Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором №200049336 від 19.06.2014р. у загальному розмірі 76\~478,18 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість за кредитним договором 48\~815,70 грн.; три відсотки річних 4\~397,43 грн.; інфляційні нарахування на суму заборгованості 23\~265,05 грн. Додатково позивач просив покласти на відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат позивача на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що 19.06.2014р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200049336 щодо кредитування, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 16\~550 грн. з встановленим строком користування, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020р. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору №7_БМ із ПАТ «Банк Михайлівський», укладеному за результатами публічних торгів лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., набуло право вимоги кредитора, в тому числі за кредитним договором №200049336. Позивач зазначає, що ПАТ «Банк Михайлівський» виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тоді як [PERSON] порушив його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 14.03.2025р. розмір кредитної заборгованості становить 48\~815,70грн., з яких заборгованість за кредитом 16\~169,94 грн., заборгованість за відсотками 32\~645,76грн. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення строків виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути із боржника 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позовних вимог. 04.04.2025р. судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився та не повідомив про причини неявки, проте в позовній заяві позивачем заявлене клопотання про розгляд справи без участі його представника. Відповідач також не з`явився в судове засідання. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 13.05.2025р., проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч. 13 ст. 7, ч. 9 ст. 10, ст. 11, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 244, ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (13.05.2025), а дату складання повного тексту рішення (19.05.2025). Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 19.06.2014р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено договір у формі заяви (оферти) №200049336 про надання та використання кредитної картки за типом «МКредитка», з бажаним кредитним лімітом в розмірі 1000 грн., максимальна ставка по ліміту 58,8% річних. Одночасно з заявою відповідачем складено анкету №389199, в якій зазначено, що метою встановлення ділових відносин відповідача з банком є отримання кредиту в розмірі 1000грн. /а.с. 9/ 19.06.2014р. відповідач ознайомився з тарифами по продукту «МКредитка» та Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна картка МКредитка (не іменна)» /а.с. 12/. 19.06.2014р. відповідач отримав від ПАТ «Банк Михайлівський» платіжну картку № [NUMBER] , яка є доступом до банківського рахунку № [NUMBER] на ім`я відповідача, який відкритий на підставі заяви №200049336 /а.с. 11/. 12.09.2014р. та 25.09.2014р. відповідач звертався до ПАТ «Банк Михайлівський» з заявами, в яких просив розглянути можливість збільшення розміру кредитного ліміту на його платіжній картці до 10\~000 грн. та 5\~000 грн. відповідно /а.с. 13-14 т. 1/. 20.07.2020р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №200049336, укладеним 19.06.2014р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» /а.с. 17-21/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020р., загальна заборгованість [PERSON] за договором №200049336 від 19.06.2014р. складає 49\~315,70 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту 16\~169,94грн, заборгованість за доходами 33\~145,76 грн. /а.с. 19-20 том 1/. Згідно відомостей виписки по особовим рахункам на ім`я відповідача у ПАТ «Банк Михайлівський» за кредитним договором №200049336 від 19.06.2014р. обчислюється залишок простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16\~169,94 грн., а також по процентам за користування кредитом в розмірі 33\~145,76 грн. /т. 1 а.с. 43-261, т. 2 а.с. 1-146/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом та вимагає стягнути заборгованість за кредитними зобов`язаннями відповідача разом з нарахованими на суму заборгованості компенсаційними нарахуваннями, передбаченими ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За частиною першою статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (а. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1066 ЦК визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1067 ЦК договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. Статтею 1068 ЦК передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3). Згідно зі ст. 1069 ЦК якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг ПАТ «Банк Михайлівський» заповнив і підписав заяву №200049336 від 19.06.2014р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та використання кредитної картки. Підписанням такої заяви відповідач погодився на отримання банківських послуг, в тому числі і послуг кредитування шляхом відкриття кредитної лінії на платіжній картці. Аналіз змісту відомостей виписок по особовим рахункам на ім`я відповідача свідчить, що внаслідок використання коштів кредитної лінії за відповідачем утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 49\~315,70 грн. Заборгованість по тілу кредиту в розмірі 16\~169,94 грн. обліковується з 03.04.2017р., а проценти обліковуються за період з 19.06.2014р. по 20.07.2020р. наступним чином: 5\~544,91 грн. нараховані за період з 19.06.2014р. по 04.04.2017р.; 27\~600,85 грн. за період з 04.04.2017р. по 20.07.2020р. /т. 1 а.с. 43-261, т. 2 а.с. 1-146/. Тож право вимоги саме в межах такої суми боргу було передано від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020р. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, який відображений у виписках з особових рахунків на ім`я відповідача, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору і приймається судом як належний і достовірний доказ. Станом на 20.07.2020р. розмір заборгованості зафіксований первісним кредитором в загальній сумі 49\~315,70 грн. При цьому, суд бере до уваги, що розмір тіла кредиту збільшений понад кредитний ліміт внаслідок списання процентів за користування кредитом за рахунок коштів кредитного ліміту. В той же час розмір нарахованих процентів за користування кредитом відповідає умовам, погодженим сторонами і є арифметично вірним. Отже позовні вимоги в межах суми кредитної заборгованості в розмірі 48\~815,70 грн. є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. Стосовно доводів сторони позивача щодо поновлення строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, то слід зауважити наступне. За змістом статті 256 ЦК, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 267 ЦК передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить, що застосування наслідків пропуску строку позовної давності можливе у зобов`язальних відносинах лише за заявою сторони у спорі. Оскільки в даному випадку відповідачем не заявлялось заяви про застосування строків позовної давності, то відсутні підстави для надання судом оцінки відповідним обставинам. Стосовно позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В позовній заяві поряд з вимогою про стягнення основної суми кредитної заборгованості позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, нарахованих за період з 14.03.2022р. по 14.03.2025р. в сумі 23\~265,05 грн. та 4\~397,43 грн. відповідно /т. 1 а.с. 23, 24/. Разом з тим, загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022р. і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу додаткових нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, що нараховані у період з 14.03.2022р. по 14.03.2025р., тобто у період дії воєнного стану, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача таких компенсаційних санкцій не підлягають задоволенню. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі про відкриття кредитної картки №200049336 від 19.06.2014р. і він користувався кредитними коштами. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов договору відповідач свої кредитні зобов`язання у добровільному порядку не виконав в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 48\~815,70 грн. є обґрунтованими, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 48\~815,70 грн., що складає 63,8296% від ціни позову (76\~478,18грн. / 48\~815,70грн. * 100%), а відтак на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 1546,21 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору (2422,40грн. / 100% * 63,8296%). Також суд бере до уваги, що позивач в позові заявляв вимогу про відшкодування йому витрат на правову допомогу. Натомість в матеріалах справи відсутня заява позивача щодо розміру відповідних витрат, які підлягають компенсації за рахунок відповідача. За таких обставин відповідна вимога є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial