Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

28\~лютого 2019\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~зазначеним позовом,\~в якому\~просила винести\~судове рішення,\~яким встановити\~наступний порядок:\~в користування\~ [PERSON] виділити\~у квартирі\~ [ADDRESS] :\~житлову кімнату\~площею 18,1\~кв.м.\~та лоджію\~4,6\~кв.м.;\~в користування\~ [PERSON] виділити\~у квартирі\~ [ADDRESS] : житлову кімнату площею 12,8 кв.м. та лоджію 4,6 кв.м.; в користування [PERSON] виділити у квартирі [ADDRESS] : житлову кімнату площею 11,7 кв.м. та балкон 4,2 кв.м.; у спільне користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділити кухню площею 8,4 кв.м., ванну кімнату 2,5 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., коридор 17,0 кв.м., балкон площею 4,7 кв.м. Стягнути судові витрати по справі з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] : судовий збір у сумі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн. В обгрунтування позову вказувала, що [PERSON] , є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.04.1998 року реєстр. №5A- 98-120567. Згідно технічного паспорту від 15.01.2019 р. квартира загальною площею 77,3 кв.м. складається з 3-х кімнат житловою площею 42,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната 12,8 кв.м., 2-а кімната 18,1 кв.м., 3-я кімната 11,7 кв.м., кухня площею 8,4 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м, ванна площею 2,5 кв.м., коридору площею 17,0 кв.м., квартира обладнана балконом 4,7 кв.м 4,2; 4,6 кв.м. Копія технічного паспорту додається, а оригінал знаходиться у [PERSON] . Згідно статті 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, їм належить по 1/3 частці у праві власності на квартиру [ADDRESS] кожному із співвласників, а саме 1/3 частина - [PERSON] , 1/3 частина - [PERSON] , 1/3 частина - [PERSON] . Між співвласниками немає встановленого порядку користування квартирою, постійно відбувається спір щодо користування кімнатами. Фактично вона проживає в квартирі разом із чоловіком [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] , 2006 р.н., у їхньому користуванні знаходяться кімнати площею 11,7 кв.м. та 18,1 кв.м. Відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON] користується кімнатами 12,8 кв.м. та 18,1 кв.м. Відповідач [PERSON] мешкає окремо за адресою: с.Панасівка, Коломацького району Полтавської області з 2004 року. За таких обставин позивачка вважає, що їй належить для користування 2-а кімната площею 18,1кв.м. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2019 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.09.2019 року від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі, просили винести рішення на розсуд суду в інтересах дитини. 11.11.2019 року від представника відповідачів надійшов відзив в обґрунтуванні якого вказували, що позивачем не викладено обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, та не надано доказів , що можуть підтвердити вказані обставини. Стороною позивача не надано суду жодних аргументів та вагомих доводів, чому зараз після багатьох років спільного проживання має змінитися порядок користування спільною квартирою та чому позивач вважає, що має право на збільшення житлової площі за рахунок інших співмешканців, незважаючи на рівність часток у спільній частковій власності. Заперечують щодо задоволення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. 11.11.2019 року за клопотанням представника ухвалою суду призначено по справі судову будівельно технічну експертизу. 11.12.2019 року представник відповідача подав до суду апеляційну скаргу на ухвалу від 11.11.2019 року. Просив скасувати у ухвалу суду та направити для продовження розгляду по суті. 20.05.2020 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення. Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2019 року залишено без змін. 01.06.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення порядку користування квартирою направлено для проведення судової будівельно технічної експертизи. 09.08.2021 року експертною установою надано висновок судової будівельно технічну експертизи, відповідно до якої надані варіанти користування квартирою. 23.11.2021 року на адресу суду надійшли від представника відповідачів письмові пояснення, в обґрунтуванні якого заперечували щодо наданих варіантів користування квартирою так як, відповідачка [PERSON] є жінкою пенсійного віку, яка має проблеми зі здоров`ям, а відповідачка [PERSON] має сина який має напади астми. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрій В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20.03.2023 року прийнято до провадження позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 року підготовче судове засідання закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав на адресу суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідачі не надсилали. Про причину неявки відповідачів суд не повідомили. Адвокат відповідачів вже не здійснює їхнє представництво у суді. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі\~ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Виходячи із змісту ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.04.1998 року реєстр. №5A- 98-120567. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За положеннями частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири. Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлений порядок користування квартирою в подальшому може бути змінений та зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved