Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

12.11.2024 позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2017 року. За вказаний період народилися двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на повному утриманні позивачки та проживають разом із матір`ю. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, вихованням дітей не займається. Відповідач є працездатною особою. Добровільно досягти згоди відносно розміру аліментів не вдалося. А тому, позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі половини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивачка позовні вимоги просила задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач систематично у судові засідання не з`являвся. Причини неявки суду невідомі. З огляду на належне повідомлення відповідача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Сторони є батьками двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідно до вимог частини першої статті 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача, а саме половину від всіх його доходів. Зокрема, позивачкою не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, не надано доказів того, що останній працевлаштований, та інформацію про його доходи. У суді взагалі відсутня будь-яка інформація відносно матеріального становища відповідача. Інформація про те, що останній є військовослужбовцем не підтверджена жодними доказами. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що у відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень, дітей віком до 6 років становить 2563 гривень. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, відсутність інформації про матеріальне становище відповідача та його доходи, вважає що є підстави для часткового задоволення позовних вимог, а саме у частці від його доходу у розмірі однієї третини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. На підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачка просить стягнути з відповідача 1500 грн 00 коп витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги № 17 від 22.01.2025, укладений між адвокатом Гайтанюк М.М.та позивачкою [PERSON] (далі - Договір); Акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги №17 від 22.01.2025 зі змісту якого вбачається сума гонорару за надання правової допомоги у розмірі 1500 грн 00 коп; платіжна інструкція від 22 січня 2025, в якій зазначено, що позивач [PERSON] оплатила адвокату Гайтанюк М.М. 1500 грн 00 коп за Договором №17 від 22.01.2025. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Гайтанюк М.М.та їх оплата підтверджена належними доказами. Відтак, витрати позивачем на правову допомогу слід задоволити.

Outcome: partial