Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

І.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, придбаного в період шлюбу. У своїй позовній заяві позивач просить суд: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110; автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за [PERSON] право власності в цілому на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м.. житловою площею 42,4 кв.м., вартістю 570 000 грн., земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110, вартістю 108 000 грн., автомобіль марки «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 184 500 грн. та стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частки вартості розділеного майна подружжя в сумі 431 250 грн., а також понесені ним витрати, які складають з судового збору в сумі 5 523,70 грн. та витрати на визначення ринкової вартості в сумі 2400 грн., стягнувши з відповідача. У своєму позові посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року із відповідачем [PERSON] та від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] .\~ В період шлюбу вони за спільні кошти із спільного сімейного бюджету придбали для родини житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110. Право власності на будинок було набуто на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2012 року та на земельну ділянку кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110 право власності також було набуто на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісеєнко Д.О. та зареєстровані в реєстрі № 1804, № 1806. На даний час право власності зареєстровано за реєстровим номером 2970196. 04 лютого 2022 року родиною за спільні кошти подружжя також було придбано автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та право власності на який було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалося та відносини були припинені та у листопаді 2023 року вона разом із дітьми виїхала із будинку, тому на даний час виникло питання про поділ майна подружжя. Враховуючи неприязні відносини між сторонами, спільне володіння нерухомим майном призведе до неможливості як вільно користуватись цим майном та й вільно, без іншого співвласника розпоряджатися цим майном, тому вона вважає доцільним просити суд залишити все придбане майно у власності відповідача, стягнувши з нього на її користь компенсацію замість її ? частини майна. Відповідно до довідок про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо визначення середньо ринкової вартості вартість будинку складає 570 000 грн., вартість земельної ділянки складає 108 000 грн. та вартість автомобіля складає 184 500 грн. У відзиві на позов [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані за власні кошти відповідача. 08 грудня 2012 року відповідачем була продана квартира за адресою: [ADDRESS] , але оформлена як договір дарування, факт продажу квартири підтверджується розпискою про отримання відповідачем грошових коштів у сумі 11 800 доларів США. В цей же день відповідач придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110, що підтверджується договорами купівлі-продажу. Отже будинок та земельна ділянка були придбані за власні кошти відповідача. Відповідач визнає вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю сторін автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , оскільки він був придбаний 04 лютого 2022 року за спільні кошти подружжя, але не згоден з оцінкою автомобіля. Згідно зі звітом вартість складає 95 000 грн. Просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за власні кошти відповідача та не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також він не надає свою згоду на присудження позивачу грошової компенсації замість її частки. В частині вимог поділ транспортного засобу він визнає, але просить врахувати вартість майна 95 000 грн.\~ В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача Сафронов О.С. підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилались на обставини викладені у позові.\~ Просили суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110; автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за [PERSON] право власності в цілому на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м.. житловою площею 42,4 кв.м., вартістю 570 000 грн., земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110, вартістю 108 000 грн., автомобіль марки «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 184 500 грн. та стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частки вартості розділеного майна подружжя в сумі 431 250 грн., а також понесені ним витрати, які складають з судового збору в сумі 5 523,70 грн. та витрати на визначення ринкової вартості в сумі 2400 грн., стягнувши з відповідача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував щодо позовних вимог позивача та просив суд відмовити у його задоволенні, посилався на обставини викладені у відзиві на позов. Просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за власні кошти відповідача та не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також він не надає свою згоду на присудження позивачу грошової компенсації замість її частки. В частині вимог поділ транспортного засобу він визнає, але просить врахувати вартість майна 95 000 грн.\~ ІІ. Заяви, клопотання заявника та процесуальні дії суду. 11 березня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 08 травня 2024 року ухвалою суду визначено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження. 11 червня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Вислухавши сторони, представника позивача та свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому\~ задоволенню з наступних підстав.\~\~ Як встановлено судом позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року із відповідачем [PERSON] та від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] .\~ В період шлюбу сторони за спільні кошти із спільного сімейного бюджету придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок було набуто на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 грудня 2012 року та на земельну ділянку кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110 право власності також було набуто на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісеєнко Д.О. та зареєстровані в реєстрі № 1804, № 1806. На даний час право власності зареєстровано за реєстровим номером 2970196. 04 лютого 2022 року сторонами також був придбаний автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та право власності на який було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні сімейне життя з відповідачем не склалося та відносини були припинені та у листопаді 2023 року позивач разом із дітьми виїхала із будинку, тому на даний час виникло питання про поділ майна подружжя. Позивач у своєму позиві зазначає, що враховуючи неприязні відносини між сторонами, спільне володіння нерухомим майном призведе до неможливості як вільно користуватись спірним майном та й вільно, без іншого співвласника розпоряджатися цим майном, тому вона вважає доцільним просити суд залишити все придбане майно у власності відповідача, стягнувши з нього на її користь компенсацію замість її ? частини майна. Відповідно до довідок про надання інформаційно-консультаційних послуг, які видані\~ 27 грудня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Мідас Фінанс Груп», вартість домоволодіння, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110, вартість домоволодіння становить 570 000 грн. та вартість земельної ділянки становить 108 000 грн., а вартість спірного автомобіля «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 184 500 грн. Відповідно до звіту визначення вартості колісного транспортного засобу № 1004 від 28 березня 2024 року вартість колісного транспортного засобу «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 95 000 грн. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є майно, придбане в період шлюбу. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного кодексу України та Сімейного Кодексу України. ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Щодо позовних вимог про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності сторін. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п. 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).\~ В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін на спірне домоволодіння та земельну ділянку. Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), постанова Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). В доктрині зазвичай виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.)) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату. Саме тому цивільний закон конструкцій безкомпенсаційного припинення права приватної власності на земельну ділянку (чи права на частку) на підставі рішення суду у справах про поділ спільного майна подружжя або про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі не містить. При цьому, вирішення такого спору не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації і про гарантії її отримання або ж звертатися до суду з відповідним позовом в іншій справі. Як наслідок у цих справах об`єкт нерухомості, який розташований на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності одному з подружжя, залишається у власності подружжя, який є власником земельної ділянки, а інший з подружжя має право вимагати виплати грошової компенсації понесених під час перебування у шлюбі затрат на поліпшення належного подружжю майна або врахування відповідної компенсації при поділі іншого майна подружжя. Саме через рішення про стягнення відповідної компенсації суд справедливо «урівноважує» інтереси подружжя. При цьому не виключається поділ подружжям в натурі будинку, будівлі, споруди, що є спільною сумісною власністю подружжя, який знаходиться на такій земельній ділянці, та набуття особою, яка не мала права власності на земельну ділянку. Проте таке припинення права приватної власності відповідача на земельну ділянку (на частку у праві) за вимогою другого з подружжя можливе за умови одночасного присудження власнику грошової компенсації замість його частки у праві власності на земельну ділянку або врахування відповідної компенсації вартості земельної ділянки (її частки) при поділі іншого майна подружжя. Тому за вимогою другого з подружжя про припинення права приватної власності відповідача на земельну ділянку (на частку у праві) судам слід вирішувати питання щодо попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду за правилом частини п`ятої статті 71 СК України, що є гарантією відшкодування власнику вартості такої частки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, у своєму позові позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110; та розділити вказане майно, визнавши за [PERSON] право власності в цілому на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м.. житловою площею 42,4 кв.м., вартістю 570 000 грн., земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частки вартості розділеного майна подружжя в сумі 431 250 грн. Але, позивач, на виконання вимог ст. 71 СК України, доказів того, що або позивач або відповідач в рахунок грошової компенсації внесли грошову суму на депозитний рахунок суду, позивачем надано не було. Окрім цього, посилання відповідача на те, що вказане майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м.; та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110 є об`єктом особистої власності також в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.\~ Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані вимоги щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за [PERSON] право власності в цілому на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,6 кв.м.. житловою площею 42,4 кв.м., та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0521 га., кадастровий номер № 1214000002:02:007:0110, із стягненням\~ компенсації ? частки вартості розділеного майна подружжя з відповідача на користь позивача не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін на спірний автомобіль суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~ Згідно частини 3 статті 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~ Відповідно до вимог ст.ст.69, 70 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч.1 ст.355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Ч.1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як встановлено в судовому засіданні 04 лютого 2022 року сторонами також був придбаний автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та право власності на який було зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , що не заперечується відповідачем та вбачається з матеріалі справи. Як встановлено в судовому засіданні спірний автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , 26 січня 2024 року відповідачем здійснено відчуження іншій особі [PERSON] , що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1244/2024/4281336, вартість якого складає 49 000 грн. Відповідач у судовому засіданні факт відчуження не заперечував та визнавав позовні вимоги в частині поділу автомобіля, але просив врахувати суму дійсної вартості автомобіля. Відповідно до довідки про надання інформаційно-консультаційних послуг, яка видана\~ 27 грудня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Мідас Фінанс Груп» вартість спірного автомобіля «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 184 500 грн. Відповідно до звіту визначення вартості колісного транспортного засобу № 1004 від 28 березня 2024 року вартість колісного транспортного засобу «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 95 000 грн. У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суд керується тим, що у договорі купівлі-продажу зазначена вартість його продажу. Але як вбачається з договору купівлі-продажу його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний враховувати дійсну його вартість, тобто зі звіту визначення вартості колісного транспортного засобу № 1004 від 28 березня 2024 року вартість колісного транспортного засобу «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у якому визначена вартість у розмірі 95 000 грн. Суд застосовує до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надавав суду довідку про визначення середньої ринкової вартості майна від 27 грудня 2023 року, за якою середньо ринкова вартість його складає 184 500 грн., а відповідно до звіту з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 28 березня 2024 року № 1004, відповідно до якого середня ринкова вартість оспорюваного автомобіля становить 95 000 грн. Позивач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надала та не зверталась із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надала суду заперечень щодо звіту визначення вартості колісного транспортного засобу № 1004 від 28 березня 2024 року, а тому суд прийшов до висновку, що саме останній звіт підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно, а саме автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та поділ автомобіля марки «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частки вартості розділеного майна подружжя підлягають частковому задоволенню, де сума компенсації становить 47 500 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). V. Судові витрати. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково лише в частині поділу автомобіль «Opel Vectra», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , щодо якого стягнута компенсація, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 608,41 грн. з урахуванням розміру компенсації.

Outcome: partial