Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] . Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах і у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . До липня місяця 2018 року він з відповідачкою та їхньою малолітньою дочкою [PERSON] [INFO] проживали разом за адресою його зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . У 2018 році через постійні конфлікти зі сторони відповідачки, яка залишила його з дитиною, остання почала мешкати за іншою адресою з іншим чоловіком в с.Вищетарасівка Нікопольського району Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що з того моменту і до сьогодні їхня спільна дочка [PERSON] проживає з ним і перебуває на його утриманні. Відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , проте протягом останніх п`яти років не спілкувалася з дитиною, взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участь у її вихованні. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2025 цивільну справу було розподілено судді Кондус Л.А. Інформація про підтвердження встановленого місця проживання (реєстрації) відповідачки надійшла до суду 12.02.2025 (а.с.22). Ухвалою судді 13.02.2025 було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Крім того, відповідачка повідомлялася про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади». Третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, проти заявлених вимог не заперечує та просить ухвалити рішення на розсуд суду. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. У сторін у справі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.11). Матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Тобто вказане свідоцтво про народження дитини підтверджує той факт, що сторони у справі є батьками дитини. Позивач зазначає, що до липня місяця 2018 року він з відповідачкою та їхньою малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , проживали разом за адресою його зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Після цього відповідачка залишила його з дитиною, та почала мешкати за іншою адресою. Позивач вказує, що з того моменту і до сьогодні їхня спільна дочка [PERSON] проживає з ним і перебуває на його утриманні. Позивачем додано до матеріалів справи довідку за вих. № 18 від 10.01.2025, видану виконкомом Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а разом з ним проживає його дочка [PERSON] (а.с.16). Відповідачка з 2020 року залишила дитину [PERSON] , відомості про її місцезнаходження наразі невідомі, самоусуналася від виконання батьківських обов`язків, протягом п`яти років жодного разу не зателефонувала та не відвідала дитину, а батько відповідально виконує свої батьківські обов`язки, приділяє належну увагу вихованню [PERSON] , дитина забезпечена необхідними речами та продуктами харчування, перебуває на його утриманні, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї (а.с.10). Вищевказані обставини підтверджуються також довідкою-характеристикою на ім`я [PERSON] за вих. №42 від 21.01.2025, виданої старостою с.Вищетарасівка (а.с.12), довідкою за вих. № 14 від 10.01.2025, виданої начальником служби у справах дітей виконкому Мирівської сільської ради Дяченко О. (а.с.14), характеристикою виданою старостою за місцем проживання позивача [PERSON] (а.с.15). [PERSON] навчається у Виводівській гімназії Вищетарасівського ліцею з 1 класу, є ученицею 3 класу гімназії. Батько учениці, [PERSON] , та прабабуся, [PERSON] , приділяють належну увагу вихованню дитини, а мама дівчинки, [PERSON] , протягом трьох років вихованням та навчанням дитини не займалася і не цікавилася, що підтверджується характеристикою Виводівської гімназії (а.с.13). До матеріалів справи начальником служби у справах дітей Виконавчого комітету Мирівської сільської ради Нікопольського району також долучено до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Мирівської сільської ради від 17.03.2025 №48 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » (а.с.27-28) та висновок (Додаток до рішення виконавчого комітету 17.03.2025 №48) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.29-30). Крім того 31.05.2023 Томаківським районним судом відповідачку було позбавлено батьківськи х прав стосовно двох інших її малолітніх дітей (а.с.7-9). З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що протягом останніх п`яти років відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , не займається її вихованням, матеріально не утримує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, з дитиною не підтримує жодних відносин. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Таким чином, відповідачка всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання своєї дитини і не виконує обов`язків по піклуванню за нею, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні. Дитина перебуває на утриманні позивача, що підтверджується вищевказаними документами. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України позивач і звернувся до суду з таким позовом. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім`я, дитинство, материнство охороняються державою. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Отже, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved