Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи заявниці 13 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла заява [PERSON] , подана 12 березня 2025 адвокатом Бутком Дмитром Геннадійовичем, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту смерті. Заява обґрунтована тим, що: - [PERSON] є дружиною [PERSON] , який зник безвісти на території бойових дій; - як член сім`ї військовослужбовця, зниклого безвісти, заявниця має право на соціальний захист, у тому числі на виплату грошового забезпечення; - для отримання соціального захисту, заявниця повинна довести відсутність інших членів сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця; - свекор (батько чоловіка) заявниці, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в селі Мостище Фастівського району Київської області; - у державному реєстрі актів цивільного стану відсутній актовий запис про смерть [PERSON] . З урахуванням викладеного просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в селі Мостище Фастівського району Київської області; допустити негайне виконання рішення суду. У судовому засіданні, яке відбулося 28 квітня 2025 року, представник заявниці, адвокат Бутко Д.Г., заявив клопотання про заміну заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] на належну заінтересовану особу - [PERSON] . Клопотання мотивував тим, що при підготовці заяви помилково зазначив [PERSON] , [PERSON] як заінтересованих осіб у справі, вважаючи їх рідними сестрами [PERSON] , який зник безвісти за особливих обставин. Насправді ж рідною сестрою [PERSON] є [PERSON] , яка за певних умов може претендувати на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. У судове засідання, призначене на 19 травня 2025 року, заявниця та її представник не з`явилися. 19 травня 2025 року, до початку судового засідання, [PERSON] , подала заяву, в якій просила розглянути заяву про встановлення факту смерті [PERSON] без її участі. Вимогу, викладену в заяві, просила задовольнити. Позиція заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 13 травня 2025 року на електронну пошту суду подала заяву, в якій зазначила, що документами у справі ознайомлена, заперечень не має. ІІ. Процесуальні дії суду 24 березня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій призначив судове засідання на 28 квітня 2025 року. 09 квітня 2025 року представник заявниці, адвокат Бутко Д.Г., через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зазначену заяву суд задовольнив, про що 14 квітня 2025 року постановив відповідну ухвалу. 28 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про заміну заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] на [PERSON] , та відкладення розгляду справи на 19 травня 2025 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання, призначене на 19 травня 2025 року, всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 24.09.2011, актовий запис № 1368 (а.с. 10). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів громадянського стану Виконкому Подільської районної Ради народних депутатів міста Києва 08.06.1985, актовий запис № 962 (а.с. 9). Згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, виданого Міністерством внутрішніх справ України 24.09.2024 за № 20240924-2010, [PERSON] , [INFO] , зник на території бойових дій (під час воєнних дій); дата набуття статусу зниклого безвісти за особливих обставин - 16.09.2024 (а.с. 14-15). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, виданим відділом поліції № 3 Покровського районного управління поліції Головного управління поліції в Донецькій області 18.12.2024, 07 вересня 2024 року до Святошинського УП ГУНП у місті Києві звернулася [PERSON] про те, що її чоловік, військовослужбовець ЗСУ в/ч [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новоградівка Покровського району Донецької області зник безвісти та його місцезнаходження невідоме; кримінальне провадження за цим фактом зареєстроване 08.09.2024 за № 12024100080002834 (а.с. 13). Відповідно до акта, складеного депутатом Бишівської сільської Ради Фастівського району Київської області Шевчук Оксаною Василівною 20.02.2025, [PERSON] , [INFO] , (адреса реєстрації невідома) з 1991 року проживав без реєстрації до дня смерті [INFO] в житловому будинку своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] , який розташований в [ADDRESS] . Був похований на місцевому кладовищі (а.с. 12). Згідно з довідкою, виданою Бишівською сільською Радою Фастівського району Київської області 24.02.2025 за № 182, [PERSON] , [INFO] , (адреса реєстрації невідома) з 1991 року проживав без реєстрації до дня смерті [INFO] в житловому будинку своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] , який розташований в [ADDRESS] . Був похований на місцевому кладовищі (а.с. 16). У матеріалах справи наявна роздруківка фотографії, на якій зображена могила. До могильного хреста прикріплена табличка з такими відомостями: « [PERSON] [INFO] » (а.с. 11). Відповідно до листа Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 417/33.8-87 від 14.03.2025 у зв`язку з відсутністю даних про державну реєстрацію смерті [PERSON] , [INFO] , в Державному реєстрі актів цивільного стану, неможливо видати повторне свідоцтво про смерть (а.с. 33). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 ЦПК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт восьмий частини першої статті 315 ЦПК України). Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 560/17953/21 від 18 січня 2024 року дійшла висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. За змістом ч. 3, 4 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Смерть фізичної особи підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявник у справах про встановлення факту смерті особи в певний час зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно із ч. 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII від 12.07.2018 члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини. Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 30.11.2016 за № 884, Виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] , як дружина зниклого безвісти військовослужбовця, з метою одержання грошового забезпечення у повному обсязі звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті батька свого чоловіка. Надані заявницею письмові докази, зокрема, акт, складений депутатом Бишівської сільської Ради Фастівського району Київської області Шевчук О.В. 20.02.2025, довідка Бишівської сільської Ради Фастівського району Київської області від 24.02.2025, роздруківка фотографії, на якій зображена могила [PERSON] , є належними, допустимими і достовірними, а тому з урахуванням принципу розумності з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в селі Мостище Фастівського (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 - Макарівського) району Київської області. Неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті підтверджена листом Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.03.2025. З огляду на викладене, суд задовольняє заяву повністю. VІ. Щодо негайного виконання рішення суду Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Системне тлумачення наведених норм свідчить, що негайному виконанню підлягають рішення суду про встановлення факту смерті тих осіб, які померли на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Вище суд виснував, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в селі Мостище Фастівського (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 - Макарівського) району Київської області. З огляду на те, що смерть [PERSON] настала не на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, у задоволенні клопотання про негайне виконання рішення суд відмовляє. VІІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). [PERSON] при поданні заяви сплатила судовий збір у сумі 605,60 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.4234085833.1 від 08.03.2025 (а.с. 21). Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. За таких обставин, судовий збір відшкодуванню на користь заявниці не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved