Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Таврика», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського строкового вкладу. Дана справа надійшла до суду 20.11.2015, однак відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями 10.02.2025 була передана для розгляду даному складу суду, у зв`язку із звільненням у відставку попереднього головуючого судді. Ухвалою судді від 10.02.2025 відкрито загальне позовне провадження у даній справі, а справу призначено до підготовчого слухання. В підготовчому судовому засіданні представник позивач адвокат Цебак І.С. просив суд зупинити провадження у справі до винесення рішення Конституційного суду України у справі № 1-26/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-УІ зі змінами. Таке клопотання обґрунтовано тим, що на момент укладення договорів вкладу діяла одна редакція Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а згодом, починаючи з 22.09.2012 було прийнято нову редакцію цього закону, який суттєво змінив регулювання спірних правовідносин. Оскільки конституційність таких положень закону є предметом перевірки Конституційним судом України, то це, на переконання адвоката, зумовлює об`єктивну неможливість розгляду даної справи до моменту закінчення такого конституційного провадження. Представниця Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В. заперечила проти такого клопотання та вказала, що прийняття рішення Конституційним судом України не вплине на вирішення даного спору, а справу належить вирішувати відповідно до чинного законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Вирішуючи дане питання суд виходив з такого. Як зазначено у п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Тобто, чинний процесуальний закон визначає, що обов`язковою умовою для зупинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК є об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Суд вважає, що представник позивача на навів переконливих мотивів, які б вказували на те, що існує така об`єктивна неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Сама лише наявність конституційного провадження не може свідчити про необхідність зупинення розгляду справ, які стосуються правозастосування, що є предметом такого конституційного розгляду, повинен існувати логічний та чіткий зв`язок, який би унеможливлював розгляд даної справи. З обставин справи видно, що позивач [PERSON] має намір захистити своє право на грошовий банківський вклад шляхом стягнення відповідної суми, а тому визначення норми закону (редакції закону) входить до предмету доказування та судової оцінки. Більше того, суд вказує на наявність процесуальних механізмів перегляду рішення суду, якщо буде встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи (п. 1 ч. 3 ст. 423 ЦПК). Дана норма процесуального права власне і покликана забезпечити можливість перегляду рішень судів, які ухвалені на підставі закону, що визнаний неконституційним в подальшому, що на переконання суду, виключає необхідність зупинення провадження у справі, а відповідно і необхідність відмови у задоволення такого клопотання. Крім того, суд при ухваленні такого рішення враховує, що дана справа перебуває в провадженні суду майже 10 років, що не узгоджується з поняттям розумних строків розгляду справи, а тому подальше зупинення такого розгляду призведе до порушення права гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також, з матеріалів справи судом встановлено, що одним із відповідачів, до якого пред`явлено вимоги позивачем є ПАТ «Банк «Таврика». Як видно з публічних даних, які містяться у відкритому доступі, що також визнається сторонами у справі, ПАТ «Банк «Таврика» як юридична особа ліквідовано 04.12.2018. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. За таких обставин, провадження у справі, в частині вимог до ПАТ «Банк «Таврика» належить закрити, а подальший розгляд справи здійснювати за вимогами позивача до залученого ухвалою суду від 19.06.2020 співвідповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Оскільки будь-яких інших заперечень щодо можливості призначення справи до судового розгляду до суду не надходило і суд теж вважає, що у справі зібрано достатньо доказів та вчинено необхідні підготовчі дії по призначенню справи до розгляду, то справу потрібно призначити до судового розгляду.

Outcome: dismissed