Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

25.03.2025 [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 21.10.2017 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1524. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21.10.2017 між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх місяців стосунки з відповідачем поступово погіршувалися, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час подружні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх сина, тому просила розірвати шлюб. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.03.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, від її представника адвоката Гнатюк А.І. надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу без участі позивачки та її представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановлений законом порядок. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або проведення розгляду справи за його відсутності на адресу суду не надходило. З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21.10.2017 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1524, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21.10.2017. Від даного шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.05.2018. Як вбачається із позовної заяви, спільне життя у подружжя не склалося, вони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із положеннями частини 1 статті 51 Конституції України, частини 1 статті 21 СК України, частини 1 статті 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3\~та 4\~статті 56\~СК України\~передбачено,\~що кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105, частиною 1 статті 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, такі як фактичне припинення шлюбних, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Після розірвання шлюбу позивачці, за її заявою, слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам частини 1 статті 113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини 6 статті 141 ЦПК України, якою визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 643580 вбачається, що позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору. Відтак, судовий збір за подання позову у розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved