Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом \~до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про виділ\~майна зі\~спільної часткової\~власності,\~ в якому\~просив суд : виділити в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 58/100 частки із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; припинити його право спільної часткової на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також по 1/4 частці вказаного вище будинку належать відповідачкам [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка під вказаним будинком співвласниками не приватизована. Вирішивши розпорядитись належним йому майном, позивач звернувся до нотаріуса за консультацією, проте, останній пояснив, що для укладення правочину з відчуження нерухомого майна необхідно спершу отримати у власність земельну ділянку, на якій таке майно знаходиться. Оскільки житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, для виділення земельної ділянки необхідна згода всіх співвласників, а поділ майна відбувається в нотаріальному порядку також зі згоди всіх співвласників. Відповідачі відмовились надавати таку згоду, повідомивши, що у них немає ні бажання, ні коштів, та запропонували позивачу самостійно вирішувати проблему, чим створили йому перешкоди у можливості користуватися та на власний розсуд розпоряджатися майном. Спірний житловий будинок фактично має окремі ізольовані квартири (одна у власності позивача, інші у власності відповідачів) з окремими входами, дворами, системою опалення, водопостачання, вузлами обліку газу та електроенергії, особовими рахунками, комунікаціями, господарськими будівлями. Між сторонами склався усталений порядок фактичного користування будинком та подвір`ям. На своїй частині подвір`я сторони мають власні господарські будівлі та споруди, подвір`я сторін розмежовані парканом. Відповідно до усталеного фактичного порядку в користуванні позивача перебуває 1/2 частки житлового будинку загальною площею 106,8 кв.м, житловою площею 65,7 кв.м, який позначено на плані земельної ділянки літерою «А» з прибудовою до будинку «А», господарські будівлі і споруди, позначені на схематичному плані земельної ділянки в технічній документації літерами та цифрами: Б- літня кухня, В- яма вигрібна, 1.2 колодязь, Д-сарай, 3, 4 огорожа, Е- убиральня, Ж- сарай, З- гараж, Л навіс, пдж- погріб. Спорудами під літерою Г (сарай) та пдг (погріб) користуються відповідачі. Ухвалою суду від 29.01.2024 у справі відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.03.2024 за клопотання позивача по справі призначена будівельно-технічна експертиза, провадження у справі зупинено. 21.05.2024 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло письмове клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Ільченко І.В. про поновлення провадження у справі. 22.05.2024 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області повернулася дана цивільна справа у зв`язку із смертю судового експерта. Ухвалою суду від 27.05.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 18.06.2024 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у справі зупинено. 02.04.2025 на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/104-24/31219-БТ від 19.03.2025. Ухвалою від 08.04.2025 провадження у справі поновлено. До початку підготовчого засідання представник позивача адвокат Ільченко І.В. надала суду заяву про уточнення позовних вимог з урахуванням висновку судової експертизи. В судове засідання позивач та його представник адвокат Ільченко І.В. не з`явилися, надали заяви, в яких уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує, просить не стягувати на її користь компенсацію. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, відзив на позов не надала. На підставі ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у\~Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст. 4). Згідно зі\~ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України) Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-72 від 17.01.2019, належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 1/4 частка вказаного вище будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дорошенко Л.Г. 23.06.2000. Інша 1/4 частка спірного будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності посвідченого 07.04.1971 Павлоградською держнотконторою за р. 451. Як зазначає позивач у позові, маючи намір розпорядитись належним йому майном, він звернувся до нотаріуса, де йому було роз`яснено про необхідність спочатку отримати у власність земельну ділянку на якій знаходиться належне йому нерухоме майно. Однак у зв`язку з тим, що житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, для виділення земельної ділянки необхідна згода всіх співвласників, а поділ майна відбувається в нотаріальному порядку також зі згоди всіх співвласників. Враховуючи відмову відповідачів надавати таку згоду, з підстав відсутності коштів та відсутності бажання, позивач позбавлений можливості користуватися та на власний розсуд розпоряджатися майном. Згідно матеріалів справи, а саме технічних паспортів на житловий будинок [ADDRESS] , спірний житловий будинок фактично має окремі ізольовані квартири (одна у власності позивача, інші у власності відповідачів) з окремими входами. Як зазначив позивач та не заперечувалося відповідачами, між сторонами склався усталений порядок фактичного користування будинком та подвір`ям. На своїй частині подвір`я сторони мають власні господарські будівлі та споруди, подвір`я сторін розмежовані парканом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~та\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Отже, подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Норми статей 317, 319\~ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 3 статті 358\~ЦК України передбачено, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог статті 364 ЦК України, співвласник має право на видiл в натурi частки із майна що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. \~Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Таким чином, виходячи з аналізу змісту наведених вище норм слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності та є згода всіх співвласників. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо документального оформлення поділу в натурі житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про виділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 364 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення виділу в натурі належної йому частки у спільному майні. Виділ частки зі спільного майна\~ це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні\~припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці,\~як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість\~виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/104-24/31219-БТ від 19 березня 2025 року, з технічної точки зору та відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частки із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] відповідно до усталеного порядку користування у складі: 1 - сіни площею 9,9 кв.м., 2 - санвузол площею 3,4 кв.м., 3 - кухня площею 11,6 кв.м., 4 - житлова кімната площею 13,6 кв.м., 5 - житлова кімната площею 6,6 кв.м., 6 - житлова кімната площею 5,7 кв.м., 7 - тамбур площею 2,5 кв.м., Б - літня кухня, В яма вигрібна, 1.2 колодязь, Д- сарай, 3.4 огорожа, Е - убиральня, Ж - сарай, З - гараж, Л - навіс, пдЖ погріб, можливо, але із відступом від вказаної частки. Відповідно до вказаного варіанту виділу частки наступні: [PERSON] 58/100 частки; [PERSON] та [PERSON] 42/100 частки. Розмір компенсації на користь відповідачів складає 45\~777,00 грн. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 278/947/17 (провадження №61-43363св18), та у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 361/3391/19. Разом з тим, суд враховує заяву відповідачки [PERSON] про відмову від стягнення з позивача на її користь компенсації за відступ від ідеальних часток співвласників при виділі майна, оскільки виділ позивачу належної йому частки житлового будинку у розмірі 58/100 частки відповідає встановленому фактичному порядку користування співвласниками спільним майном та не порушує її прав, а частка відповідачки, якою вона фактично користується, при виділі майна не зменшиться. В свою чергу, [PERSON] в судові засідання не з`являлась, відзиву на позов не надала, доказів порушення усталеного порядку користування спільним майном внаслідок виділу позивачу частки житлового будинку із відступом від ідеальних часток відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи не надала. Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 361/3391/19 зауважив, що «з огляду на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів участі [PERSON] у проведенні будівельних робіт, які мали наслідком збільшення площі і вартості належної позивачам частки у спільній частковій власності, суд першої інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення на користь відповідачки компенсації\~за перевищення у площі по відношенню до ідеальної частки при виділі в натурі приміщень спірного житлового будинку». Оскільки [PERSON] не надала суду доказів її участі у проведенні будівельних робіт, які мали наслідком збільшення площі і вартості належної позивачу частки у спільній частковій власності, яка відповідає усталеному порядку користування майном співвласниками, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь відповідачки компенсації\~за перевищення у площі по відношенню до ідеальної частки при виділі в натурі [PERSON] частки спірного житлового будинку. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованими, не суперечать чинному законодавству, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивача, заявлене у позові, про відмову від стягнення на його користь судового збору з відповідачів, заяв про стягнення інших судових витрат позивач суду не надавав. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved