Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») суми заборгованості: за кредитним договором №104162948 в розмірі 13676 гривень, з яких: 7556 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 4600 гривень сума заборгованості за відсотками; 1520 гривень заборгованість за комісією; за договором позики №74272531 в розмірі 18020,11 гривень, з яких: 12447 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 5573,11 гривень сума заборгованості за відсотками; всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 31696,11 гривень; а також стягнути понесені судові витрати. Позов мотивує тим, що 4 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан») та відповідачем було укладено кредитний договір №104162948 та відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти, які повинен був повернути в строки та на умовах визначених договором. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до реєстру боржників від 16 листопада 2024 року до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 13676 гривень, з яких: 7556 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 4600 гривень сума заборгованості за відсотками; 1520 гривень сума заборгованості за комісією. 27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір №74272531 та відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти, які повинен був повернути в строки та на умовах визначених договором. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 18020,11 гривень, з яких: 12447 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 5573,11 гривень сума заборгованості за відсотками. 10 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан») та відповідачем було укладено кредитний договір №8275237 та відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти, які повинен був повернути в строки та на умовах визначених договором. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 10 березня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 11 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Лещенко Н.П., яка діяла на підставі ордера серії ВІ №1291083 від 31 березня 2025 року, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити, оскільки в позивача не виникло право вимоги до відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази переходу права вимоги до позивача від попереднього кредитора. Крім того, матеріали справи не містять доказів перерахування коштів за укладеними договорами та укладення таких, вважає нараховані відсотки в порушення вимог чинного законодавства, оскільки такі нараховані понад строк договору, не надано доказів дійсної заборгованості відповідача. Крім того, розгляд справи просила проводити у відсутності сторони відповідача. На дату судового засідання 21 травня 2025 року відповідь на відзив від сторони позивача на адресу суду не надходила, хоча відзив стороною позивача отримано 11 квітня 2025 року, що стверджується квитанцією №3170106 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС. Представник позивача Кудіна А.В., яка діяла на підставі довіреності №657 від 5 грудня 2024 року, в судове засідання не з`явилася, в позові просила розгляд справи проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання 1 квітня 2025 року та 21 травня 2025 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 4 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №104162948 та відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 8000 гривень, строком на 75 днів з 4 лютого 2022 року по 20 квітня 2022 року, зі сплатою 19% від суми кредиту комісії за надання кредиту, що становить 1520 гривень, та сплати процентів в пільговий період в розмірі 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, який становить 15 днів з 4 по 19 лютого 2022 року, та сплати 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20 квітня 2022 року (п. 1.1 1.5.3 договору). З копії платіжного доручення №39267564 від 4 лютого 2022 року вбачається, що позивачем перераховано відповідачу 8000 гривень згідно договору №104162948. Таким чином суд вважає доведеним факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Мілоан», оскільки доказів не отримання чи повернення як помилково перерахованих зазначених вище коштів стороною відповідача суду не надано. У зв`язку з цим суд не бере до уваги доводи сторони відповідача щодо не укладення та не отримання коштів за вказаним вище договором. З відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №104162948 вбачається, що заборгованість по вказаному договору становить 13676 гривень, з яких: 7556 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 4600 гривень сума заборгованості за відсотками; 1520 гривень сума заборгованості за комісією. Сторона відповідача хоча і не погоджується з сумою заборгованості, проте доказів погашення заборгованості не надала, як і не надала альтернативного розрахунку. А тому судом береться до уваги вказаний письмовий доказ в підтвердження розміру заборгованості відповідача, оскільки в такому відображено суму боргу по тілу кредиту з врахуванням погашеної суми, відсотки нараховані в межах строку кредиту. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Між сторонами договору підписано акт прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, відповідно до якого реєстр боржників клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги право вимоги по боржниках. Також стороною відповідача надано витяг з реєстру боржників від 16 листопада 2024 року до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 13676 гривень, з яких: 7556 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 4600 гривень сума заборгованості за відсотками; 1520 гривень сума заборгованості за комісією. Оскільки реєстр боржників передано в електронній формі, а тому суд вважає належним доказом засвідчений стороною позивача витяг з такого в підтвердження набуття права вимоги до відповідача, у зв`язку з чим доводи сторони відповідача щодо не набуття позивачем права вимоги до відповідача не беруться до уваги. Відповідно до ст.ст.\~526,\~615 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 1049 ЦК України\~передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За правилами ст.ст. 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно\~з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з досліджених доказів, умови договорів відповідачем належним чином не виконані, передбачені договорами кредитів заборгованості не погашені. Згідно\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача, що стверджується копіями описаних вище договорів. Відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів по кредитному договору №104162948 від 4 лютого 2022 року, заборгованість по якому становить 13676 гривень, з яких: 7556 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 4600 гривень сума заборгованості за відсотками; 1520 гривень сума заборгованості за комісією, у зв`язку з чим така підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Щодо стягнення коштів в користь позивача по кредитному договору №74272531 від 27 січня 2022 року, то суд вважає, що дана вимога до задоволення не підлягає з наступних підстав. В позові позивач стверджує, що 27 січня 2022 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір №74272531 та відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти, які повинен був повернути в строки та на умовах визначених договором. До матеріалів позову позивачем долучено копію вказаного договору, однак відсутні будь-які докази належної верифікації відповідача для укладення вказаного договору, отримання ним одноразового ідентифікатора для укладення договору та перерахування йому коштів згідно з таким договором. Сторона відповідача в поданому відзиві заперечила факт укладення договору та отримання по ньому відповідно коштів. Такий відзив отримано стороною позивача 11 квітня 2025 року о 11 годині 07 хвилин, що стверджується квитанцією №3170106 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС. Будь-яких доказів на спростування доводів відповідача стороною позивача не надано, відповідь на відзив не подано. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним позовні вимоги задовільнити частково. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно\~з п.\~41\~висновку №\~11\~(2008)\~Консультативної ради\~європейських суддів\~до уваги\~Комітету Міністрів\~Ради Європи\~щодо якості\~судових рішень,\~обов`язок\~суддів наводити\~підстави для\~своїх рішень\~не означає\~необхідності відповідати\~на кожен\~аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1306,5 гривень, що становить 43,15% від суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial