Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка на дату смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] заповітів не складала. Після смерті матері він звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнової Л. М., якою була заведена спадкова справа № 1/2025. У складі спадщини, яка залишилась після померлої матері є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який був збудований померлою матір`ю за життя. Проте, за життя вона не ввела вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформила правовстановлюючих документів на нього. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнова Л. М. 02 січня 2025 року видала повідомлення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовивши позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців, які б мали право обов`язкову частку, крім нього, немає. У зв`язку з тим, що приватний нотаріус без правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння не може видати свідоцтво про право на спадщину в частині домоволодіння, а Реєстраційна служба не може видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно і зареєструвати його, просить суд визнати за ним, [PERSON] у порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позовна заява надійшла до суду 21.02.2025. Ухвалою головуючого судді від 04.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 28.04.2025. Ухвалою суду від 28.04.2025 справу було призначено до судового розгляду на 29.05.2025. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, при пред`явленні позову заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л. М. надана заява про розгляд справи без її участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 1/2025, наданої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л. М. щодо майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] його матір`ю значиться [PERSON] (а. с. 5). [PERSON] померла в с. Дроздівка Куликівського району Чернігівської області [INFO] (а. с. 5). Згідно з довідкою, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 13.11.2024 за № 9011, [PERSON] на дату смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а. с. 6). Згідно з довідкою Дроздівського старостинського округу Куликівської селищної ради від 27.02.205 № 26 [PERSON] вступив в управління спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON] , а саме проводив ремонт житлового будинку [ADDRESS] , обробляв земельну ділянку біля будинку (а. с. 23). За даними спадкової справи № 1/2025 [PERSON] 02.01.2025 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а. с. 48). Інформація про інших спадкоємців, які претендують на спадщину [PERSON] в матеріалах спадкової справи та за даними Спадкового реєстру відсутня, заповіт [PERSON] не зареєстрований (а. с. 46,47). Приватний нотаріус Амбарнова Л. М. повідомила [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а. с. 17). Відповідно до технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] він має наступну характеристику: житловий будинок А-1, ганок а, сараї Б-1, б-1, погріб В, рік побудови 1961(а. с. 7-9). Відомості щодо самочинного будівництва відсутн (а. с. 7-9). Згідно з витягами з погосподарських книг Дроздвської сільської ради на 1986-1990, 1991-2010, 2016-2020, 2021-2025 роки житловий будинок по [ADDRESS] , перебував у особистій власності господарства, головою якого до 2000 року була [PERSON] , після її смерті користувачем будинку був [PERSON] (а.с. 11-17). У відповідності до довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» б/н від 23.12.2024, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване (а. с. 28). Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 рок у визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженої 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вищезазначеної Інструкції (втратила чинність) державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Згідно з п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить законним правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що будинок [ADDRESS] об`єктивно існує як об`єкт нерухомого майна, має технічні характеристики житлового будинку та має визначену вартість. Мати позивача [PERSON] у погосподарському обліку значилась його власником, однак за життя не отримала на нього правовстановлюючого документу. [PERSON] прийняв спадщину відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України 1963 року, вступивши в управління спадковим майном, однак не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв`язку з чим його право власності підлягає судовому захисту шляхом задоволення заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved