Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

В заявленому позові адвокат Левченко С.М., яка представляє інтереси [PERSON] просить стягнути з [PERSON] , на користь позивача грошові кошти в розмірі 118 216,00 гривень (еквівалент 2800 доларів США), сплачені як аванс за житловий будинок. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказує, що сторони укладали домовленість про купівлю продаж будинку за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок належить відповідачу, а позивач, бажала його придбати. Вартість будинку була узгоджена сторонами в сумі 4000 доларів США. В якості авансу [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 2800 доларів США, а решту зобов`язувалась сплатити при оформленні договору купівлі продажу будинку. Про отримання коштів в розмірі 2800 доларів США, відповідачем 20.04.2021 була складена розписка, в якій також зазначено що отримані кошти входять в рахунок подальшої оплати за будинок. Розписка засвідчена старостою виконкому Ташанської сільської ради. Після отримання грошових коштів, відповідач постійно відтерміновував правочин купівлі-продажу, при цьому не відмовляючись продати будинок. Позивач, з моменту передачі коштів (авансу), сплачувала комунальні платежі за будинок. В подальшому відповідач відмовився продавати будинок та відмовився повертати позивачу кошти. Пізніше позивач дізналась, що будинок був проданий іншому покупцю - [PERSON] . Оскільки спроби досудового регулювання спору виявились недієвими, позивач звернулась до суду. Відзив на позов суду не подавався. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що [PERSON] вирішила придбати будинок та зв`язалась із продавцем за мобільним телефоном, в розмішеним оголошенні про продаж в мережі Інтернет. Після зустрічі позивача з відповідачем, [PERSON] показав будинок, та узгодили з [PERSON] вартість за яку будинок буде продано 4000 доларів США. [PERSON] передала [PERSON] гроші в розмірі 2800 доларів США, як авансовий платіж. В подальшому [PERSON] відтермінував продаж будинку. Потім відповідач став уникати зустрічей і розмов з позивачем, а в подальшому будинок продав іншій людині [PERSON] . Позивач намагалась врегулювати спір зверталась до відповідача шляхом направлення йому повідомлень в мобільному месенджер-додатку Viber та направлення йому письмової вимоги про повернення коштів, однак [PERSON] на ці звернення не відповідав, що і зумовило звернення до суду з позовом. На запитання представника відповідача про те, чи фактично проживала в будинку [ADDRESS] [PERSON] , адвокат [PERSON] пояснила, що позивач приїздила до будинку та звозила туди побутові речі та техніку, іноді залишалась на ночівлю. Речі, які звезені до будинку позивач і не забрав, однак претензій з цього питання не висуває. Просить лише повернути гроші, які надала в якості авансу за будинок, який продано іншій особі. Відповідач заперечив проти позову вказавши, що він не відмовлявся продавати будинок позивачу та не уникав зустрічей і розмов. Навпаки, позивач затягувала остаточний розрахунок і відтерміновувала вчинення правочину, посилаючись на відсутність коштів, а з рештою вказала, що будинок їй не потрібний. Гроші в розмірі 2800 доларів США, які отримав [PERSON] він вважає завдатком, який у випадку відмови покупця не повертається. Крім того додав, що відповідач проживала тривалий час в належному йому будинку та користувалась ним, що також вартує грошей. Представник відповідача зауважив, що у розписці від 20.04.2021 прямо вказано, що грошові кошти передаються [PERSON] у якості завдатку, та за правилами цивільного законодавства, такий внесок не підлягає поверненню, в разі відмови покупця (позивача) від укладення правочину купівлі продажу будинку. Просив відмовити в позові. На запитання представника позивача, про наявність будь яких доказів, що підтверджували б відмову [PERSON] від укладення договору купівлі продажу будинку, сторона відповідача вказала, що підтвердженням цього є лише пояснення відповідача. На запитання адвоката Левченко С.М., на яких умовах і підставах проживала в будинку адресою [ADDRESS] [PERSON] , відповідач пояснив, що після досягнення домовленості про продаж будинку, він дозволив позивачу, як майбутньому власнику, там жити. Відповідач додав, що факт відмови позивача від придбання будинку могли б підтвердити сусіди. Однак, клопотань про допит свідків в судовому засідання відповідачем та його представником не заявлялось. З наданих суду письмових доказів вбачається наступне. З розписки від 20.04.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток\~в сумі\~2800\~(дві\~тисячі вісімсот)\~доларів США.Отримані кошти входять в рахунок подальшої оплати за будинок у [ADDRESS] .\~Вартість будинку\~погоджена між\~сторонами та\~становить 4000\~(чотири\~тисячі)\~доларів США.\~Оплата при\~оформленні основного\~договору купівлі\~ продажу\~здійснюється в\~рівних частинах.\~Дану розписку\~посвідчив при\~її написанні\~20.04.2021\~староста виконкому\~Ташанської сільської\~ради Ємець\~П.О.,\~про що\~зроблений запис\~в реєстрі\~за №8-8. Строк виконання зобов`язання (укладення договору купівлі продажу) в розписці сторонами не визначений (а.с.\~11;\~88).\~ До позову додані платіжні документи щодо сплати за послуги з газопостачання та постачання електричної енергії до будинку [ADDRESS] , а також акт звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та взаєморозрахунків за послугу розподілу від 22.06.2023, за яким заборгованість за послугу розподілу газу складає 342,78 грн. (а.с. 12 20). З копії платіжного документу № 140883312 вбачається, що позивачем АТ Київводоканал сплачено 342, 78 гривень, що підтверджує доводи сторони позивача про сплату [PERSON] заборгованості з комунальних послуг (а.с. 21). Позивачем додано роздруківку повідомлень в мобільному месенджер-додатку Viber між позивачем та відповідачем, із змісту якої вбачається що [PERSON] вказує на наявність домовленості про продаж будинку надсилаючи фотознімок розписки, та зазначає, що в разі продажу його іншій людині, вона звернеться до суду (а.с.22 32). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка 403798788 від 14.11.2024) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку у [ADDRESS] . Підстава внесення запису: договір купівлі продажу №1399 від 14.07.2023 (а.с. 32-33). Вказана обставина підтверджена також копією договору купівлі продажу житлового будинку від 14.07.2023 (а.с. 83-86). Намір [PERSON] врегулювати спір в позасудовому порядку підтверджується вимогою про повернення коштів від 14.22.2024, яка направлялась позивачем відповідачу (а.с. 34-39). \~ \~ Норми права застосовані судом. Згідно ч.1 ст. 626 ЦПК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 3 статті 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частина 2 ст. 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у випадках невиконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Нормами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Висновки суду. Обов`язок доказування покладений на сторони відповідно до ст. 81 ЦПК України, в силу якої, і позивач і відповідач повинні доводити ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Попередній договір з приводу купівлі продажу будинку між сторонами не укладався. Сторони узгодили укласти в майбутньому договір купівлі продажу будинку шляхом досягнення домовленості, узгодивши ціну житлового будинку в розмірі 4000 доларів США та визначивши платіж який сплачується позивачем відповідачу в рахунок сплати вартості житлового будинку в розмірі 2800 доларів США. Термін (строк) виконання сторонами зобов`язання з вчинення правочину з купівлі продажу будинку не визначався. Невиконання (неукладення) домовленості щодо договору купівлі продажу будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] відбулось з вини відповідача, оскільки в порушення домовленості визначеній у розписці, [PERSON] 14.07.2023 продав зазначений будинок іншій особі [PERSON] , що підтверджено стороною позивача Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.11.2024, фотознімками переписки між сторонами через мобільний додаток-месенджер Viber та копією Договору купівлі продажу житлового будинку від 14.07.2023. Доказів ухилення позивача від укладення договору купівлі продажу, відмови від його укладення з боку [PERSON] , або ж односторонньою заміною з її боку умов домовленості, відповідачем суду не надано. Із змісту наданої суду розписки та пояснень сторін, вбачається що грошові кошти надані позивачем відповідачу 20.04.2021 є попередньою оплатою (способом платежу) частини вартості будинку в розумінні ст. 570 ЦК України, а відтак, надання грошових коштів в розмірі 2800 доларів США, за зазначеною\~розпискою суд розцінює, як авансовий платіж наданий позивачем відповідачу в рахунок сплати вартості житлового будинку. Крім того, існує стала судова практика Верховного суду з розгляду справ що виникали з аналогічних спорів. Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд виходить з того, що договір купівлі-продажу майна, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, уклавши договір завдатку, який відповідно до частини четвертої статті 203, частини першої статті 219 ЦК України, не був нотаріально посвідчений і є нікчемним з моменту його укладення, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що отримана відповідачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. (Постанова ВС у справі № 569/12745/13-ц від 11.10.2019). Отже, \~між сторонами була досягнута усна домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передала відповідачеві грошову суму 2800,00 (дві тисячі вісімсот) доларів США. В подальшому договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, тому передана [PERSON] грошова сума [PERSON] не є завдатком, а є авансом. Суд критично ставиться до аргументів відповідача, що він не зміг перейти до оформлення договору купівлі - продажу будинку, через перешкоди з боку позивача, як-то ухилення чи відмову від оформлення правочину, оскільки жодних належних та допустимих доказів цього суду не надано. Крім того, переписка між позивачем та відповідачем у мобільному застосунку Viber, з приводу продажу будинку датована 31.10.2023, тобто вже після продажу [PERSON] зазначеного будинок іншій особі - [PERSON] (14.07.2023). При цьому в переписці, відповідач не повідомляє про це [PERSON] , не відмовляється від правочину та не ставить питання повернення коштів у зв`язку із відчуженням майна іншій особі. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позов підлягає до задоволення. Щодо способу стягнення авансу. Відповідно до частини 1\~статті 6 ЦК України\~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Статтями\~627,\~628 ЦК України\~визначено, що сторони вільні в укладенні договору, визначенні його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до частини 1, 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачові має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті. У розписці від 20.04.2021 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначалася. Вказаним попереднім договором, що підтверджується розпискою, не передбачено визначення грошового еквівалента до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначених коштів у розмірі 2800,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Велика Палата Верховного Суду, розглянувши 16.01.2019 року справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Ураховуючи викладене та безспірне право позивача на розпорядження належними йому грошовими коштами, а також той факт, що аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню, якщо договір купівлі-продажу не укладено, права позивача, яка позбавлена можливості користуватися переданими в якості авансу грошовими коштами протягом тривалого часу, підлягають судовому захисту шляхом стягнення на користь позивача авансового платежу, що поверне сторони спірних правовідносин у попередній стан без завданої шкоди. У\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Встановивши, що сума переданих відповідачу грошових коштів визначена сторонами в іноземній валюті (доларах США), суд вважає, що і повернення таких коштів має відбуватись у тій самій валюті та сумі 2800,00 доларів США. Судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. В судових\~дебатах представником\~позивача було\~зазначено,\~що докази\~понесених позивачем\~витрат на\~правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved