Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики № 2235197 в загальному розмірі 18000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 100,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] за допомогою веб сайту https://clickcredit.ua/ru, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем TOB «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», було укладено договір позики №2235197 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача E7o6N5. Відповідно до умов п.2.1 Договору позики TOB «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 10 000,00 грн., перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача [PERSON] шляхом перерахування на картковий рахунок, який надано позичальником та міститься в реквізитах договору, а саме: № [NUMBER] , номер платежу b64d4f5c-57ff-45b4-8e4c-5c627cfbdd93, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» про прийняття до виконання платіжної інструкції відповідно до умов договору про переказ коштів від 20.09.2024. Однак, відповідач порушив умови договору позики та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 17.09.2024 сума заборгованості відповідача за договором № 2235197 становить 18000,00 грн. з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 3000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (процентною ставкою 1,00%) та 5000,00 грн. заборгованості за відсотками (проценти за понадстрокове користування-2,70%), а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за Договором позики. Ухвалою суду від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 11.11.2024 з метою забезпечення можливості участі відповідача у судовому засіданні та його належного повідомлення про судові засідання та про розгляд зазначеної цивільної справи, ухвалою суду Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо [PERSON] , [INFO] , останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . 26.11.2024 представником відповідача-адвокатом Кушнір О.М. подано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що в матеріалах справи позивачем не надано жодних доказів факту отримання відповідачем грошових коштів, а розрахунок заборгованості вважає необґрунтованим, оскільки у розрахунку зазначена лише заборгованість за процентами без жодного її обґрунтування. Також позивачем не доведено факт ознайомлення позивача із правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, оскільки матеріали справи не містять доказів чи діяли ці правила на момент укладення угоди та не має підпису відповідача. З огляду на вказане просить суд відмовити у позові, оплату судових витрат покласти на позивача. 27.11.2024 року на адресу суду надійшла відповідь заступника Міністра з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 26.11.2024, відповідно до якої [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщених особі та проживає за адресою: [ADDRESS] . 02.12.2024 від представника позивача надійшло клопотання про прийняття відповіді на відзив та долучення до матеріалів справи, а також просить залишити відзив без розгляду та задоволення. 03.12.2024 року надійшла відповідь на відзив. Зі змісту відповіді на відзив вбачається, що відповідно при укладені Договору позики №2235197 від 11.04.2024 сторонами було досягнуто з усіх його істотних умов та зарахування коштів відбулось на номер рахунку відповідача № [NUMBER] . В підтвердженням переказу коштів позивачем надано копію довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000000758 від 20.09.2024, в якій зазначено інформацію щодо отримання відповідачем суми коштів у позику та яка відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» не здійснювала операції з готівковими грошима, а переказ коштів здійснювався виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не видавались. Позивач зауважив, що не погоджуючись з розрахунком, відповідач контророзрахунку не надав. Позивач спростовуючи доводи відповідача щодо недоведення факту ознайомлення його з Правилами надання грошових коштів у позику, зазначив про те, що підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. 13.01.2025 у судовому засіданні, розглядаючи клопотання представника позивача від 02.12.2024 про прийняття відповіді на відзив, суд, враховуючи обставини справи та характер правовідносин сторін, вважає за можливе задовольнити клопотання, прийняти та долучити до матеріалів справи відповідь на відзив. Крім того, розглядаючи, у даному судовому засіданні, клопотання представника позивача від 02.12.2024 про залишення відзиву без розгляду та задоволення судом, встановлено про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання, оскільки відзив на позовну заяви відповідає вимогам, які визначені законодавством України та подано в межах строку визначеного ухвалою суду про відкриття провадження від 27.11.2024. Нналежним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» у судові засідання не з`явився, у позові просив про розгляд справи за його відсутності. 16.05.2025 представником відповідача подано заяву провести судове засідання без участі відповідача та її представника, у задоволенні вимог до [PERSON] просила відмовити, оплату судових витрат покласти на позивача. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 11.04.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] за допомогою веб сайту (https://clilckcredit.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», було укладено договір позики № 2235197 (з фіксованою процентною ставкою), шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано одноразовим ідентифікатором відповідача E7o6N5. Відповідно до умов п 2.1. Договору позики ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 10 000,00 грн., перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача шляхом перерахування на картковий рахунок котрий надано позичальником та містяться в реквізитах договору № 2235197. Пунктом 2.2 Договору сторони визначили, що строк позики 30 календарних днів, тобто до 11 травня 2024 року; денна процентна ставка- 1% за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою -2,70% за день, пеня -2,70% за день, орієнтовна реальна річна процент ставка 2333,95; орієнтовна загальна вартість позики 13000,00 грн. Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України, (п.п. 5.1 Договору позики). Відповідно до п. 5.3. Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СІісkСrеdit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. У відповідності до додатку № 1 до цього Договору, а саме з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, сторони погодили загальний розмір кредиту 13 000 грн., який підписано одноразовим ідентифікатором E7o6N5. Умови Договору погоджується з викладеними умовами в Паспорті споживчого кредиту, який підписано одноразовим ідентифікатором Np40o7. Перерахунок коштів підтверджується довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» вих. № КД-000000758 від 20.09.2024 року в якій міститься наступна інформація: дата - 11.04.2024 року; номер платежу b64d4f5c-57ff-45b4-8e4c-5c627cfbdd93; сума 10\~000 грн.; отримувач на картку № [NUMBER] . Також, в вищезазначеній довідці зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Відповідно до п. 8 договору позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору, Позичальник повідомляє Позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, передбаченого для відмови від Договору. Протягом 7 календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю Позику, одержану згідно Договору, та сплатити Проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення (включно) за ставкою, що встановлена п. 2 Договору. Однак, відповідач порушив умови Договору позики та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 17.09.2024 сума заборгованості відповідача за договором № 2235197 від 11.04.2024 становить 18 000,00 грн. з яких: 10 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 3000 грн. сума заборгованості за відсотками (процентною ставкою 1 %), 5 000 грн. заборгованості за відсотками (проценти за понадстрокове користування -2,70). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ч. 1ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3ст. 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Положеннями пунктів 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір-домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором-дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України, визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, вищевказаний електронний Договір позики № 2235197 від 11.04.2024 укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», не був би укладений, а отримані на рахунок відповідача кредитні кошти свідчать про укладення договору та отримання грошових коштів у позику. Відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договори були б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Судом з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» КД-000000758 від 20.09.2024 року встановлено, що відповідач 11.04.2024 отримав кошти у сумі 10 000,00 грн., а відтак доводи відповідача щодо неотримання позики судом відхиляються. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, хоча будучи власником карткового рахунку він мав можливість в обґрунтування доводів відзиву долучити до матеріалів справи виписку про рух коштів за рахунком відповідача у періоди укладення договору, чого ним зроблено не було. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами і взяті на себе зобов`язання остання не виконала, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач має обов`язок повернення суми кредиту за основною сумою боргу в розмірі 10 000,00 грн. та відсотків (денна процентна ставка- 1%) в розмірі 3000,00 грн. Окрім того, відповідач не погоджуючись з відповідними розрахунками заборгованості за вищезазначеним договорам, контррозрахунок суду не надала, як і не надала будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги, або доказів погашення заборгованості за договором позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Щодо відсотків за понадстрокове користування позикою - 2,70%, які були нараховані ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відповідачу в розмірі 5 000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно даних укладеного між сторонами договору позики № 2235197 від 11.04.2024, строк кредиту становить 30 днів, а саме до 11 травня 2024 року. Суд не приймає до уваги п. 18 договору позики, згідно якого позивач має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною п. 2 Договору за кожен день такого користування, оскільки позивачем не надано доказів пролонгації строку дії договору відповідно до п.п. 7.1, 7.2 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а отже у позивача відсутні підстави для продовження строку дії договору. Водночас згідно положень п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи договір позики № 2235197. Зазначені правила цифровим підписом не підписані. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила надання грошових коштів у позику, відсутність у договорі позики домовленості сторін про пролонгацію (продовження дії) такого договору не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Згідно положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі в застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Ураховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані з 12.05.2024 по 30.05.2024, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. При вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків ,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням зазначеного вище, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу неповернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у сумі 13 000,00 грн., яка складається з суми боргу 10 000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 3 000,00 грн. В решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. Щодо стягнення судових витрат. Статтею 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Так як позов ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 186,89 грн. виходячи з розрахунку: 13 000,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 18 000,00 грн. (розмір заявлених позовних вимог). Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірниміз: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.137 ЦПК України). Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Стеценко М.В. на підставі договору № 0924-1 про надання правничої допомоги, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Правовий Курс» та ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів». Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало копію договору про надання правової допомоги № 0924-1 від 02.09.2024 року; копію акту прийому-передачі наданої правової допомоги; копію платіжної інструкції щодо сплати правничої допомоги. З акту приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №0924-1 від 02.09.2024 року та платіжної інструкції від 24 жовтня 2024 року №1d4679 вбачається, що за послугу: складання проекту позовної заяви та представництво в суді першої інстанції позивачем було сплачено на користь Адвокатського об`єднання «Правовий курс» суму в розмірі 7100,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5127,78 грн. витрат на правничу допомогу. Однак, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст.137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial