Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.12.2024 року до суду надійшла позовна заява товариства з обмеження «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.05.2023 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 12 000 гривень строком на 300 днів. Базовий період, тобто проміжок часу впродовж строку дії договору, в останній день якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом, становить 21 день. Знижена процентна ставка 2,50 % в день, стандартна процентна ставка 3 % в день. Позивачем було виконано зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, у свою чергу відповідач грошові кошти отримав та частково погашав заборгованість. Однак у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 111 180 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 12 000 гривень та заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 99 180 гривень. Разом з тим позивачем було прийнято рішення про можливість часткового списання заборгованості. Таким чином представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1207-3138 від 17.05.2025 року у розмірі 53 700 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 12 000 гривень та заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 41 700 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 13.12.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. 18.02.2025 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких [PERSON] позовні вимоги не визнав. Так, позивачем не надано доказів видачі кредиту у відповідності до положень договору, а саме шляхом перерахування на банківську картку, оскільки відсутні первинні документи, що містять відомості про господарську операцію. Також вказав, що при укладанні договору позичальнику не надавалися будь-які правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення загальної вартості кредиту, також цих документів немає і на сайті товариства. Підпису відповідача на цих документах немає. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору у вигляді договору приєднання та погодження сторонами усіх його умов. Крім цього, позивачем не надано суду належний розрахунок суми боргу за кредитним договором, а надано лише інформаційну довідку (таблицю), яка не є арифметичним розрахунком або випискою по рахунку. Щодо нарахованих відсотків відповідач вказав, що відповідно до п. 2.3 спірного договору було обумовлено сукупну вартість кредиту у розмірі 18 300 гривень, яка включає проценти у розмірі 6 300 гривень. Термін повернення кредитних коштів складав 21 день. Далі у п. 4.8 кредитного договору вказано, що строк кредитування складає 300 днів. Таким чином в межах договору визначаються фактично два строки повернення кредитних коштів та у разі задоволення вимог необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами умовами, а не завуальованими умовами, які дозволяються кредитодавцю нараховувати непропорційно великі суми грошових коштів за кредитним договором. Відсутні правові підстави нараховувати завищені відсотки поза межами строку кредитування. Таким чином, якщо відсотки і повинні стягуватися то у розмірі 6 300 гривень, оскільки строк повернення кредитним коштів 06.06.2023 року. На підставі викладеного [PERSON] прохав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а. с. 96-101). Представник позивача Резуєв Є. В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Надав до суду письмові пояснення, в яких прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 17.05.2023 року о 16 год. 38 хв. між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено договір про відкриття кредитної лінії продукту «Credos» №1207-3138 (а. с. 10-15). Відповідно до умов договору загальний розмір кредиту становить 12 000 гривень, який надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Плата за користування кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом, тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику може надаватися можливість скористатися кредитом за промоставкою та/або пільговою та/або зниженою процентною ставкою (п.п. 4.1-4.3 Кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 3 % за кожен день користування кредитом. Пільгова процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника скористатися послугами кредитодавця. Строк кредитування, тобто строк на який надається позичальнику кредит становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (п.п. 4.6; 4.8; 10.1 Кредитного договору). Як вбачається з п. 12 спірного договору «Реквізити сторін» договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2583, також вказано серію та номер паспорта [PERSON] , ким та коли виданий, його місце проживання, РНОКПП та номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] . Відповідно до положень ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, спірний договір укладено відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Суд також звертає увагу на те, що реквізити, які містяться в п. 12 спірного договору співпадають з реквізитами відповідача, а тому можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання грошових коштів. Даний факт стороною відповідача не спростовано. Також суду надано Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), копію паспорта споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, які також підписані\~ відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 16-25). Факт підтвердження перерахування кредитних коштів за договором підтверджується відповіддю АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-3839 від 14.05.2025 року, згідно якої на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 17.05.2023 року дійсно було перерахування коштів у розмірі 12 000 гривень, однак платіж було проведено через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників (а. с. 153). Суду також надано виписку з рахунку [PERSON] за платіжною карткою № [NUMBER] , відповідно до якої 17.05.2023 року о 16 год. 38 хв. 51 с було зараховано грошові кошти у розмірі 12 000 гривень, деталі операції ccre*LLC UKR KREDIT FINAN (а. с. 154). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. На підставі викладеного, беручи до уваги надану виписку з рахунку відповідача, суд вважає доведеним факт отримання ним кредитних коштів у розмірі 12 000 гривень. Щодо розрахунку заборгованості та нарахованих процентів суд зазначає наступне. Згідно розрахунку заборгованості за договором №1207-3138 від 17.05.2023 року, складеного стороною позивача, станом на 16.10.2024 року загальна заборгованість за договором становить 111 180 гривень, з них основний борг 12 000 гривень та залишок відсотків 99 180 гривень. Відсотки нараховувались у розмірі 2,5% на день за період з 17.05.2023 року по 27.06.2023 року (42 дні), у розмірі 3% на день за період з 28.06.2023 року по 11.03.2024 року (258 днів) (а. с. 33-36). Надану інформацію за кредитним договором суд вважає арифметичним розрахунком боргу, складеного відповідно до умов кредитного договору в межах строку договору. При цьому відповідачем контррозрахунку не надано та не спростовано вказану суму заборгованості. Суд також зазначає, що сторонами погоджено всі істотні умови кредитного договору, у тому числі розмір кредиту 12 000 гривень, строк кредитування 300 календарних днів, проценти за користування кредитними коштами 3% на день з можливістю застосування пільгової процентної ставки у розмірі 2,5% на день. Також визначено строк повернення кредиту 11.03.2024 року. Згідно п. 5.3 укладеного договору якщо позичальник має намір повністю достроково повернути кредит, тобто до закінчення строку кредитування, позичальник сплачує у повному обсязі всю суму неповерненого кредиту та залишок несплачених процентів за фактичний строк користування кредитом за ставкою, визначеною умовами цього Договору, тобто за строк з моменту отримання кредиту до моменту повернення кредиту в порядку, визначеному у правилах. Відповідно до п. 2.3 Договору для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно розрахунку: дата видачі кредиту 17.05.2023 року, останній календарний день першого базового періоду 06.06.2023 року, сума кредиту 12 000 гривень, нараховані проценти 18 300 гривень. При цьому згідно п. 1.1 кредитного договору базовий період це проміжок часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. На підставі викладеного суд не приймає твердження відповідача про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховані поза межами строку дії договору. При цьому договором чітко визначено строк кредитування 300 днів з моменту видачі кредиту та дату повернення кредиту 11.03.2024 року. Штрафи та пеня за неналежне виконання зобов`язань за договором стороною позивача не нараховувались. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідачем не надано суду власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача щодо нарахованих процентів та відсоткової ставки за ними. Із вимогами про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами відповідач не звертався, а отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору відмовитися від нього без пояснення причин, тим самим підтвердив виконання своїх зобов`язань. Судом встановлено погодження позичальником істотних умов кредитування та неналежне виконання укладеного договору, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. За таких обставин, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved