Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

[PERSON] 30 грудня 2024 року звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхніх неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що через повномасштабне вторгненням збройних сил російської федерації на територію України у квітні 2022 року позивач із своїми неповнолітніми дітьми був вимушений залишити місце свого проживання та переїхати до Київської області. Відповідач з ними не поїхала, покинула дітей, місце її перебування позивачу не відоме. Участі у їх вихованні та в утриманні жодним чином не приймає, не цікавиться їхнім станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, а також не спілкується з ними. Аліменти за рішенням суду не сплачує. Користується коштами, які виплачує держава для дітей з інвалідністю. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Шлюб між сторонами розірваний 01 липня 2024 року. Суд ухвалою від 21 січня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 05 лютого 2025 року. Суд ухвалою від 05 лютого 2025 року за клопотанням позивача зобов`язав Службу у справах дітей Макарівської селищної ради надати висновок щодо розв`язання спору, а саме: про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітніх дітей. Суд 13 березня 2025 року відклав підготовче засідання на 12 травня 2025 року та ухвалою від 12 травня 2025 року закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Представник Служби у справах дітей Макарівської селищної радив судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування для врахування під час прийняття рішення. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що їх необхідно задовольнити з огляду на таке. Суд встановив, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 06 грудня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24 квітня 2024 року, актовий запис № 03. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». У сторін у шлюбі народилися діти: син - [PERSON] [INFO] (повторне свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 серпня 2022 року, актовий запис № 08) та донька - [PERSON] , [INFO] (повторне свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 серпня 2022 року, актовий запис № 06). Макарівський районний суд Київської області рішенням від 01 липня 2024 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвав. У зв`язку з тим, що відповідач з 23 лютого 2022 року не виходить на зв`язок та її місцезнаходження позивачу не відоме, за його заявою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо відкриття кримінальне провадження № 12022100010001491 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого часиною першою статті 115 Кримінального кодексу України. [PERSON] та його неповнолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є внутрішньо-переміщеними особам, які фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] (довідки від 13 лютого 2023 року № 3233-7001713633, № 3233-7001712668, № 3233-7001713171). Відповідно до довідки старости Липівського старостинського округу Макарівської селищної ради від 24 жовтня 2024 року № 325 встановлено, що [PERSON] та його діти: [PERSON] , [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] з вересня 2022 року по теперішній час. Зазначене також підтверджується на підставі Акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24 жовтня 2024 року. Діти позивача [PERSON] та [PERSON] є дітьми-інвалідами,що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 07 травня 2018 року та посвідченням серії [NUMBER] від 07 травня 2018 року відповідно. Як вбачається з характеристики Липівської гімназії Макарівської селищної ради від 17 жовтня 2024 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є учнями 8 класу, характеризуються добре. Крім того, суд встановив, що позивач працює в Комунальному підприємстві «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради, має дохід, що підтверджується відомостями довідкою від 10 березня 2025 року № 92 та довідкою про доходи від 10 березня 2025 року № 104. До кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України ФОВМ-002497043. Відповідно до характеристики старости Липівського старостинського округу Макарівської селищної ради № 326 від 24 жовтня 2024 року скарг від сусідів на [PERSON] не надходило. Згідно із висновком Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 24 квітня 2025 року № 265 у зв`язку з тим, що в повному обсязі не вивчено обставини зі сторони матері, не з`ясовано особисту думку відповідача щодо позбавлення її батьківських прав так як, місце перебування її не встановлено та невідоме, питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишити на розгляд суду. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітніх дітей, суд визнає, що факт свідомого ухилення матері [PERSON] від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дітей [PERSON] та [PERSON] , доведено. Частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З огляду на вищевикладене, приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] , без поважних причин залишивши їх без уваги та піклування, така поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що необхідно задовольнити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved