Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У жовтні 2024 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. Заявниця вказувала, що між нею та [PERSON] тривали спільні взаємні стосунки, які ґрунтувалися на засадах почуттів та шлюбних відносин. Вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] , де обоє були зареєстровані, піклувалися про стан здоров`я одне одного, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, вона перебувала на його утриманні, але шлюб між ними зареєстровано не було. Заявник постійно їздила до чоловіка на фронт, востаннє вона була у нього [INFO] , а [INFO] він загинув. Вказано, що факт спільного проживання підтверджується роздруківками переписки із [PERSON] з командиром та побратимами загиблого, спільними фото та показами свідків. Оригінали всіх його документів: свідоцтво про смерть, копії його паспорту, оригінал ідентифікаційного коду, військового квитка, банківських карток з пін-кодами, додатково свідчать, що за місцем їхнього спільного проживання [PERSON] зберігав свої особисті речі та документи та надавав їй доступ до своїх особистих речей та документів, оскільки вони були однією сім`єю. Зі сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) № 512 від 03 жовтня 2024 року надіслано т.в.о. начальника [INFO] підполковника [PERSON] , вбачається, що снайпер (2 категорії) 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність загинув [INFO] в районі с. Костянтинівка Покровського району донецької області. У сповіщенні вказано, що останнє є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 437 від 07 жовтня 2024 року. Для можливого отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця [PERSON] та в подальшому одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовця, заявнику необхідно встановити факт, що має для неї юридичне значення. Ухвалою судді від 07 листопада 2024 року заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України, призначено справу до судового розгляду за правилами окремого провадження в судовому засіданні. 28 січня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Міністерства оборони України. Ухвалою суду від 02 травня 2025 року залучено по справі в якості заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] . Заявник та її представник адвокат Васильченко З.С. у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] не заперечували проти задоволення заяви про встановлення факту, у зв`язку з чим подали відповідні заяви. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 03 жовтня 2024 року від т.в.о. начальника [INFO] надійшло сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №512, відповідно якого сповіщено [PERSON] про те, що її син снайпер (2 категорії), 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] , [INFO] , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув [INFO] в районі с. Костянтинівка Покровського району Донецької області. Відповідно до довідки про причину смерті (до форми №106/о №1710к/2689дон), [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Причина смерті: ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 38 років, місце смерті Донецька область Покровський район село Костянтинівка. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] зареєстрований з 17 липня 2024 року за адресою: [ADDRESS] . Як зазначала заявник вона проживала разом з [PERSON] , [INFO] , як дружина та чоловік з лютого 2023 року по 02 жовтня 2024 року, шлюб між ними не був зареєстрований. На підтвердження проживання однією сім`єю [PERSON] - [PERSON] з [PERSON] надала фотокартки. Як зазначала заявник, у неї зберігається оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] , копія його паспорту, оригінал ідентифікаційного коду, військового квитка, банківські картки з пін-кодами. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З приводу заявленої вимоги заявника щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає за необхідне зазначити, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Відповідно, метою встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні [PERSON] до його загибелі, заявник вказала отримання виплати грошового забезпечення. Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційний суд України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Указаний висновок неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.03.2019 у справі № 357/6408/17, від 05.04.2019 y справі № 387/938/17, від 16.05.2019 у справі № 467/404/17. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 Сімейного кодексу України). Суттєвою умовою для визнання осіб такими, що перебувають у сімейних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви. Заявником до матеріалів не долучено доказів, які б свідчили про їх спільне проживання. Що стосується пов`язаності заявника з [PERSON] спільним побутом, то подана заява не містить належних та допустимих доказів зазначеного. Заявником також документально не підтверджено наявності спільного бюджету, заявник не надала доказів наявності у неї доходів, не зазначила як формувався та витрачався бюджет та яка її частка в ньому. Заявник не надала будь-яких документів на підтвердження придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував наявність у заявника та [PERSON] спільного майна. Постановою Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року зазначено, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. З приводу заявленої вимоги заявника щодо встановлення факту перебування на утриманні слід зазначити наступне. Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; Частиною 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Пунктом 4 зазначеної статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець);батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: батькам, одному із подружжя, який не одружився вдруге, дітям, які не досягли повноліття, утриманцям загиблого (померлого). Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно ч. 2 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 також наголосив, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Також Верховний суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд не знайшов достатніх підтверджень, які б доводили факт перебування заявника на утриманні [PERSON] , а також того, що допомога з боку останнього була основним і постійним джерелом засобів до існування. Жодних інших доказів, які б підтверджували той факт, що заявник систематично отримувала допомогу від [PERSON] суду не надано. Звернення заінтересованих осіб до суду з заявами про відсутність заперечень з приводу заявлених вимог не звільняють [PERSON] - [PERSON] від обов`язку доказування у справі. Крім того, як вбачається з паспорта заявника, нею 18 грудня 2013 року був укладений шлюб із [PERSON] . Відомостей, які б вказували на те, що заявник розірвала шлюб суду не надано. Таким чином, належних доказів щодо доведеності факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та знаходження заявниці на утриманні загиблого не надано, вказані факти не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому заява не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed