Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Адвокат Симонець Євгенія Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася із вказаним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. На обґрунтування вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 14.07.2018. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю, [PERSON] , спору про місце проживання дитини сторони не мають. Зареєстрованим місцем проживанням матері дітей, [PERSON] є [ADDRESS] . Проте станом на сьогодні місце проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ніде не зареєстроване. У зв`язку із чим [PERSON] звернулась до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей, проте отримала відмову через відсутність згоди батька на реєстрацію дитини за адресою зареєстрованого місця проживання матері. Батько ж свою згоду на реєстрацію місця проживання не надає. У зв`язку з цим позивач просила задовольнити позов та надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ,[PERSON] та [PERSON] , [INFO] ,я за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю без письмової згоди батька [PERSON] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2024 справу передано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою від 22.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 27.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті Судові засідання, призначені на 20.03.2025, 01.05.2025, відкладалися через перебування судді у нарадчих кімнатах у кримінальних провадженнях. 27.05.2025 від представника позивачки надійшла до суду заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`являвся, про дату та час судових засідань повідомлявся рекомендованим листом. Відзиву на позов чи будь-яких клопотань від нього не надходило. Представники третіх осіб не з`явилися також. Від районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органу опіки та піклування надійшла заява про відсутність підстав для участі вказаного органу у справі. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.07.2018. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2019 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). З рішення Ороджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2019 вбачається, що діти проживають із матір`ю, вказаним рішенням стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на її утримання до досягнення дітьми 3 років та утримання дітей (а.с. 11, 12). Інші долучені до позову докази можуть свідчити, що станом на кінець 2023 року діти продовжують мешкати із позивачкою (а.с. 14, 16, 17). Зареєстрованим місцем проживанням матері дітей, [PERSON] є [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Місце проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , ніде не зареєстроване. Листом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 18.10.2024 [PERSON] відмовлено у реєстрації місця проживання дітей без згоди батька. Доказів наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1, 2, 4, 9 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який є чинним на час вирішення спору судом, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. У разі якщо особа, місце проживання (перебування) якої було задекларовано або зареєстровано, задекларувала або зареєструвала своє нове місце проживання (перебування), внесення змін до реєстру територіальної громади за попереднім місцем проживання (перебування) здійснюється без подання заяви такою особою на підставі повідомлення органу реєстрації, в якому особа задекларувала або зареєструвала своє нове місце проживання (перебування). Декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою такою особою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - електронна форма) здійснюється виключно у житлі приватної форми власності, за умови внесення відомостей про це житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 7 ст. 5 даного Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, враховуючи, що дитина має право на реєстрацію разом з матір`ю за місцем її проживання, права дитини є пріоритетними, з урахуванням всіх обставин, досліджених судом, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 15.12.2021 року по справі №752/11923/20 та від 20.10.2021 року по справі №752/2951/20, чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку. При вирішенні таких спорів судам необхідно з`ясувати питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Якщо відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена наявністю спору між сторонами щодо того, з ким із батьків має проживати дитина і остаточне рішення з цього приводу не ухвалене, саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця її проживання і буде ефективним способом захисту прав дитини. При цьому судом встановлено, що малолітні діти фактично проживають разом з матір`ю, однак не мають зареєстрованого/задекларованого місця проживання, суду не надані докази існування між сторонами спору про визначення місця проживання дітей, за такого відмова відповідача на реєстрацію їм місця проживання за фактичним місцем проживанням є безпідставним. Сукупність встановлених судом обставин однозначно вказує на необхідність задоволення позову, що відповідатиме найвищим інтересам дітей, реалізація прав яких не може ставитись в залежність від обставин, які носять суто формальний характер. Оскільки позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved