Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

05.02.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути на його користь аліменти на період його навчання, у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання. В обґрунтування позову посилався на те, що він досяг повноліття та продовжує навчання у ВПС «Новомосковський фаховий коледж УДНТ» на третьому курсі за спеціальністю «Прикладна механіка» на денній формі навчання. Його батько відповідач по справі, матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, несе службу в лавах ЗСУ, отримує регулярний дохід, інших утриманців не має. Усі витрати пов`язання з навчанням позивача проводяться за рахунок коштів його матері. Однак матеріальний стан матері не дає можливості самостійно забезпечувати належний рівень життя сина та утримувати його, у зв`язку із навчанням, тому позивачеві потрібна матеріальна допомога також з боку батька. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.02.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання з викликом учасників справи. У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.34). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання. До суду повернулися поштові конверти, адресатні відповідачу, з довідкою про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Як встановлено у ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У свою чергу, відповідач не повідомляв суд про зміну своєї адреси. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , досяг повнолітнього віку. На підставі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач навчається у ВПС «Новомосковський фаховий коледж Українського державного університету науки і технологій» за спеціальністю «Прикладна механіка» на бюджетній основі (денне навчання) з 01.09.2022; передбачена дата закінчення коледжу - 30.06.2026, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу №39 від 25.10.2024 (а.с.9). Оскільки [PERSON] продовжує навчання, у зв`язку з навчанням не може працювати, суд приходить до переконання, що він потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, обставин, які свідчать про те, що він не має можливості надавати допомогу повнолітньому сину, наявності інших обставини, що мають істотне значення, судом не встановлено, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В свою чергу, позивач, заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача (доходу) відповідача щомісяця, не обґрунтував належним чином підстави вимог саме в такому розмірі та не надав доказів про обставини, які впливають на визначення саме такого розміру аліментів. Враховуючи всі наведені обставини, зокрема потребу позивача у матеріальній допомозі з боку батька, а також враховуючи те, що відповідач не скористався своїм правом на подання суду заперечень проти позову та доказів на яких вони ґрунтуються, та не надав суду відомостей щодо його майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам позивача, враховуючи, що обов`язок надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. На підставі ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладено та

Outcome: partial