Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представником позивача в суді є адвокат Морозова Оксана Володимирівна. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру набуте на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2008 року, укладеного з попередніми співвласниками відповідачами у справі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як стверджує позивач, після відчуження квартири відповідачі продовжували бути зареєстрованими за вказаною адресою, однак з моменту укладення договору купівлі-продажу (тобто з 2008 року) вони фактично не проживають у спірному приміщенні, не користуються ним, не беруть участі в його утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг, що повністю здійснюється позивачем. Ці обставини, за твердженням позивача, підтверджуються довідкою Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради від 18 лютого 2025 року щодо зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, а також показаннями свідка сусідки [PERSON] , яка тривалий час мешкає у тому ж будинку та засвідчує фактичну відсутність відповідачів. Позивач також зазначає, що: ?відповідачі виїхали за кордон і не мають наміру повертатися до місця реєстрації; ?фактично втратили зв`язок з квартирою, не мають у ній особистих речей; ?існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, яку змушений сплачувати виключно позивач; ?постійне утримання квартири здійснюється його коштом; ?звернення до відповідачів з проханням знятися з реєстрації були проігноровані. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що\~ позивач [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №?32131151 від 12 січня 2015 року. Право власності на зазначену квартиру набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які діяли в інтересах [PERSON] . Зазначений договір укладено 10 червня 2008 року та посвідчено приватним нотаріусом Бадальським О.О. Станом на 18 лютого 2025 року у квартирі №?1 вказаного будинку зареєстровані: ?[PERSON] , [INFO] , ?[PERSON] , [INFO] , ?[PERSON] , [INFO] , ?[PERSON] , [INFO] . При цьому позивач стверджує, що з моменту продажу квартири в 2008 році ці особи фактично не проживають у спірному житлі, не підтримують спільного господарства з ним, участі у витратах на утримання квартири та оплаті комунальних послуг не беруть, свої особисті речі з квартири вивезли, наміру повернутись за місцем реєстрації не мають, про що також свідчить заборгованість по оплаті послуг та фактична відсутність відповідачів за адресою. На підтвердження своїх тверджень позивач надав витяг з реєстру, копії договору купівлі-продажу, ордеру, довідки про зареєстрованих осіб, квитанцію про сплату судового збору, а також письмові пояснення щодо відсутності фактичного проживання відповідачів. Додатково вказано, що один зі свідків сусідка по будинку готова надати пояснення щодо тривалої відсутності відповідачів. Позивач також зазначив, що неодноразово вимушено оплачував витрати на утримання житлового приміщення одноосібно, в тому числі ремонтні роботи, оплату комунальних послуг, у той час як відповідачі, залишаючись зареєстрованими, фактично не беруть участі у витратах і не проживають у квартирі. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України. Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованим і підлягає задоволенню.. На підставі викладеного та

Outcome: approved