Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами фактично розірвані, спільного господарства вони не ведуть, мають різні погляди на життя, що суперечить подальшому сумісному проживанню, оскільки шлюб існує лише формально, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2025 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд провести розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами 19.04.2014 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області (а/з № 71), що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON] [INFO] (а/з282) та доньку [PERSON] [INFO] (а/з329), що підтверджується відповідними копіями долучених свідоцтв про народження дітей. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою в позові, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач в частині вимог про розірвання шлюбу не заперечував. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved