Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року у справі №369/1440/19 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Постановою Київського Апеляційного суду від 18 червня 2020 року по справі №369/1440/19 позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у розмірі 21\~507 грн. 50 коп. Рішення Київського Апеляційного суду набрало законної сили 18 червня 2020 року. У зв`язку з невиконанням рішення Відповідачем, Позивач звернувся з заявою до державної виконавчої служби. Так, 06 вересня 2022 року було відкрито виконавче провадження ВП №\~69772612 про примусове стягнення з Відповідача суми боргу у розмірі 21\~507 грн. 50 коп.. Таким чином, рішення Київського Апеляційного суду не виконувалось Відповідачем у період з 18 червня 2020 року по 16 вересня 2022 року, тобто, як зазначає позивач, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 1\~450,36 грн. та інфляційні збитки у розмірі 7\~602,08 грн.. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7\~602,08 грн. інфляційних збитків та 1\~450,36 грн. 3% річних, що разом складає 9\~052,44 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Позивач повідомлялася належним чином про розгляд справи. Заяв, клопотань від позивача станом на момент розгляду справи не надійшло. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі №\~369/1440/19 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, постановлено: «Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за кожним право власності на 1/2 частину житлового ого будинку, загальною площею 226,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0749 га, кадастровий номер 3222484405:03:002:5052. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за кожним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0749 га, кадастровий номер 3222484405:03:002:5052, за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований будинок. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені нею судові витрати у розмірі 21507 грн. 50 коп.» Вказане рішення набрало законної сили в день прийняття 18 червня 2020 року. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 06 вересня 2022 року постановою старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фельдман Інною Дмитрівною було відкрито виконавче провадження №\~69772612 про примусове виконання виконавчого листа №\~369/1440/19, виданого 02 вересня 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у розмірі 21\~507 грн. 50 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки за час прострочення виконання рішення суду за період з 18 червня 2020 року по 16 вересня 2022 року у розмірі 7\~602,08 грн. та 3\~% річних у розмірі 1\~450,36 грн. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц зазначено, що ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року (справа №\~902/417/18) вкотре звернула увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. У пунктах 22, 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №\~686/21962/15-ц зазначено, що «за змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №\~758/1303/15-ц». У пунктах 44 та 45 постанови Верховного Суді у справі у справі №\~686/21962/15-ц зроблено висновок, що «ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі №\~905/21/19 у кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що постанова Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі №\~369/1440/19, яка набрала законної сили 18 червня 2020 року, є обов`язковою для виконання відповідачем, з якого стягнуто судові витрати у розмірі 21507,50 грн., та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми судових витрат, стягнутих за рішенням суду, не сплативши їх своєчасно, у позивача виникло право стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 18 червня 2020 року по 16 вересня 2022 року. У постанові Верховного Суду №651/7939/2015-ц від 06 серпня 2018 року вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі №\~369/1440/19 заборгованість відповідача визначена саме в національній валюті України - гривні, за період часу, потягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки за час прострочення виконання рішення суду за період з 18 червня 2020 року по 16 вересня 2022 року у розмірі 7\~602,08 грн. та 3\~% річних у розмірі 1\~450,36 грн., що разом складає 9\~052,44 грн. Суд погоджується з розрахунком інфляційних збитків та 3\~% річних, який було здійснено позивачем. Враховуючи наведене, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість у розмірі 9\~052,44 грн., що складається з інфляційних збитків у розмірі 7\~602,08 грн. та 3% річних у розмірі 1\~450,36 грн., які утворилися за період з 18 червня 2020 року по 16 вересня 2022 року. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved