Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи позов тими обставинами, що 24.10.2017 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2017 року народження. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинено з 10.05.2023 року. Спільне господарство сторони не ведуть. . Подальше збереження шлюбу та поновлення сімейних стосунків є неможливим. З наведених підстав просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем та залишити проживати неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю. Ухвалою від 12.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі, інших заяв та клопотань не подавав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Суворовським районним у місті Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, 24.10.2017 року, актовий запис № 494, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, серія [NUMBER] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, серія [NUMBER] . Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Що стосується вимоги позивачки про залишення дітей проживати з матір`ю, суд виходить з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини першата четверта статті 12 ЦПКУкраїни). Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, діти залишились проживати разом з матір`ю. До матеріалів справи взагалі не надано доказів про місце проживання неповнолітніх дітей. Оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог щодо залишення неповнолітніх дітей з позивачкою не надано, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимоги про залишення дітей проживати з матір`ю, оскільки не встановлено, що діти до розірвання шлюбу та після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживали разом з матір`ю. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що шлюб має формальний характер, подружні відносини припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial