Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Наменанік О.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] з 09 грудня 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року. У їхньому шлюбі народилася одна дитина, яка на даний час вже повнолітня. Під час шлюбу та ведення спільного господарства, за взаємною згодою, за рахунок спільних коштів та в інтересах сім`ї, подружжям [PERSON] на підставі іпотечного договору від 14.07.2005 року, було придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , як голову сім`ї, за взаємною згодою подружжя [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.09.2005 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу: 8441418 від 24.09.2005 року. 24.02.2004 року позивач [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] за спільні кошти їхньої сім`ї та для потреб їхньої сім`ї купили житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Згаданий житловий будинок складається з однієї житлової кімнати та однієї кухні, житловою площею 13,7 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., позначений на плані Літ А-1, стайня Б, стодола В, вбиральня Г, колодязь К, огорожа 1-2. Цей житловий будинок згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Малою М.В., зареєстрованого в реєстрі за №587, зареєстровано на праві власності на ім`я відповідача [PERSON] за взаємною згодою подружжя [PERSON] . Придбаний житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудам розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер: 4624281200:02:003:0384, яку передано у власність відповідачу [PERSON] . Джерелом набуття вказаного майна були спільні сумісні кошти подружжя, в тому числі, заробітна плата позивача, а також тимчасові заробітки з-за кордоном (трудова книжка на ім`я [PERSON] , копія закордонного паспорта на ім`я [PERSON] ). Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] відмовився поділити в добровільному порядку спільно нажите майно, зокрема: спірний житловий будинок земельну ділянку та спірну квартиру, а тому позивач змушена звернутися в суду з данин позовом. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Наменанік О.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача адвокат Іськов В.О. просив проводити розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] з 09 грудня 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року. Під час шлюбу сторонами на підставі іпотечного договору від 14.07.2005 року, було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м.; житловою площею 29,1 кв.м., в т.ч. площа лоджії - 1,4 кв.м., площа балкону - 0,5 кв.м. Квартира складається з двох житлових кімнат та однієї кухні. Право власності зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.09.2005 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу: 8441418 від 24.09.2005 року.. Згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] став власником житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Придбаний житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер: 4624281200:02:003:0384, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої за адресою: [ADDRESS] , яку на підставі рішення про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність, серія та номер:4918, виданого 14.03.2024 року Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області передано у власність відповідачу [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстр речових прав, номер витягу:378133690 від 11.05.2024 року. Отже, предметом поділу на час подання позову є: - квартира [ADDRESS] загальною площею 52,6 кв.м.; житловою площею 29,1 кв.м., в т.ч. площа лоджії - 1,4 кв.м., площа балкону - 0,5 кв.м.; - житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та який складається з однієї житлової кімнати та однієї кухні, житловою площею 13,7 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., позначений на плані Літ А-1, стайня Б, стодола В, вбиральня Г, колодязь К, огорожа 1-2; - земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2500 га, кадастровий номер: 4624281200:02:003:0384, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окремі річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя половину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільною сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсно його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільною майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, ще вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільне нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, Верховний Суд відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно з частиною першою статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зважаючи на те, що стороною позивача не доказується наявність підстав для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні ст.70 СК України, а також, що сторона позивача не заявляє вимог про реальний поділ спільного майна, слід прийти до висновку, що таке майно слід поділити шляхом визначення за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності. Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу квартира, житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, слід дійти висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці об`єкти на режим спільної часткової власності. Згідно звіту про оцінку майна №18-241018-002 квартири [ADDRESS] , складеного 18.10.2024 року ТОВ «РЕГІОНЗЕМ», ринкова вартість спірної квартири становить 1 736 724,04 (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч сімсот двадцять чотири грн) 04 коп. Згідно звіту про оцінку майна №18-241018-004 житлового будинку загальною площею 48,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] складеного 18.10.2024 року ТОВ «РЕГІОНЗЕМ», ринкова вартість спірного житлового будинку становить 161 028,59 (сто шістдесят одна тисяча двадцять вісім грн) 59 коп. Згідно звіту\~про експертну\~грошову оцінку\~земельної ділянки\~№18-241018-003\~земельна ділянка\~(кадастровий\~номер 4624281200:02:003:0384)\~площею 0,2500\~га,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~складеного 18.10.2024\~року ТОВ\~«РЕГІОНЗЕМ» ринкова\~вартість спірної\~земельної ділянки\~становить 69\~077,00\~(шістдесят\~дев`ять тисяч\~сімдесят сім\~грн)\~00\~коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, то з відповідача в користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 9834,14 грн.

Outcome: approved