Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі ТОВ «ФК «Пінг-Понг») звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 10 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі Первісний кредитор чи ТОВ «Мілоан») та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №\~1131603 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 5\~000 грн., строком на 15 днів зі сплатою процентів у сумі 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У відповідності до договору факторингу №02/08 від 20 серпня 2020 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і відносно вищевказаного кредитного договору укладеного із відповідачкою [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Діджи фінанс» 24 січня 2022 року уклало договір факторингу №1/15 із ТОВ «ФК «Пінг-Понг», тобто позивачем, до якого перейшло право вимоги за кредитними договорами, що існують на дату відступлення право вимоги, в т.ч. і щодо кредитного договору укладеного із [PERSON] . Оскільки, [PERSON] на порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплатити відсотків не виконує, за нею утворилася заборгованість на загальну суму 17\~650 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 5\~000 грн., заборгованості за відсотками 11\~250 грн., заборгованості за комісією 1000 грн., та заборгованості за пенею в сумі 400 грн., яку позивач, як правонаступник ТОВ «Мілоан», просив стягнути з відповідачки, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали та позовної заяви з додатками було надіслано відповідачці. Станом на 21.05.2025 року відповідачкою відзив на позов суду не подано. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.5 ст.279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~10\~лютого 2020\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№\~1131603\~у формі\~електронного документу\~з використанням\~електронного підпису.\~Відповідно до\~умов Кредитного\~договору відповідачка\~отримала кредит\~у розмірі\~5000\~грн.\~строком на\~15\~днів,\~до 25\~лютого 2020\~року зі\~сплатою процентів\~у сумі\~3\~%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожен\~день строку\~користування кредитом.\~За умовами\~вищевказаного кредитного\~договору,\~комісія за\~надання кредиту\~становить 1000\~грн. (а.с. 11-23). Також було погоджено графік розрахунків в додатку №1 до Договору, а саме, що 25.02.2022 відповідачка має сплатити всього 8250 грн кредиту, з яких 5000 грн. сума кредиту, 1000 грн. комісія за надання кредиту та 2250 грн. проценти за користування кредитом (а.с.14) У відповідності до розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Мілоан», за відповідачкою [PERSON] рахується заборгованість загальну суму 17\~650 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 5\~000 грн., заборгованості за відсотками 11\~250 грн., заборгованості за комісією 1000 грн. та заборгованості за пенею у сумі 400 грн. (а.с.15-16). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» 20 серпня 2020 року уклало із ТОВ «Діджи фінанс», договір факторингу №02/08, згідно з яким, останнє набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами укладених із ТОВ «Мілоан». За умовами вказаного договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (а.с. 17-20). У відповідності до витягу з Додатку №1 до договору факторингу №02/08 до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 17\~650 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5\~000 грн., заборгованості за відсотками у сумі 11\~250 грн., заборгованості за комісією 1000 грн., та заборгованості за пенею в сумі 400 грн. (а. с. 24). 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» перейшло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Діджи фінанс» (а.с. 25-27). Згідно з витягом з Додатку до договору факторингу №1/15 від ТОВ «Діджи фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг», перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 17\~650 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 5\~000 грн. заборгованості по відсоткам на суму 11\~250 грн., заборгованості за комісією 1000 грн., та заборгованості за пенею в сумі 400 грн. (а.с. 23). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ТОВ «ФК «Пінг-Понг», як правонаступник первісних кредиторів, послався на те, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] 10 лютого 2020 року було укладено кредитний договір №\~1131603, який був підписаний електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Натомість зазначений договір та додаток №1 до нього, не містять жодних підписів та вказівок, що вказані документи підписані власноруч або за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с.11-14). Згідно п.12 ч.1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. За положеннями ст. 5-7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не можна вважати таким, що був укладений. Матеріали цивільної справи не містять доказів, що кредитний договір №1131603 від 10 лютого 2020 року, додаток №1 до договору про споживчий кредит та анкета-заява на кредит №1131603 підписані сторонами у спосіб визначений законом, а саме електронним підписом згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Крім цього слід зазначити, що позивачем не надано жодних доказів того, що первісним кредитором, а саме ТОВ «Мілоан» на виконання умов кредитного договору №1131603 від 10 лютого 2020 року було перераховано відповідачці на її банківський рахунок кредитні кошти у сумі 5\~000 грн., а саме не надано первинних документів про переказ грошових коштів. У відповідності до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах: - від 30.11.2022 у справі № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 у справі № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21; від 01.08.2022 у справі № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № у справі 128/2269/20; від 01.06.2022 у справі № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16; від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18; виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта та як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Таким чином представником позивача не доведено суду, що 10 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1131603 та додаток №1 до договору в виді графіку платежів оскільки відсутні будь які дані про їх підписання сторонами та що відповідачка отримала грошові кошти в сумі 5000 грн. Відтак, судом встановлено, що на момент розгляду справи у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позивачем вимог, а саме як в частині укладення кредитного договору, так і фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів. Крім цього, позивачем також не доведено перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджі фінанс», а згодом до позивача, тобто ТОВ «ФК «Пінг-Понг», а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір, а також витрати на правничу допомогу покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 526, 527, 553, 554, 651, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed