Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Виконавчий комітету Чигиринської міської ради, як орган опіки та піклування, через свою представниці Чубіну А. С. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив,що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у актовий запис про народження дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. 07.02.2025 під час проведення рейду працівниками Служби у справах дітей Черкаської міської ради за адресою: [ADDRESS] , був виявлений малолітній [PERSON] . За результатами комісійного відвідування складений акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та встановлено, що подальше перебування дитини з матір`ю дуже небезпечно. Малолітнього за заявою матері [PERSON] того ж дня влаштовано в родину патронатного вихователя. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, умови проживання родини антисанітарні, відсутній одяг для дитини, продукти харчування, повітря важке, наповнене запахом нечистот, наявні таргани. За результатами медичного обстеження від 07.02.2025 на момент виявлення малолітньому [PERSON] діагностовано: атопічний дерматит, баланопостит (обумовлений недотриманням гігієнічних норм), педикульоз. На момент огляду шкірні покрови на ногах із саднами, схожими на опіки темно-вишневого кольору. Наказом ССД від 13.02.2025 № 27/с малолітній [PERSON] взятий на облік як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, а саме проживає в родині, де мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до інформації Черкаського міського центру соціальних служб від 26.02.2025 подальше перебування дитини з матір`ю становить реальну загрозу життю та здоров`ю дитини, зокрема зараження інфекційними хворобами. Наявними документами підтверджено, що мати ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню сина, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавила дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Після передання дитини до родини патронатного вихователя мати бачилася із ним один раз, обставини, які б унеможливлювали виконання матір`ю обов`язків по вихованню малолітнього відсутні. Позбавлення батьківських прав відповідачки відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що мати не піклується про нього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток. Ураховуючи наведене, а також маючи на меті захист прав та інтересів малолітнього, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] , на його утримання на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, та передати малолітнього органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.05.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представниці Виконавчого комітету Черкаської міської ради - за довіреністю Молчанович Н. О. позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Додатково пояснила, що відповідачка з часу відібрання дитини бачилася із ним двічі. Свою поведінку жодним чином не змінила, долею та станом здоров`я дитини не цікавиться. Не змогла пояснити де саме вона проживає та які має доходи. Наявність у дитини захворювань та незадовільного стану здоров`я не визнала, обґрунтувавши це не згодою із думкою лікарів. Також зазначила, що планує найближчим часом зі своїм співмешканцем орендувати житло, та за рахунок соціальних виплат від народження другої дитини, оскільки зараз перебуває на п`ятому місяці вагітності, організує місце для свого проживання та проживання дітей. Проте повідомила, що у суд з`явитися не має можливості через відсутність у неї коштів. Відповідачки [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Право подання відзиву на позов відповідачка не скористалася. У зв`язку із неявкою відповідачки без поважних причин, ураховуючи згоду представниці позивача, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представницю позивача, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спір, що виник між сторонами, стосується особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, тому до них застосовуються положення Глави 13 Сімейного кодексу України, а правовідносини у частині стягнення аліментів на утримання дитини стосуються обов`язку матері, батька утримувати дитину та способів його виконання, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 21.06.2023, виданим Відділом РАЦС у місті Черкаси Центрального МУМЮ (м. Київ), актовий запис № 812 (а.с. 11). Відповідно до витягу з ДРАЦС про народження із зазначенням відомостей про батька дитини за № 00049427769 від 13.02.2025 відомості про батька сина відповідачки [PERSON] внесені в порядку ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини регламентовані статтею 150 Сімейного кодексу України, до яких віднесено такі обов`язки, зокрема: -батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; -батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; -батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; -батьки зобов`язані поважати дитину; -передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; -забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; -забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Окремою нормою визначені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). На підставі наказу Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 13.02.2025 № 27-0 «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» [PERSON] , [INFO] , взятий на облік служби, підставою слугувало перебування дитини у склданих життєвих обставинах, а саме, дитина, яка зазнала домашнього насильства (а.с. 15). Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.02.2025 № 141 «Про влаштування малолітнього [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя» [PERSON] , [INFO] , з 07.02.2025 влаштований до сім`ї патронатного вихователя терміном на 3 місяці (а.с. 16). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте на момент виявлення дитини фактично проживала зі своїм співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання № 62 від 07.02.2025 умови проживання [PERSON] незадовільні, у квартирі не створені умови для проживання та розвитку дитини зокрема відсутні дитяче ліжко, одяг відповідно сезону, ліки для дитини, продукти харчування, у кімнатах брудно, меблі зламані, одяг брудний розкиданий на підлозі у кімнатах, у приміщенні неприємний запах та величезна кількість тарганів (а.с. 18). Наданими медичними висновками підтверджено, що після вилучення малолітня дитина мала ряд ушкоджень та хвороб, зокрема садна на ногах, які схожі на опіки, темно-вишневого кольору, на руках і ногах подряпини від прояву дерматиту, діагностовано атопічний дерматит, баланопостит, педикульоз (а.с. 19-20). З листів Черкаського міського центру соціальних служб судом установлено, що за виявлені порушення відносно матері [PERSON] складений протокол за ст. 184 КУпАП. З аналізу оприлюднених судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень судом установлено, що за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП [PERSON] постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.03.2025 визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125990637). Також наданими доказами підтверджено, що мати після вилучення дитини не створила належних умов для проживання сина, оскільки вони становлять загрозу життю та здоров`ю дитини, зокрема ризик зараження інфекційними хворобами (а.с. 26-27). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідачка не стала на шлях виправлення та свого ставлення до батьківських обов`язків не змінила, від їх виконання ухиляється. З наданого суду висновку від 28.03.2025 № 6059-01-21 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , установлено, що після вилучення дитини мати із сином бачилася один раз, життям та здоров`ям сина не цікавилася, матеріальної допомоги на утримання сина не надавала, пояснити причини своєї безвідповідальної поведінки не змогла. З огляду на встановлені обставини орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Вирішуючи даний спір, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованою Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до п.8 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем проживання дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям, вихованням та розвитком дитини, не виконує обов`язку з утримання свого сина [PERSON] , його матеріального забезпечення, не вчиняє жодних дій, спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Приймаючи рішення, суд також доведене під час розгляду справи свідоме нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання. Сукупність наведених фактів та обставин дає суду підстави для висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, суд ураховує таке. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Суд зауважує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі викладеного та беручи до уваги те, що відповідачка є особою працездатного віку, докази неможливості сплачувати аліменти відповідачкою суду не надані, тому виходячи з мінімальних потреб дитини для забезпечення їй належного рівня життя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір у загальному розмірі 2 422,40 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved