Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

22.07.2024 року адвокат П`ятигорець Ірина Олександрівна, яка діяла в інтересах [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивач - [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою померлого [INFO] [PERSON] . 17 серпня 1999 року [PERSON] склав заповіт, в якому визначив єдиною спадкоємицею всього свого майна доньку [PERSON] . Інша його донька - [PERSON] (у дівоцтві - [PERSON] ) - спадщину не прийняла, проживала окремо і на момент смерті батька була повнолітньою. До складу спадкового майна входить 12,5/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . Це майно перейшло до [PERSON] після смерті його батьків: [PERSON] та [PERSON] , які мали 17/25 і 8/25 часток відповідно. Після смерті [PERSON] у 1994 році його спадкоємцями стали дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] (у шлюбі - [PERSON] ). Кожен з них фактично прийняв спадщину по 5,66/25 частки, оскільки на момент відкриття спадщини проживав з покійним. Після смерті [PERSON] у 2002 році спадкоємцями стали ті ж особи: [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких прийняв спадщину у розмірі 6,83/25 частки житлового будинку. У 2024 році померла [PERSON] . Спадкоємицею першої черги після неї є її дочка [PERSON] (Відповідач -1 ), яка проживала разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , і, відповідно до ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину у розмірі 12,5/25 часток будинку. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, посилаючись на розбіжності у написанні прізвища «[PERSON]», що не дозволяє достовірно підтвердити родинні зв`язки та правонаступництво. При цьому нотаріус вказав, що ці розбіжності можуть бути усунені шляхом встановлення факту родинних відносин у судовому порядку. За викладених обставин Позивач не може захистити своє порушене право як спадкоємця в позасудовому порядку, змушений звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного Позивач просила суд встановити юридичний факт, що померлий [INFO] [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] перебували в родинних стосунках як рідний батько та син, а також визнати нею право власності на 12,50/25частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON] , що помер [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 року дану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі і призначено до підготовчого судового засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Димерлій Ольги Михайлівни спадкові справи № 11/2012,12/2015,13/2015 . 31 січня 2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій вона просила встановити юридичний факт, що померлий [INFO] [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] перебували в родинних стосунках як рідний батько та син, а також визнати за [PERSON] , [INFO] РНОКПП, адреса реєстрації: [ADDRESS] , право власності на 15,97/25частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON] , що помер [INFO] . 12 лютого 2025 року представником позивача [PERSON] знов була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просила: 1. Встановити юридичний факт, що померлий [INFO] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - одна і та сама особа. 2. Встановити юридичний факт, що померлий [INFO] [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] перебували у шлюбі. 3.Встановити юридичний факт, що померлий [INFO] [PERSON] , був сином померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON]. 4. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , право власності на 191/300 частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON] , що помер [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву якою просив проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в якій визнали позовні вимоги в повному обсязі та просили розглядати справу за їхньої відсутності, за наявними у справі доказами. Суд, вивчивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 19 лютого 1998 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської Ради. Спадкодавець ( [PERSON] ) помер [INFO] , що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 15.09.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №8878 15.09.2012р. Батько [PERSON] - [PERSON] , володів 17/25 частками будинку. Мати - [PERSON] , володіла 8/25 частками. Їхнє право власності підтверджено дублікатом свідоцтва, виданим виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів 6 жовтня 1988 року Після смерті [INFO] [PERSON] , його 17/25 будинку в рівних частках успадкували син - [PERSON] (17/75), донька - [PERSON] (17/75, у дівоцтві - [PERSON]) та дружина - [PERSON] (17/75, загальна частка склала 8/25+17/75=41/75). Після смерті [INFO] [PERSON] її 41/75 частки будинку успадкували за заповітом син [PERSON] (в частці від 41/75=123/300, загальна частка 191/300) та донька [PERSON] (в часті від 41/75=109/300). Дану спадщину [PERSON] та [PERSON] вказані члени родини фактично прийняли, згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, оскільки проживали разом з ним у цьому будинку. Таким чином, [PERSON] успадкував загалом 191/300 (17/75 + 123/300) та [PERSON] (у дівоцтві - [PERSON] ) успадкувала 109/300 (41/300 + 68/300) часток будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (у дівоцтві - [PERSON] ) померла [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.04.2024 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 13.04.2024 року складено відповідний актовий запис № 594. Після її смерті спадкоємицею першої черги спадкування 109/300 частки житлового будинку [ADDRESS] є її дочка - [PERSON] , [INFO] (Відповідач - 1). Зазначену спадщину донька фактично прийняла, оскільки вона постійно проживала та була прописана разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відповідно до положень п. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Даний факт підтверджується документами, що містяться у спадковій справі № 11/2012 до майна померлого [INFO] 17 серпня 1999 р. батько позивачки [PERSON] склав заповіт, посвідчений П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою 17.08.1999 р. за реєстровим № 3-1716 в якому розпорядився, що у випадку його смерті все належне йому майно спадкує його донька [PERSON] . Інша донька [PERSON] - [PERSON] права на спадщину за законом не має та спадщину не прийняла, оскільки на момент смерті батька була повнолітня і проживала окремо. 26 жовтня 2012 року [PERSON] 26 жовтня 2012 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. із заявою про прийняття нею спадщини, на підставі чого нотаріусом була заведена спадкова справа №11/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] 29 березня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29 березня 2024 року приватний нотаріус Димерлій О.М. відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на належне померлому [INFO] [PERSON] частку житлового будинку [ADDRESS] . Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус посилається на те, що на підставі наданих спадкоємцем документів неможливо достовірно встановити наявність підстав, визначених гл. 68 ЦК України, для закликання до спадкоємства (коло осіб, які мають спадкування за законом в порядку черговості) у зв`язку з наявністю в них розбіжностей у написанні прізвища «[PERSON]» та зазначає, що дана розбіжність може бути усунена, зокрема, шляхом надання рішення суду про встановлення факту родинних відносин між спадкодавцями і спадкоємцями. Аналізуючи усі надані до суду документи, копії спадкових справ № 11/2012,12/2015,13/2015, суд приходить до висновку, що: - померлий [INFO] [PERSON] та [PERSON] - одна і та сама особа; - померлий [INFO] [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] перебували у шлюбі; - померлий [INFO] [PERSON] , був сином померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON]. Від встановлення даних фактів залежить виникнення у позивача права на спадкування та встановлення даного факту не порушує права і інтереси інших осіб. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Так, згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно положень ст. 1241 ЦК України осіб, які мали б право на обов`язкову частку у цій спадщині, немає. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в Роз`ясненні, наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку ії встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час смерті володіння спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] , громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК УРСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61- 11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним: довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі): інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, оскільки підтверджується доданими до справи документами, а тому підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved