2022 року № 477, від 28 липня 2023 року № 669, від 30 серпня 2024 року № 854 у місті Кременчуці Полтавської області, суд зазначає наступне. Рішенням №\~1508 від 20 жовтня 2022 року «Про визначення Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води» Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука з покладанням відповідних обов`язків згідно чинного законодавства визначив ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачам лівобережжя міста Кременчука, в тому числі відповідачу, з 01 листопада 2022 року. Так, рішенням шістнадцятої позачергової сесії Полтавської обласної ради восьмого скликання від 30 вересня 2022 року № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго»» вирішено, зокрема: встановити Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго»: тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення, бюджетних установ, інших споживачів (крім населення), релігійних організацій відповідно до додатку 1; двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії за категоріями споживачів відповідно до додатку 2; тарифи на послугу з постачання гарячої води за категоріями споживачів відповідно до додатку 3 (пункт 1 рішення); тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води введено в дію з 01 жовтня 2022 року (пункт 6 рішення); рішення обласної ради від 21 жовтня 2021 року № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (зі змінами) вважати таким, що втратило чинність (пункт 7 рішення). Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 4 Закону України від 09 листопада 2017 року №\~2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону належать до повноважень органів місцевого самоврядування. У частині п`ятій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, визначено, що ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-IV «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Отже, тариф (ціна) на теплову енергію нерозривно пов`язаний з особою, яка здійснює виробництво, транспортування, постачання такої теплової енергії. Частина третя статті 20 Закону України «Про теплопостачання» встановлює, що тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Приписами статті 16-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій при регулюванні діяльності у сфері теплопостачання належить, зокрема, ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що не перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами). При провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен здійснювати постачання теплової енергії за тарифами, що встановлюються уповноваженим законом державним колегіальним органом або органами місцевого самоврядування в межах наданих повноважень (підпункт 9 пункту 3.2 зазначених Ліцензійних умов). Відповідно до пункту 37 частини першої статті 43 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» внесений до ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області. Ураховуючи наведене, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за постачання теплової енергії. Водночас суд не може погодитися з правильністю нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат. Так, з доданих до позовної заяви розрахунків убачається, що 3% річних та індекс інфляції нараховані за період із січня 2023 року по січень 2025 року. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). У частині першій статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України. Однак, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (у редакції, чинній до 30 грудня 2023 року) заборонено нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населення. Отже, до 30 грудня 2023 року вказана постанова передбачала заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак, з 30 грудня 2023 року, з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №\~1405 від 29 грудня 2023 року заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, поширюється лише на територіальні громади розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, тимчасово окуповані Російською Федерацією, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій. Ураховуючи наведене, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат у період із січня по грудень 2023 року є безпідставним. Отже, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат лише за період із січня 2024 року до січня 2025 року на суми 494,39 грн та 2309,59 грн відповідно, а також 177,39 грн пені, нарахованої в межах періоду, на який не поширювалась заборона здійснення вказаних нарахувань. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за постачання теплової енергії, з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, на загальну суму 54022,22 грн. Окрім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2756,99 грн судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial