Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача адвокат Цокало Т.М. в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про визнання виконавчого напису від 29 квітня 2020 року № 11338, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості за Договором\~№ 2824113\~від 21\~жовтня 2019\~року таким, що не підлягає виконанню, та стягнення понесених судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу у розмірі 8 500 гривень та судового збору у загальному розмірі 1 574 гривні 56 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. перебуває на виконанні виконавче провадження № 62301518 від 10 червня 2020 року, сторонами якого є боржник [PERSON] та стягувач ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». Позивач дізналася про існування вказаного виконавчого провадження на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а саме, що провадження відкрито на підставі виконавчого напису №11338, виданого 29 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про звернення стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором 2824113 від 21 жовтня 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 10 954 гривні 50 копійок, в тому числі: 5 450 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5\~504 гривні 50 копійок прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 1\~800 гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Згідно п. 1.9 кредитного договору № 2824113 від 21 жовтня 2019 року договір укладався строком на 30 днів, що також підтверджується графіком платежів до кредитного договору, відповідно до якого загальна вартість кредиту становить 8229,50 гривень, з якої проценти за користування кредитом становлять 2779,50 гривень. У свою чергу приватний нотаріус проводить стягнення за виконавчим написом за період з 21 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року в загальному розмірі 12754,50 гривень, що суперечить умовам цього кредитного договору, а також підтверджує спірність вчинення виконавчого напису № 11338 від 29 квітня 2020 року. Нотаріус не вчинив жодної дії, спрямованої на встановлення факту безспірності заборгованості, а вона очевидно що є спірною. Вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки сторона позивача не погоджується із сумою загальної заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, тобто в даному випадку існує спір про те, що заборгованість визначена невірно. Нотаріус вчинив виконавчий напис, на підставі документів які не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, відсутня виписка з особового рахунка, що є обов`язковою для вчинення виконавчого напису. Крім того, нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису на договорі, який не посвідчено нотаріально. 15 травня 2025 року від відповідача ТОВ «Алекскредит» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 75-82), відповідно до якого відповідач не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Заперечення обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір про надання кредиту № 2824113 від 21 жовтня 2019 року, на підставі якого позивачу надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань, за договором виникла заборгованість, яка не була погашена позивачем. Зауважують, що відповідачем направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав, будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги відповідача у повному обсязі, наслідком чого стало звернення до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована у ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Позивач до матеріалів позовної заяви не долучив докази, які б свідчили про спірність сум заборгованості за кредитним договором, який він оспорює. Відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі. Для цього приватному нотаріусу було надано оригінал договору про надання кредиту з додатками до нього та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Звертають увагу, що сума заборгованості зазначена з урахуванням здійснених позивачем платежів. З виписки нотаріусом встановлено, що заборгованість за договором існує, її розмір, здійснення позичальником платежів на погашення суми заборгованості та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги. На підставі отриманих документів, які повністю відповідають вимогам чинного законодавства приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Відповідач дотримується позиції, що всі вчинені ним дії були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зауважують, що твердження позивача про те, які саме документи надавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису є лише міркуваннями, які не підтверджуються жодним доказом. Вважають, що розмір витрат на правову допомогу не є співмірний з предметом спору та не підтверджений належними доказами, тому заперечують проти стягнення вказаної суми. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2025 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді від 29 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання учасники справи не викликалися. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та [PERSON] укладений Договір про надання кредиту № 2824113, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 5 450 гривень на узгоджений строк повернення кредиту 30 календарних днів до 20 листопада 2019 року (а.с. 24-26). 29 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчиком Володимиром\~Вікторовичем вчинений виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 11338, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості за Договором № 2824113 від 21 жовтня 2019 року. Відповідно до виконавчого напису строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 10954,50 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5450 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим вiдсоткам за користування кредитом становить 5504,50 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача у розмірі 1 800 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 12754,50 гривень (а.с. 23). 10 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62301518 про примусове виконання виконавчого напису № 11338, виданого 29 квітня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості у розмірі 12754,50 гривень (а.с. 27). 26 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 28). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі Перелік документів). На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за Кредитним договором № 2824113 від 21 жовтня 2019 року. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник немає можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17. Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Згідно з виконавчим написом заборгованість за кредитним договором стягнута з позивача за період з 21 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 10\~954,50 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5450 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим вiдсоткам за користування кредитом становить 5504,50 гривень. Однак, на підтвердження даної суми відповідачем не подано розрахунку. Також, 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни у Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопад 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. На час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а також відсутні підстави для визнання суми заборгованості за Кредитним договором № 2824113 від 21 жовтня 2019 року як безспірної, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 1574 гривні 56 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Із матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу надавалася на підставі Договору про надання правничої допомоги від 21 лютого 2025 року № 1202 та ордеру адвокатом Цокало Т.М.(а.с.18-21). Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 до Договору про надання правничої допомоги та детального опису робіт (наданих послуг) вартість наданої правової допомоги складає 8 500 гривень. Позивач сплатила на користь адвоката 3 000 гривень за надання правничої допомоги, відповідно до квитанції від 28 лютого 2025 року № 1202 (а.с. 30-31). Суд з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (адвокат не приймав участь у судовому розгляді, оскільки справа розглядається без повідомлення сторін), клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved