Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №4526050, відповідно до умов якого позичальнику [PERSON] надано кредит у розмірі 20000 гривень. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 20000 гривень. Крім того, 23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №103883980, відповідно до умов якого позичальнику [PERSON] надано кредит у розмірі 5000 гривень. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5000 гривень. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №4526050. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №4526050. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №4526050. 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №103883980. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №10-01/2023 , відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №103883980.\~Таким чином,\~ТОВ «Коллект\~Центр» наділено\~правом вимоги\~до відповідача\~за договором\~№103883980.Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 164250,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 25000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 136250,00 грн.; заборгованість за комісіями - 3000,00 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договорами №4526050 від 23.09.2021 року, №103883980 від 23.09.2021 року в розмірі 164250 гривень, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 25000 гривень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сащук Мар`ян Михайлович подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після ознайомлення із позовною заявою та доданими до неї документами, сторона відповідача заперечує проти вимог позивача, виходячи при цьому з наступного. Позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом: за договором №4526050 від 23.09.2021 року у розмірі 131500 грн., з яких: заборгованість по тілу 20000 грн., заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги 109500 грн., заборгованість за комісіями 2000 грн.; за договором №103883980 від 23.09.2021 року - 32750 грн., з яких: заборгованість тілу 5000 грн., заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги 26750 грн., заборгованість за комісіями 1 000 грн., але при цьому останній не наводить жодних детальних розрахунків, котрі б підтверджували розмір сум, які він просить стягнути як заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом. Представник наголошує на тому, що ні позовна заява, ні додатки до неї, не містять обґрунтованих розрахунків (із зазначенням періоду за який нараховувався борг по процентах за користування кредитом, а також сум які нараховувались щоденно чи хоча б щомісячно як проценти) суми заборгованості по процентах за користування кредитом. Також представник звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим текстом договору, Паспорту споживчого кредиту та Правил надання фінансових кредитів ознайомився і погодився відповідач, оформляючи загадані кредити онлайн, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Також звертає увагу на те, що позивач просить стягнути заборгованість по відсотках, яка фактично у 5,5 разів перевищує заборгованість по основному зобов`язанню, а саме по тілу кредиту. При цьому, розмір відсотків, встановлюється у розмірі 5 процентів від фактичного залишку кредиту не в рік, і навіть не в місяць, а за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як вказано у договорі, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів + 60 днів (максимальний строк автоматичної пролонгації). Звертаючись з цим позовом, позивач посилається на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржником, так і за період після такого прострочення за кредитним договором. Враховуючи наведене, представник вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за нараховані проценти може підлягати задоволенню частково, але виключно в межах строку дії договорів. Враховуючи висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, а також те, що дана справа є незначної складності (слухається в спрощеному провадженні), в даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а самі докази є типовими, вважає, що сума стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. є суттєво та безпідставно завищеною та підлягає зменшенню з урахуванням пропорційності задоволених судом вимог, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Просить суд в задоволенні позову в частині, що стосується стягнення із відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом, в період після закінчення дії кредитних договорів відмовити. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. При продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору. Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Таким чином, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Представник звертає увагу, що умови договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування жодним чином не завдає шкоди позичальнику, оскільки поряд із обов`язком сплачувати відсотки в період автоматичного продовження строку кредитування, позичальник набуває і право правомірно користуватись кредитом та правомірно не повертати його протягом такого строку. Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. Звертає увагу суду, що кредитний договір є дійсним як в цілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, представник відповідача не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошує, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою представника відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. \~ \~ \~ \~ Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - Ліпкевич Іван\~Володимирович \~ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сащук Мар`ян Михайлович в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вимог позивача, які стосуються стягнення із відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом, в період після закінчення дії кредитних договорів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4526050, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 20000 гривень, орієнтовний строк повернення кредиту 30 днів з моменту отримання кредиту, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23 жовтня 2021 року. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 20000 гривень. Дана обставина підтверджується платіжним дорученням №57020509 від 23 вересня 2021 року, згідно якого ТОВ ФК «Елаєнс» 21 вересня 2021 року здійснено переказ грошових коштів від ТОВ «Мілоан» на рахунок, який належить позичальнику [PERSON] у сумі 20000 гривень. Крім того, встановлено, що 23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103883980, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 5000 гривень, орієнтовний строк повернення кредиту 30 днів з моменту отримання кредиту, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23 жовтня 2021 року. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5000 гривень. Дана обставина підтверджується довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» від 07 лютого 2025 року, згідно якої ТОВ ФК «Елаєнс» 23 вересня 2021 року здійснено переказ грошових коштів від ТОВ «Мілоан» на карту, яка належить позичальнику [PERSON] у сумі 5000 гривень. Згідно п.1.1 вказаних договорів кредитодавець зобов?язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов?язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2. договорів сума (загальний розмір) кредиту за договором №4526050 від 23 вересня 2021 року становить 20000 гривень, а за договором №103883980 від 23 вересня 2021 року 5000 гривень. Згідно п.1.3 договорів кредит надається строком на 30 днів з 23 вересня 2021 року (строк кредитування). Відповідно до п.1.4. договорів термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 23 жовтня 2021 року. Згідно п.1.5.1 договорів комісія за надання кредиту за договором №4526050 від 23 вересня 2021 року становить 2000 гривень, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово, а за договором №103883980 від 23 вересня 2021 року комісія становить 1000 гривень, яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 договорів проценти за користування кредитом за договором №4526050 від 23 вересня 2021 року становлять 7500 гривень, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а за договором №103883980 від 23 вересня 2021 року проценти за користування кредитом становлять 2250 гривень, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. договорів стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договорів кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов?язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з п. 6.5 Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до копії довідки про ідентифікацію, за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №4526050 від 23 вересня 2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор S91485, дата відправки ідентифікатора позичальнику 23.09.2021 року, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +380980699540. Згідно копії платіжного доручення від 23.09.2021 року за №57020509 ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] кредитні кошти згідно договору №4526050 в сумі 20000 гривень. Відповідно до копії довідки про ідентифікацію, за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №103883980 від 23 вересня 2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор S75703, дата відправки ідентифікатора позичальнику 23.09.2021 року, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +380980699540. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до умов якого, Акту приймання-передавання Реєстру Боржників від 13 січня 2022 року, Реєстру Боржників від 13 січня 2022 року, ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №4526050. Крім того, 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого, Акту приймання-передавання Реєстру Боржників від 17 січня 2022 року, Реєстру Боржників від 17.01.2022 року, ТОВ ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №103883980. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, Акту приймання-передавання Реєстру Боржників від 10 січня 2023 року, Реєстру Боржників від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договорами про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №4526050 та №103883980. В розрахунку заборгованості, складеної Генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал», зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №4526050, станом на 13 січня 2022 року становить 89500 гривень, з яких: 20000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 67500 гривень - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 2000 гривень комісія, а станом на 10 січня 2023 року заборгованість становить 131500 гривень, з яких: 20000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 67500 гривень - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 42000 нараховані відсотки згідно кредитного договору, 2000 гривень комісія. В розрахунку заборгованості, складеної Генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал», зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №103883980, станом на 17 січня 2022 року становить 23250 гривень, з яких: 5000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 17250 гривень - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1000 гривень комісія, а станом на 10 січня 2023 року заборгованість становить 131500 гривень, з яких: 5000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 17250 гривень - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 9500 нараховані відсотки згідно кредитного договору, 1000 гривень комісія. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договори про споживчий кредит за №4526050 та №103883980 в електронній формі шляхом його підписання відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом, комісії. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 1050\~ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Разом з тим, як вбачається з договорів про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №4526050 та №103883980, анкети заяви на кредит від 23 вересня 2021 року, графіку платежів, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів з 23 вересня 2021 року, дата повернення кредиту: 23 жовтня 2021 року, сума до повернення за договором від 23 вересня 2021 року за №4526050 становить 29500 гривень, з яких 20000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 7500 гривень - заборгованість за відсотками, 2000 гривень комісія, а сума до повернення за договором від 23 вересня 2021 року за №103883980 становить 8250 гривень, з яких 5000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 2250 гривень - заборгованість за відсотками, 1000 гривень комісія. Таким чином, у договорах сторони обумовили строк повернення кредиту 23 жовтня 2021 року, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було, а тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування є помилковим. Відповідно до ч.4 ст.\~42\~Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст.\~637\~ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Виходячи з наведеного та беручи до уваги, що строк кредитування [PERSON] за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №4526050 визначений до 23 жовтня 2021 року, розмір тіла кредиту за цим договором складає 20000 гривень, розмір відсотків за період кредитування становить 7500 гривень, комісія 2000 гривень, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №4526050, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 29500 гривень. Беручи до уваги, що строк кредитування [PERSON] за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №103883980 визначений до 23 жовтня 2021 року, розмір тіла кредиту за цим договором складає 5000 гривень, розмір відсотків за період кредитування становить 2250 гривень, комісія 1000 гривень, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №103883980, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 8250 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 29500 гривень заборгованості за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за 4526050, та 8250 гривень заборгованості за договором про споживчий кредит від 23 вересня 2021 року за №103883980, всього на загальну суму 37750 гривень, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до частин 1 та 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 556 гривень 75 копійок (37750 грн. х 2422,40 грн./164250 грн.). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 року за №01-07/2024 з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист вартості юридичних послуг, затверджений 01.11.2023 року адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №874 від 01.01.2025 року із затвердженням послуг на суму 25000 гривень та Витяг з акту №4 від 31.01.2025 року про надання юридичної допомоги на суму 25000 гривень. Таким чином, судом встановлено, що позивач користувався правовою допомогою, поніс витрати на правничу допомогу, при цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial