Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила: - поновити строк звернення до суду з позовом, - визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради №11-к від 01.05.2022 року в частині її звільнення; - поновити її на посаді інструктора-методиста Комунального закладу «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради з 01.05.2022 року; - стягнути з Комунального закладу «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.05.2022 року до дня ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову вказала, що з 07.06.2018 р. працювала в КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради на посаді інструктора-методиста. З 01.03.2022 року м. Херсона було окуповане, тому заклад почав працювати дистанційно. 13.04.2022 року на електронну пошту відповідача та на месенджер Вайбер інспектору з кадрів Красутській С.Г. нею надіслано заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на час провадження військового стану, отримання її заяви [PERSON] підтвердила. Будь якої відповіді від керівництва закладу вона не отримала. Для збереження свого та свого сина життя та здоров`я вона змушена була виїхати до Нідерландів, де перебуває і наразі. Наприкінці 2023 року з особистого кабінету на сайті Пенсійного фонду України вона дізналася, що наказом №11 від 27.04.2022 р вона була звільнена з займаної посади за ст. 38 КЗпП України з незрозумілим формулюванням «неповаж. причини». Жодної заяви про звільнення за власним бажанням вона не писала і не надсилала відповідачу жодним способом, вона не була ознайомлена з наказом про звільнення та з довідкою про нараховані та виплачені суми при звільненні, розрахунок з нею проведено не було, трудову книжку вона не отримувала. Вважає, що наказ є незаконним та підлягає скасуванню. 23.10.2023 року вона звернулася до відповідача та Управління фізичної культури, молоді та спорту Херсонської обласної військової адміністрації з офіційним зверненням щодо надання їй витягу з наказу про її звільнення, копії її заяви про звільнення, довідки про розмір її заробітної плати за 2022 рік, а також надання відомостей щодо причин не проведення з нею остаточного розрахунку при звільненні та місця знаходження її трудової книжки. Однак відповіді не отримала. Тому 29.01.2024 р знов звернулася із запитом та листом №24 від 09.02.2024 р. надісланим їй на електронну пошту відповідач повідомив їй про те, що незаконне проникнення військових рф в приміщення закладу та заволодіння комунальним майном, спортивним інвентарем, первинними документами тощо і затоплення закладу внаслідок руйнування дамби Каховської ГЕС призвели до втрати первинних документів та інформації, що містилася на електронних носіях. При цьому, їй було надано лише документ у форматі Ворд в якому містився текст наказу від 01.05.2022 року №11 без підпису та печатки, при тому, що у відомостях з реєстру застрахованих осіб з Пенсійного фонду України трудову діяльність зазначено, що причина звільнення наказ від 27.04.2022 р. Щодо поновлення строків вказує, що про своє звільнення дізналася випадково наприкінці жовтня 2023 року, тривалий час намагалась вирішити все в добровільному порядку або хоча б отримати копії документів. Однак, станом на день подання позову не ознайомлена з наказом про своє звільнення, не отримала письмового повідомлення про суми, які мали бути нараховані та виплачені їй, не отримала ці суми, трудову книжку не отримала. Крім того, вона знаходиться за межами України, у зв`язку із чим не мала фізичної можливості звернутися до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20.09.2024 року представником відповідача подано лист, у якому повідомив, що майновий комплекс Комунального закладу «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради за час повномасштабного вторгнення зазнав значних руйнувань, затоплення. 03.05.2024 року було призначено нового директора закладу, передачі документів з діловодства, архівів, відділу кадрів та іншого не відбувалось. Щодо документів, які б могли підтвердити чи спростувати факти по справі в наявності не має. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2025 р. витребувано з Комунального закладу «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради: - належним чином засвідчену копію наказу №11-к від 01.05.2022 року про звільнення [PERSON] ; - належним чином завірену копію наказу від 07.06.2018 про прийняття [PERSON] на роботу; - копію заяви [PERSON] про звільнення за власним бажанням; - оригінал трудової книжки [PERSON] ; - довідку про розмір отримуваного [PERSON] середнього заробітку на посаді інструктора-методиста за період з 01.01.2021 р по 01.05.2022 р. На виконання ухвали суду 18.03.2025 р. від КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської міської ради надійшли додаткові пояснення по справі з довідкою про доходи позивачки, інших витребуваних документів суду не надано. 01.04.2025 р. судом направлений запит до Головного управління Пенсійного фонду України про надання інформації про надані відповідачем відомості до фонду щодо підстав звільнення позивачки з направленням відповідних копій документів. 21.04.2025 р. через ненадходження відповіді запит направлений повторно. Відповідь на запит надійшла до суду 02.05.2025р. 20.05.2025 року представником відповідача подано додаткові пояснення по справі. В судове засідання сторони не прибули про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, матеріали справи містять заяви про розгляд справи у відсутність позивачки та представника відповідача. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно довідки КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради [PERSON] прийнята на роботу з 07.06.2018 р. наказ № 43 від 06.06.2018 р. (арк. справи 131); звільнена з 01.05.2022 р. на підставі наказу № 11-к від 27.04.2022 р. Відповідачем КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради не надано суду копію наказу про звільнення, а також документи, що стали підставою для такого звільнення. Згідно заяви [PERSON] 13.04.2022 р., яка за ствердженням позивачки направлена на електронну адресу відповідача вона просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати з 15.04.2022 р. на період впровадження воєнного стану (арк. справи 20). Відомості щодо прийнятого рішення за заявою [PERSON] відповідачем не надані. За відомостями про трудову діяльність [PERSON] номер облікової картки застрахованої особи [NUMBER] РНОКПП [NUMBER] останню звільнено з посади інспектора-методиста КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради за ст. 38 КЗпПУ (неповажн.причин.) за наказом 11-к від 27.04.2022 р. Доказів вручення наказу про звільнення та трудової книжки [PERSON] не надано. [PERSON] зверталася до КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради, начальника управління фізичної культури та спорту Херсонської обласної державної адміністрації 23.1.2023 р. з питання порушення її прав та незаконного звільнення (арк. справи 26). З цього ж питання 30.11.2023 р. було групове звернення [PERSON] та інших осіб з питання їх незаконного звільнення з КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради до голови Херсонської обласної ВЦА, голови Херсонської обласної ради, радника голови Херсонської обласної ВЦА з питань фізичної культури та спорту (арк. справи 27-30). Листом № 01-38/700/15/1/07 від 09.01.2024 р. головою Херсонської обласної ради [PERSON] рекомендовано працівникам КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради з порушених ними у звернені питань звернутися до Державної служби з питань праці (арк. справи 31-32). Заступник голови обласної державної адміністрації В.Клюцевський у відповідь на звернення [PERSON] № КО-8998 від 12.01.2024 р. надано роз`яснення щодо трудового законодавства та можливість додаткового звернення до примирної комісії та трудового арбітражу (арк. справи 33-35). 29.01.2024 р. [PERSON] звернулася до голови Херсонської обласної ради, голови Херсонської обласної ВЦА, начальника управління фізичної культури, молоді та спорту Херсонської обласної ВЦА, в.о. директора КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» ХОР з викладенням підстав її незаконного звільнення та витребування документів щодо її звільнення (арк. справи 36-37). 09.02.2024 р. від КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради [PERSON] отримала відповідь за № 24 від 09.02.2024 р. про втрату усіх первинних документів та інформації, що містилася на електронних носіях (арк. справи 38-39). Матеріали справи містять копію наказу № 11-К від 01.05.2022 р. про звільнення, зокрема, [PERSON] з посади інструктора-методиста з 01.05.2022 р. згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажання, який не має підпису та печатки (арк. справи 40-41). Суд звертає увагу, що відомості, які містяться в ПФ України щодо позивачки містять зовсім іншу інформацію (арк. справи 21-23) наказ № 11-к від 27.04.2022 р. причина звільнення ст. 38 КЗпПУ (неповажн.прич.). З відповіді на запит суду Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 01.05.2025 р. № 2100-0801-7/17745 встановлено, що інформація про звільнення з 01.05.2022 з посади за основним місцем роботи [PERSON] внесена до даних реєстру застрахованих осіб на підставі звіту «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за ІІ квартал 2022 року від 25.07.2022 № 357951. Копії документів (наказу про звільнення чи повідомлення кадрової служби тощо) в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області відсутні (арк. справи 156-157). Стаття 38 КЗпП України містить підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника: Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Тобто, за ст. 38 КЗпП України розірвання договору можливе лише за ініціативи працівника. Доказів такої ініціативи зі сторони [PERSON] КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради суду не надала. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що наказ про звільнення позивачки, вказаний у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування № 11-к від 27.04.2022 про її звільнення за ст. 38 КЗпПУ (неповажн.прич.) є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. При цьому суд не виходить за межі позовних вимог, оскільки оригінал наказу відповідачем суду не наданий, а копія наказу без підписів та печатки направлена на адресу позивачки не відповідає даним, направленим в якості звіту до пенсійного органу. 19 липня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352 (далі-Закон), яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, важливих змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень. Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) викладені у наступній редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП). Оскільки відповідачем не вручено позивачці належним чином засвідчений наказ про звільнення до теперішнього часу, а достовірність незасвідченої копії (арк. справи 40-42) не відповідає відомостям внесеним в офіційні документи, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі позивачкою не пропущений. Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі № 708/447/23 вказав, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість належним чином реалізовувати працівником своє право на працю. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП і вони не підлягають розширеному тлумаченню. Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, внаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові. Верховний Суд у постанові від 07.02.2024 у справі № 522/7990/17 вказав, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з абзацом 6 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи наведені норми Порядку № 100, для розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за основу слід брати останні два місяці саме роботи, тобто відпрацьовані працівником. Подібні висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та постановах Верховного Суду: від 26 лютого 2020 року у справі № 199/2128/15 (провадження № 61-29370св18), від 04 листопада 2022 року у справі № 488/2652/20 (провадження № 61-6738св22). Враховуючи, що позивачка вказує на те, що вона фактично з 15.04.2022 р. не працювала, про що свідчить подання нею заяви про надання їй відпустки з 15.04.2022 р. до закінчення воєнного стану (арк. справи 20). За ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про відпустки", без зарахування часу перебування у такій відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України "Про відпустки". Відомості про розгляд вказаної заяви відповідачем суду не надані. Тому суд виходить з того, що відповідач зобов`язаний був розглянути заяву. При цьому, підстав для відмови у наданні такої відпустки, визначених ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» судом не встановлено. Позивачкою зазначено, що про своє звільнення вона дізналася 22.10.2023 р. Тобто, до цього часу вона вважала, що перебуває у відпустці без збереження заробітної плати на час воєнного стану. Наступного дня 23.10.2023 р. вона звернулася з відповідним листом запитом, в тому числі до відповідача щодо її можливого звільнення та незгоди з ним, а з врахуванням не вирішення цього питання в позасудовому порядку та не отримання відповідного наказу, позивачка 19.07.2024 р. звернулася до суду, тому суд вважає, що позивачка остаточно висловила свою позицію щодо продовження роботи, тобто виходу на роботу з відпустки без збереження заробітної плати з дня звернення до суду, тобто з 19.07.2024 р. Тому суд вважає справедливим, що розрахунок суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід розраховувати саме з 19.07.2024 р. При цьому для розрахунку слід брати заробіток за повністю відпрацьовані місяці лютий та березень 2022 р. В той же час сторонами не надано відомості щодо кількості робочих днів на тиждень, тому суд виходить з п`ятиденного робочого тижня. З довідки КЗ «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» Херсонської обласної ради №25 від 17.03.2025 року вбачається, що за період лютий-березень 2022 року заробітна плата [PERSON] складала 11201,10 грн. Розрахунковий період: 19 липня 2024 року по 20 травня 2025 року (дата ухвалення судового рішення) складає 218 робочих днів. Розмір середньоденної заробітної плати складає 11201,10+11201,10 : 43 (робочих дні) = 520,98 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 218*520,98= 113573,64 грн. З огляду на викладене вище, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення в розмірі 113573,64 грн. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі п. 2, 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 20 травня 2025 року.

Outcome: partial