Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

12 березня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №500789028 в розмірі 46 267,80 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.08.2023 року між АТ «Сенс Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту №500789028. Угода підписана відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Як зазначає позивач, він надав відповідачу в користування кредитні кошти, однак відповідач належним чином не виконує умов договору в частині повернення грошових коштів, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 30.01.2025 року становить 46 267,80 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 41 872,16 грн., заборгованість по відсотках - 1 955,26 грн., заборгованість по комісії - 2 440,38 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, власним правом не скористалась, відзив на заявлені вимоги до суду не направила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. На підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін та заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2021 року між АТ «Сенс Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту №500789028. Договір, як вбачається, укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». За умовами укладеного між сторонами договору відповідачу надано кредит в сумі 43 578,09 грн. зі сплатою 4,99% річних за користування кредитними коштами строком на 120 місяців - до 23.08.2033 року та комісією за обслуговування (управління) кредиту щомісячно в розмірі 1% та 1,5% (залежно від періоду користування кредитом) від суми зазначеного кредиту щомісячно. З додатку №1 до Угоди про надання кредиту №500789028 від 23.08.2023 року вбачається, що відповідач зобов`язувалася здійснювати повернення кредиту рівними частинами по 505,59 грн., потім 897,79 грн., 1 115,68 грн. щомісячно до 23.08.2033 року. На підтвердження надання грошових коштів відповідачу, позивач надав меморіальний ордер №1959816618 від 23.08.2023 року на підставі якого на банківський рахунок відповідача перераховані кошти в сумі 43 578,09 грн. Як вбачається з матеріалів справи та півдтверджується випискою по рахунку, відповідач використала кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №616875483 від 22.10.2018 року. У зв`язку із наявною станом на 28.01.2025 року заборгованістю за кредитним договором в сумі 7584,79 грн., 01.02.2025 року на адресу відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом. Отже, таким чином банк у відповідності до положень статті 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язання та згідно з вимогою, відповідач мала сплатити заборгованість не пізніше 10 березня 2025 року. Як зазначено в позовній заяві, відповідач вимогу проігнорувала, грошові кошти не повернула. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.01.2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 46 267,80 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 41 872,16 грн., заборгованість по відсотках за період з 23.08.2023 року по 30.01.2025 року - 1 955,26 грн., заборгованість по комісії - 2 440,38 грн. Відповідач не надала доказів належного виконання умов договору та повернення грошових коштів - отриманого кредиту, процентів за його користування та комісії. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Частина 2 статті 1050 ЦК України визначає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20 цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Відповідач в судове засідання не з`явилася та не надала доказів, що сума заборгованості є меншою чи відсутня. Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання по зазначеному договору належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30.01.2025 року становить 46 267,80 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 41 872,16 грн., заборгованість по відсотках за період з 23.08.2023 року по 30.01.2025 року - 1 955,26 грн., заборгованість по комісії - 2 440,38 грн., що є доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved