Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

06.05.2025 року позивач ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним догговором №31.07.2024-100002910 від 31.07.2024 в розмірі 11840,00 грн. В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн, зобов`язався повенути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, однак неналежне виконання вказаних обовязків з боку відповідача призвело до утворення заборгованості. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 07.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник у судові засідання не з`явилися, однак у позовній заяві клопотали про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». У вказаній заяві позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. При цьому фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося, на підставі положень ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2024 між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №31.07.2024-100002910 шляхом підписання заявки (а.с.18), що є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до умов договору та заявки від 31.07.2024, [PERSON] надано кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 98 днів з кінцевим терміном повернення 05.11.2024 року. Умовами договору визначено, що [PERSON] зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,5% протягом всього строку кредитування, сплатити комісію у розмірі 200,00 грн у кожному з 3 чергових періодів, неустойку у розмірі 40,00 грн за кожен день невиконання чи неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с.15-21). Згідно з п.2.3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), позичальник який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс повідомлені на номер телефону вказаний позичальником при його ідентифікації в особистому кабінеті на вебсайті. Усі вищезазначені дії по акцептуванню договору відповідачка учинила. Відповідно до електронного кредитного договору (оферти) позичальник підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заява до кредитного договору №31.07.2024-100002910 від 31.07.2024, з якими він попередньо уважно ознайомився, та приймає умови кредитного договору. Указана обставина підтверджується копією підтвердження кредитного договору (а.с.15-21). Договір був підписаний відповідачем електронним шляхом\~одноразовим ідентифікатором Е435. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В п.5 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7ст.11\~Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11\~Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до\~ст.12 Закону України«Про електроннукомерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1ст.3\~Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.2\~ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий електронний договір і був укладений між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , який підписаний останнім цифровим ідентифікатором Е435. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст.1049\~ЦК України). Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. У відповідності до\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~ст.530 ЦК України\~передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 31.07.2024 у день укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» перерахувало грошові кошти у розмірі 4000,00 грн на банківський рахунок відповідача. Указана обставина підтверджується копією квитанції iPay.ua, у призначенні якої вказано: видача за договором №31.07.2024-100002910, сума\~4000 грн, отримувач\~вказаний номер карти банківської карти [PERSON] (с.12). В порушення умов кредитного договору, відповідач\~\~ [PERSON] \~\~зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, яка згідно розрахунку, станом на 05.11.2024 становить 11840,00 грн, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу - 4000,00 грн, за відсотками\~5040,00 грн, комісією 800,00 грн, неустойкою 2000,00 грн, що підтверджується довідкою-рахунком про стан заборгованості (а.с.11). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.539 ЦК України). Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч.2 ст.540 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Надані позивачем докази та відсутність доказів на спростування доводів позивача свідчать про те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли кредитні правовідносини від 31.07.2024 на підставі електронного кредитного договору №31.07.2024-100002910, а також, що неналежне виконання умов кредитного договору призвело до виникнення у [PERSON] заборгованості перед товариством в розмірі 4000,00 грн за основною сумою боргу, 5040,00 грн за відсотками, 800,00 грн за комісією. Що стосується неустойки, то відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 2000,00 грн слід відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати позивача по сплаті судового збору, суд виходить з положень ст.ст.133, 141 ЦПК України. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що відповідає ставкам, визначеним ЗУ «Про судовий збір». За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 1211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial