Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до АТ «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3443, виданий 27 січня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з неї [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 200822669901 від 03 червня 2017 року у розмірі 9 628,48 грн. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначала, що в жовтні 2024 року їй стало відомо про існування виконавчого провадження № 61378744. Приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 3443 про стягнення з неї грошових коштів на користь АТ «Перший український міжнародний банк». На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Суму боргу позивач не визнає і заперечує наявність зобов`язань перед відповідачем. Позивач вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням вимог закону. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2024 року справу передано на розгляд судді [PERSON] . Ухвалою судді від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 травня 2025 року суддю [PERSON] звільнено з посади судді Фортечного районного суду міста Кропивницького у зв`язку з поданням заяви про відставку. За розпорядженням керівника апарату Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 травня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Івановій Н.Ю. Ухвалою судді від 14 травня 2025 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій позов визнав, проти задоволення не заперечував, просив справу розглянути без участі представника. Треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлено у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Установлено, що позивачем було оформлено кредит у Акціонерного товариства\~ «Перший український міжнародний банк». Приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 3443 від 27 січня 2020 року про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 9 628,48 грн. на користь АТ «Перший український міжнародний банк». 24 лютого 2020 року постановою приватного виконавця Золотарьової Т.В., відкрито виконавче провадження ВП № 61378744, щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Не погоджуючись з виконавчим написом нотаріуса, позивач звернулась до суду з даним позовом. За результатами аналізу вищенаведеного, суд дійшов наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідачем подано заяву про визнання позову. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог та виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.\~ про стягнення з позивача заборгованості на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Тож,\~ з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. Інші 50% суми сплаченого судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved