Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за допомогою електронної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29298 грн. В\~обґрунтування своїх\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що 20\~березня 2021\~року між\~ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~укладено договір\~позики №1815887\~у вигляді\~електронного документа\~шляхом обміну\~електронними повідомленнями,\~з використанням\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~із застосуванням\~електронного підпису\~та електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором згідно\~ЗУ «Про\~електронну комерцію».\~За умовами\~договору позикодавець\~надав відповідачу\~грошові кошти\~в розмірі\~10000,00\~грн,\~строк позики\~ 30\~днів зі\~сплатою процентів\~у розмірі\~1,99\~%\~в день,\~процентна ставка\~фіксована.\~Згідно п.1\~Договору позики,\~позикодавець передав\~позичальнику у\~власність грошові\~кошти,\~на погоджений\~умовами договору\~строк,\~шляхом їх\~перерахування на\~банківський картковий\~рахунок відповідача\~№ [NUMBER] .\~У договорі\~позики встановлено\~строк позики\~30\~днів,\~у самому\~договорі наявні\~умови щодо\~пролонгації або\~автопролонгації строку\~користування позикою,\~умови,\~які передбачені\~у правилах,\~строк пролонгації\~обмежено 90\~календарними днями\~згідно п.\~6.5\~правил. Відповідачем належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованість за процентами не виконано та заборгованість за договором позики складає 29298,00 грн, зокрема 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумую боргу, 19298,00 грн сума заборгованості за процентами. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК Управління Активами» укладено договір факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року. 03 квітня 2023 року між ТОВ «ФК Управління Активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року. Так, згідно п.5.2. зазначеного вище договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Відповідно до реєстру прав вимог від 03 квітня 2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 31000,00 грн, з яких 10\~000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 21000,00 грн сума заборгованості за процентами. В зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №1815887 від 20 березня 2021 року в розмірі 29298,00\~грн,\~з яких\~10000,00\~грн сума\~заборгованості за\~основною сумую\~боргу,\~19298,00\~грн сума\~заборгованості за\~процентами та судові витрати по справі, а саме 2422,40 сплаченого судового збору, а також 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду\~від 04\~квітня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~дану позовну\~заяву та\~призначено розгляд\~справи у\~порядку спрощеного\~провадження із\~викликом сторін.\~Також,\~за клопотанням\~позивача судом\~було витребувано\~уАТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та виписки по картковому рахунку за період з 20.03.2021 по 23.03.2021. Відповідач [PERSON] 14 травня 2025 року подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, згідно якої вказує, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, просила застосувати строки позовної давності до вимог банку, оскільки договір між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено 20 березня 2021 року строком на 30 днів під 1,99 %. Відповідач вказує, що нею здійснювалися платежі для погашення заборгованості та останній платіж на рахунок підприємства було проведено 10 червня 2021 року, тому термін позовної давності сплинув 10 червня 2024 року, тобто протягом 3-х років з наступного дня коли позивачу стало відомо про порушення його прав, а позивач звернувся з позовом до суду у квітні 2025 року, тому відповідач вважає, що є підстави для відмови в позові. 26 травня 2025 року судом отримано заяву від представника відповідача, згідно якої останній просить відмовити відповідачу в застосуванні строку позовної давності. Представник відповідача в даній заяві посилається на продовження загального строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦПК, внаслідок введення карантину а згодом воєнного стану, загальний строк позовної в 3 роки продовжено та позивачем не порушено. Окрім того, відповідач не заперечує проти укладення договору, отримання коштів у позику та їх не повернення. Позовні вимоги позивач підтримує та просить задоволити та розгляд справи просить проводити без представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження із постановленням заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що нарахування відсотків є несправедливим, позивачем пропущено строк позовної давності, а також вона не отримувала повідомлення від фактора про відступлення права вимоги за кредитним договором, тому не може нести відповідальність за його невиконання. Вважає недоцільним та несправедливим стягнення заборгованості по кредиту більш ніж через п`ять років. Окрім того, відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, так як вона втратила роботу та джерело доходу, внаслідок чого і не виконувала зобов`язання належним чином, про що повідомляла кредитору. Просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши подані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20 березня 2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №1815887 у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на електронну адресу позичальника, згідно ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно п.1 Договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі ( п.