Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

ТОВ «ФК «Омега Фінанс» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість у розмірі 47 130, 81 грн. В обґрунтування позову зазначило, що 25.09.2017 між Акціонерним товариством «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Омега Фінанс», та відповідачем було укладено кредитний договір № 0.255.0917.ФО_К, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 29 000,00 грн, зі строком користування до 25.09.2020 (день остаточного повернення кредиту). Відповідно до п. 1.5. кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 за користування кредитом Позичальник сплачує: 1.5.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00% (дванадцять процентів) річних; 1.5.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % (дві цілих і дев`яносто дев`ять процентів) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. АТ «Юнекс Банк» в повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, надавши відповідачу кошти у розмірі, визначеному цим договором. 31.03.2021 за результатами проведення електронного аукціону між АТ «Юнекс Банк» і ТОВ «ФК «Омега Фінанс» було укладено договір факторингу № 31/03-2021, згідно з яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.03.2021 відповідно до Реєстру прав вимоги її заборгованість перед новим кредитором склала 47 130,81 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 16 431,98 грн; прострочені проценти за кредитом - 4 484,27 грн; комісія за обслуговування кредиту - 16 374,89 грн; штрафи, пені - 9 839,67 грн. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Омега Фінанс» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 47 130,81 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2024 позов було залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. 25.10.2024 представником відповідача подано відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, підстави для стягнення штрафу та його розмір не передбачені умовами договору. Відповідач заперечує проти стягнення з нього пені, оскільки позивач не зазначає облікову ставку НБУ для кожного періоду, суми заборгованості з якої вона нараховується та його розрахунок не містить формули її нарахування. Крім того, позивач нараховує пеню поза строками позовної давності. Також вказує на те, що позивачем неправомірно було збільшено розмір відсотків, без повідомлення відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через його безпідставність та недоведеність, застосувати строк позовної давності та покласти на позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. 29.10.20204 від позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача вказує, що відповідач підписала договір, тим самим погодила усі його умови, у тому числі сплату комісії. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за договором, проценти нараховувалися у розмірі 17 % річних. Також представник позивача вказав, що пеня нараховувалася відповідно до умов договору, із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. ТОВ «ФК «Омега Фінанс» за період з 31.03.2021 до 13.02.2024 не нараховано жодних процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафи, пені, а сума заборгованості, яка заявлена до стягнення зазначена у витягу з Реєстру прав вимоги, що є Додатком 1 до Договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 та є фіксованою. Не погодився представник позивача й з доводами відповідача про збільшення відсоткової ставки. Вважав твердження представника у відзиві безпідставними та просила задовольнити позов у повному обсязі. Також заперечувала проти застосування строку позовної давності, вказуючи, що такі строки продовжувалися на строк дії карантину та запровадженого воєнного стану. 04.11.2024 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача вказує, що відсотки нараховувались після спливу строку кредитування, що є неправомірним. Відповідачем було здійснено погашення заборгованості на загальну суму 29 964,93 грн. Просила відмовити в задоволенні позову. 10.12.2024 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання суд визнав обов`язковою явку представника позивача в судове засідання. 26.03.2025 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання суд зобов`язав представника позивача надати детальний розрахунок заборгованості. 29.04.2025 представник позивача в судовому засіданні подав детальний розрахунок заборгованості. 14.01.2025 та 06.05.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення у справі. 10.12.2024 в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи. 26.03.2025 в судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на доводи, що викладені у заявах по суті справи. 23.05.2025 відповідач та представники сторін в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу в судовому засіданні 23.05.2025 за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу технічними засобами. Вислухавши виступ представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.09.2017 [PERSON] , як позичальник, та АТ «Юнекс Банк», як кредитодавець, уклали кредитний договір № 0.255.0917.ФО_К, на підставі якого відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 29 000,00 грн, терміном користування до 25.09.2020. При цьому позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору (п 1.1 Договору). Згідно з п. 1.4. кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені цим договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової домовленості сторін або достроково, відповідно до умов договору або чинного законодавства України. Кредит вважається повернутим в момент зарахування суми кредиту в повному обсязі на відповідні рахунки банку з обліку заборгованості позичальника за цим договором. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, за користування кредитом позичальник сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12 % річних; комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього договору (п.п. 1.5.2. договору); комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів (п.п. 1.5.3. договору). Пунктом 2.3 кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 визначено, що погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 1 831,10 грн. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно п. 2.3, 2.4 цього договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим Договором строки. Додатком № 1 до кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором, відповідно до якого кредит надавався строком з 01.10.2017 по 25.09.2020. За цей період позичальник, крім тіла кредиту - 29 000,00 грн мав ще також сплатити проценти за користування кредитом у сумі - 5 440,39 грн. та комісію за обслуговування кредиту у сумі - 31 215,60 грн. Всього сума платежів за кредитом протягом дії договору мала скласти - 65 655,99 грн. Факт видачі АТ «Юнекс Банк» та отримання відповідачем коштів за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. Крім того, вказаний факт, а саме: отримання відповідачем кредитних коштів від АТ «Юнекс Банк» сторонами не оспорюється. 28.03.2021 на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту № 1, до складу якого входять: Права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було - АТ «Юнекс Банк». Переможцем електронного аукціону є - ТОВ «ФК «Омега Фінанс», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-03-19-000106-1 від 28.03.2021. 31.03.2021 між АТ «Юнекс Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» (фактор) укладено Договір факторингу № 31/03-2021. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до Договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 - Реєстр прав вимоги станом на кінець дня 31.03.2021. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, в день підписання цього договору. Відповідно до умов даного договору, ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками AT «Юнекс Банк», у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги, що є Додатком № 1 до Договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021. Факт переходу права вимоги від АТ «Юнекс Банк» до ТОВ «ФК «Омега Фінанс» сторонами не оспорюється та визнається. Таким чином, ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржника [PERSON] за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017. Станом на 31.03.2021, згідно з Реєстром прав вимоги, заборгованість [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «ФК «Омега Фінанс» складала 47 130,81 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 16 431,98 грн; прострочені проценти за кредитом - 4 484,27 грн; комісія за обслуговування кредиту - 16 374,89 грн; штрафи, пені - 9 839,67 грн. Кількість днів прострочення станом на 31.03.2021 року складає 780 днів. 05.05.2021 ТОВ «ФК «Омега Фінанс» направило боржнику [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та надавало строк для погашення суми заборгованості. Повідомлення було вручено [PERSON] . Отже, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 перед ТОВ «ФК «Омега Фінанс» становить 47 130,81 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ч.ч. 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Звертаючись із позовом до суду, ТОВ «ФК «Омега Фінанс» посилалося на те, що воно набуло права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021 року. Частиною першою статті 512 ЦК України унормовано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Кредитний договір № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, укладений між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] містить власноручний підпис відповідача, тому суд виходить з доведеності укладення вказаного договору. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить із наступного. Позивачем доведено, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 16 431,98 грн. Що стосується позовних вимог ТОВ «ФК «Омега Фінанс» в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. З наданого позивачем кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017, вбачається, що термін користування кредитом до 25.09.2020. В розрахунку заборгованості міститься інформація, що проценти нараховувалися позивачем починаючи з 26.09.2020 поза терміном кредитування. Частини 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти по кредиту припиняються. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Оскільки в договорі сторонами узгоджено термін дії кредитування до 25.09.2020, то нарахування процентів після цієї дати є неправомірним. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 01.10.2017 проценти нараховувалися відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору. Пунктом 3.2.6. кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 передбачено, що у випадку порушення позичальником однієї або декількох умов договору, а також пп.3.2.2., 3.3.2. цього договору, у тому числі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, які сплачуються позичальником згідно пп.1.5.1 цього договору починаючи з дати, наступною за датою порушення, встановлюється у розмірі 17.00 (сімнадцять) процентів річних. При цьому, сторони досягли взаємної згоди без укладення додаткової будь-якої додаткової угоди (правочину), змінити розмір платежу, що зазначений в п.2.3 цього договору. Про новий розмір платежу банк повідомляє позичальника шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, вказану позичальником у реквізитах цього договору. Разом з тим, як вбачається із відповіді АТ «Юнекс Банк» від 10.04.2025 вих. № 15.3.3-3217 на запит ТОВ «ФК «Омега Фінанс», Банк не направляв на реєстрацію листи від виконавців структурних підрозділів Банку, які б були адресовані [PERSON] про повідомлення нового розміру платежу. Відтак, суд приходить до висновку, що зміна розміру платежу, зокрема, нарахування відсотків у розмірі 17,00 процентів річних є неправомірною, оскільки АТ «Юнекс Банк» не повідомив позичальнику [PERSON] шляхом направлення рекомендованого листа на її адресу про новий розмір платежу. Таким чином заборгованість за відсотками [PERSON] перед ТОВ «ФК «Омега Фінанс» складає 1 475,19 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення простроченої комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає наступне. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У вказаній справі, необхідність внесення щомісячної плати за додаткові, супутні послуги банку - комісію за обслуговуванням кредиту в розмірі 2,99% від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.5.3 Договору, передбачена умовами договору. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, передбачена також у Додатку №1 до кредитного договору № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 «Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення орієнтованої вартості кредиту та реальної річної процентної ставки» - стовпчик 7.2. Розмір комісії за обслуговування складає 867,10 грн щомісяця (37 платежів). При цьому в кредитному договорі та у Додатку №1 до нього не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи, що у Договорі Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то пункт 1.5.3 договору про сплатукомісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 % від суми кредиту, що становить 867,10 грн, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Натомість визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Але встановлення судом нікчемності наведених умов Договору є підставою для відмови у стягненні нарахованої позивачем комісії. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованих відповідачу комісій становить 31 215,60 грн. При цьому, з [PERSON] було списано в рахунок погашення комісії суму в розмірі 13 973,61 грн. Досліджуючи доводи відзиву щодо протиправного нарахування та стягнення пені за кредитним договором, а також пропуску строків давності звернення позивача до суду з такими вимогами, суд виходить з такого. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування, та/або процентів, та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або комісії за обслуговування, та/або процентів, та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15 процентів суми простроченого платежу. На вимогу суду позивачем було надано детальний розрахунок нарахування та погашення пені за несвоєчасну сплату платежів по кредитному договору за період з 25.09.2017 по 10.08.2020. Так, за період з 25.09.2017 по 10.08.2020 відповідачу було нараховано 9 842,17 грн пені, з яких сплачено 2,50 грн. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). З огляду на приписи пункту 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахованої до стягнення пені в заявленому позивачем розмірі. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 922/4076/20 та 25 жовтня 2022 року у справі № 916/183/22, від 14 серпня 2023 року у справі № 709/1320/21. Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання. Наведене свідчить про необхідність відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором за період з 12.03.2020 по10.08.2020. Досліджуючи заяву представника відповідача щодо пропуску позивачем строків давності звернення до суду із вимогами щодо стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» звернулося до суду з позовом 01.10.2024. Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих і перехідним положень ЦК України, доповненого Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був введений Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і існував по 30.06.2023 року включно. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ Прикінцеві і перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, який станом на час подання позову передбачав, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки вказаний пункт не містив прямої норми про те, що у період дії воєнного стану продовжуються строки позовної давності, які станом на день введення воєнного стану вважались продовженими в силу пункту 12 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, суд приходить до висновку, що пункт 19 тих же Положень підлягає застосуванню до вимог, щодо яких станом на 24.02.2022 року не сплив строк позовної давності без урахування правила, передбаченого пунктом 12. З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за період, що передували одному року до дня встановлення в Україні карантину (12.03.2020 року), тобто з 25.09.2017 по 11.03.2019 включно знаходяться поза межами строку давності та не можуть підлягати задоволенню. Таким чином правомірною є вимога позивача про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за період з 12.03.2019 по 11.03.2020, що за підрахунками суду складає 2 572,15 грн. З розрахунку заборгованості доданого позивачем та виписок по рахунку убачається, що відповідачем в рахунок погашення комісії по обслуговування кредиту за кредитним договором було сплачено 13 973,61 грн, які відповідно до вимог статті 216 ЦК України щодо застосування наслідків нікчемного правочину мають бути зараховані на погашення іншої заборгованості відповідача за кредитним договором. З огляду на зазначене, оскільки заборгованість відповідача за кредитним договором № 0.255.0917.ФО_К від 25.09.2017 за простроченим тілом кредиту, відсотками та пенею становить в загальному розмірі 20 479,32 грн, то з урахуванням сплачених відповідачкою 13 973,61 грн в рахунок погашення комісії, з неї підлягає стягненню на користь позивача 6 505,71 грн = (20 479,32 - 13 973,61). Згідно з частинами 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості становила 47 130,81 грн, судом задоволено вимоги на суму 6 505,71 грн, що становить 14%. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь ТОВ «ФК «Омега Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 339,14 грн пропорційно до розміру позовних вимог.

Outcome: partial