п. 4.1, п.4.2 договору). Відповідно до п. 2 вказаного Договору, сума позики становить 10000,00 грн, строк позики 30 днів. Базова процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, дата надання позики 20 березня 2021 року, дата повернення позики 19 квітня 2021 року, також узгоджено і орієнтовну загальну вартість позики, яка становить 12370,00 грн. Відповідно п.3 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно включаючи дати отримання та повернення на залишок позики. Відповідно до довідки ТОВ «ФК`ФІНЕКСПРЕС» №КД-00001664/ТНПП від 10 березня 2025 року було прийнято до виконання та завершено платіжну операцію 20 березня 2021 року та перераховано 10000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] отримувач [PERSON] , номер платежу 43b3eclf-e26d-420e-b36c-df3a9f8fblc3, (платіжна інструкція від 20.03.2021 - долучена). На підставі договору факторингу від 26 жовтня 2021 року №2610, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК Управління активами», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК Управління активами» свої права вимоги до позичальників, а ТОВ «Управління активами» прийняло належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників згідно з реєстром боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до договору) в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами. Актом приймання-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «ФК Управління активами» прийняло реєстр заборгованостей в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу. Також, сторонами затверджено акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2021 - грудень 2022 року за договором факторингу від 26 жовтня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «ФК Управління Активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 31000,00 грн, з яких: 10000,00 грн залишок за тілом кредиту; 21000,00 грн - залишок за відсотками. Відповідно до договору факторингу від 03 квітня 2023 року №030423-ФК, укладеного між ТОВ «ФК Управління активами», та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ТОВ «ФК Управління активами», передало (відступило) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» свої права вимоги до позичальників, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» прийняло належні ТОВ «ФК Управління активами», права вимоги до боржників згідно з реєстром боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до договору) в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Відповідно п. 1.2. договору для уникнення сумнівів, сторони домовилися, що укладаючи цей договір фактор не бере будь-яких договірних зобов`язань клієнта щодо кредитних договорів, окрім права вимоги та стягнення заборгованості за кредитними договорами. Згідно п. 5.1. договору клієнт на підставі даного договору, з врахуванням п. 5.2. договору факторингу, відступає фактору, а фактор набуває права вимоги, та зобов`язується сплатити клієнту ціну продажу згідно розділу 6 договору . З моменту відступлення права вимоги, всі гарантії, надані боржником стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та неоплачених боржниками процентів та всі способи забезпечення зобов`язань, пов`язані з портфелем заборгованості. Актом приймання-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу (в паперовому та електронному вигляді (додаток №4 та №5) №030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФК Управління активами», передало, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» прийняло реєстр заборгованостей в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу. Також, сторонами затверджено акт звірки взаємних розрахунків за період 03.04.2023-01.11.2024 за договором факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року. Відповідно до витягу з реєстру заборгованості (додаток №1) до договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги і до [PERSON] за договором №1815887 від 20 березня 2021 року в сумі 31000,00 грн, з яких: 10000,00 грн залишок за тілом кредиту; 21000,00 грн - залишок за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору №1815887 від 20 березня 2021 року, відповідач не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, оскільки не здійснив належним чином платежі для погашення боргу ні на рахунки ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року за період з 20 березня 2021 року по 25 березня 2025 року, в якому відображено часткові сплати, заборгованість [PERSON] по вказаному кредитному договору становить 29298 грн., з яких 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумую боргу, 19298,00 грн сума заборгованості за процентами. З моменту відступлення права вимоги, а саме з 26.10.2021 року (договір факторингу №2610 від 26.10.2021 року) та з 03 квітня 2023 року (договір факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року) додаткові нарахування не здійснювалися. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.12 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Із матеріалів справи встановлено, що кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», тому, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст.ст. 205, 207 ЦК України. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц. Судом встановлено, що в порушення умов укладеного кредитного договору №1815887 від 30 березня 2021 року, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором в установлений строк не виконала ні первісному, ні новому кредитору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) та за процентами перед позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», який набув права грошової вимоги за вказаним договором. Із дослідженого судом Договору позики №1815887 від 20 березня 2021 року слідує, що, його сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови її надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно витребуваних за клопотанням позивача доказів, наданих АТ КБ «Приватбанк», на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано картку № [NUMBER] та згідно виписки по даному рахунку 20 березня 2021 року на дану картку проведено зарахування коштів в сумі 10000 грн. Відповідачем не надано суду жодних доказів неотримання нею у позику від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 10000 грн., так і доказів своєчасного та у повному обсязі повернення позики у строки, передбачені цим правочином. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за Договором №1815887 від 20 березня 2021 року, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 10000,00 грн. в рахунок погашення тіла позики (основного боргу) підлягає задоволенню. Щодо розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, то суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року відсотки в розмірі 1,99% в день нараховувались протягом строку, на який надавалась позика, а саме, протягом 30 днів (по 19 квітня 2021 року включно), та після закінчення цього строку ще 90 днів, тобто по 17 липня 2021 року включно. Відповідно до умов договору позики №1815887 від 20 березня 2021 року, укладеного із відповідачем [PERSON] , позика в сумі 10000 грн. надається на строк 30 днів під 1,99% на день, дата повернення позики 19 квітня 2021 року. Суду не надано доказів того, що в даному випадку до договору було застосовано пролонгацію та змінено строк кредитування, за згодою обох сторін правочину, як не було і укладеної додаткової угоди про продовження строку. Таким чином, за вказаним договором позики проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, із врахуванням дня повернення позики - 19 квітня 2021 року. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відсотки нараховано відповідно до п.4.2 договору позики, який передбачає умови щодо пролонгації та автопролонгації строку користування позикою, та п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в редакції, що діяла на час укладання договору позики, який передбачав, що у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, товариство на неповернуту суму позики має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Так, договір позики №1815887 від 20 березня 2021 року не містить конкретних умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування відсотків після закінчення строку, на який було надано позику, тобто після 19 квітня 2021 року. Пункт 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених 11 лютого 2021 року рішенням Загальних зборів учасників цього товариства, дійсно передбачає можливість нарахування відсотків у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Проте, вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не підписані відповідачкою [PERSON] , в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомилась відповідач та погодилась з ними, підписуючи договір позики №1815887 від 20 березня 2021 року, відтак є недоведеним, що сторони договору обумовили сплату відсотків за понадстрокове користування отриманими у позику коштами. Подібні правові висновки щодо недоведення позивачем факту погодження певних умов у кредитних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №460/4070/18-ц (провадження №61-9156св20), від 13 травня 2021 року у справі №359/4430/18 (провадження №61-17911ск19). Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем відомості щодо розміру заборгованості за процентами у розмірі 19298 грн. не відповідають умовам Договору позики №1815887 від 20 березня 2021 року та нормам чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача підлягають лише проценти, нараховані у межах визначеного договором строку кредитування протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, із врахуванням дня повернення позики - 19 квітня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року станом на 19 квітня 2021 року залишок заборгованості за процентами, нарахованими за період з 20.03.2021 року за узгодженою процентною ставкою 1,99 % на день становить 4984 грн. Однак, із даних цього ж розрахунку слідує, що відповідачем [PERSON] після 19 квітня 2021 року було внесено кошти на погашення заборгованості, які зараховані на проценти, зокрема, 948,00 грн 04 квітня 2021 року, 79,00 грн 15 травня 2021 року, 948,00 грн 16 травня 2021 року, 79,00 грн 29 травня 2021 року, 237,00 грн 30 травня 2021 року, 632,00 грн 01 червня 2021 року, 474,00 грн 10 червня 2021 року, всього в сумі 3397 грн. Отже, з врахуванням наведеного з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1587 грн заборгованості за процентами за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року (4984-3397=1587) а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на вказану суму. Таким чином,\~аналізуючи в\~сукупності викладені\~обставини і\~визначені відповідно\~до них\~правовідносини сторін,\~з огляду\~на принципи\~обов`язковості\~договору,\~презумпцію правомірності\~правочину,\~змагальності та\~диспозитивності те,\~що позивач\~на підставі\~укладених договорів\~про відступлення\~права вимоги (факторингу) набув права нового кредитора до відповідача та має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів та відсотків, відповідачем не надано доказів повного виконання своїх зобов`язань в строки, визначені договором, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором №1815887 від 20 березня 2021 року в розмірі в розмірі 11587,00 грн, з яких: 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 1587,00 грн сума заборгованості за відсотками, а в решті вимог слід відмовити. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Враховуючи, що з 12.03.2020 року по 30 червня 2023 року на території України діяв карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, вимоги банку є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на період введення на території України карантину. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, трирічний строк позовної давності продовжувався на час дії карантину та продовжується у період дії воєнного стану, який триває і на даний час. А тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 958,06 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 39,55 %). Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. Судом встановлено, що 01 листопада 2024 року між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною укладено договір про надання правовоїдопомоги №01-11/24. Також, в матеріалах справи міститься додаток №2 до договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року Витяг з акту №9-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року відповідно до якої ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» погодили з адвокатом Ткаченко Ю.О. вартість надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] загальна сума яких 3500,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги складність справи та обсяг виконаних робіт, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши надані докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1384,25 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 39,55 %).

Outcome: partial