Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (21037 м. Вінниця, вул. Пирогова, буд.131, ЄДРПОУ 41835359) про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1764 від 05.04.2022 року. Позов мотивовано тим, що на ТОВ «Енера Вінниця», як постачальника універсальних послуг, покладено обов`язок щодо купівлі електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств. 05.04.2022 між ТОВ «Енера Вінниця», як постачальником універсальних послуг, та [PERSON] , як споживачем, укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1764. Предметом вказаних договорів є купівля-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом, яка вироблена генеруючими установками приватного домогосподарство за адресою: [ADDRESS] На виконання умов договору, генеруючою установкою приватного домогосподарства позивача за період з липня 2024 року по жовтень (включно) 2024 року продав відповідачу електричну енергію на загальну суму 145\~095,64 грн. Позивач зазначає, що станом на липень 2024 року заборгованість відповідача за отриману та не оплачену електричну енергію становить 79 7682,74 грн. (133942,93 33182,39 =100760,54. Просив суд, стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на користь [PERSON] 85692,51 грн., що включає 79\~682,74 грн. - основна сума заборгованості, 4986,36 грн. інфляційні втрати, 1023,41 грн. - 3% річних, також 1211,20 грн. судовий збір та 5000,00 грн. витрати на правову допомогу. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 26.03.2025\~року було\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справі\~без повідомлення\~(виклику)\~осіб.\~Вказану ухвалу\~разом із\~копією позовної\~заяви з\~додатками було\~надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням. 09.04.2025 року на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, оскільки відповідачем оплачено суму основного боргу. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 05 квітня 2022 року між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1764, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку 2 до цього договору. 05 квітня 2022 року між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] укладений договір №1764. Згідно умов цього договору сторони погодили, що споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики приватних домогосподарств, а постачальник універсальних послуг взяв на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим тарифом», встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством,у строки передбачені цим договором. Споживач має право на отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством (п.2.3 договору). Розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється до 15 числа місяця, наступного за розрахунком (п.4.1 договору). Постачальник універсальних послуг повинен перерахувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення (п.4.2 договору). На дату введення в експлуатацію генеруючої установки 05 квітня 2022 року «зелений» тариф за цим договором становить 5,0050 грн (п. 4.3 договору). Пунктом 4.10. вказаного договору сторони визначили, що у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно до пункту 5.1 договору постачальник несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію. Відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання та не виплатив усієї суми. Станом на 15 березня 2024 року, заборгованість становила 100760,54 грн., Вказаний розмір заборгованості визнаний відповідачем та станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 85692,51 грн., погашена в повному обсязі. Позивач визнав сплату відповідачем цієї суми та подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята до розгляду. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем оплати за придбану електричну енергію, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4986,36 грн - інфляційних втрат та 1023,41 грн - 3 % річних. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц зазначила, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц». Судом установлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов`язання за договором №1764, внаслідок чого позивач нарахував втрати від інфляції та 3% річних на суму заборгованості по платежам станом на 15 березня 2025 року, що становить: 4986,36 грн - інфляційних втрат та 1023,41 грн - 3 % річних. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку що такий розрахунок арифметично правильний та обґрунтований, позивач вірно визначив розмір 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням суми заборгованості, періоду прострочення, встановлених Державною службою статистики України індексів інфляції (індексів споживчих цін). Відповідач свого розрахунку 3% річних та інфляційних втрат на спростування наведеного не надав. Відповідач ТОВ «Енера Вінниця» здійснило сплату залишку заборгованості після відкриття судом провадження в справі в сумі 79\~682,74 грн. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення 4986,36 грн. - інфляційних втрат та 1023,41 грн - 3 % річних підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката надано: розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги; акт приймання-передачі наданих послуг від 15.03.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера від 15.03.2025, ордер адвоката серії АВ №1189808 (а.с. 28-33). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, Верховний Суд в постанові у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року. В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року зроблено правовий висновок про те, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У постанові Верховного Суд у справі № 823/2638/18 від 16.05.2019 року суд зробив висновок, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. В постанові Верховного суду у справі № 826/2689/15 від 09.04.2019 року зроблено правовий висновок про те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на вищенаведені норми Закону та практику їх застосування, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу позивача у даній справі, адже до позовної заяви додано усі належні докази на підтвердження заявленої суми витрат на правову допомогу, а відповідач заявлений розмір витрат на правову допомогу жодними належними доказами не спростований, а лише заявлено вимогу про зменшення такої суми до у зв`язку із непропорційністю обсягу надання адвокатом послуг та виконання робіт і часу витраченого на виконання відповідних робіт, складності справи та існуючу сталу практику з розгляду даної категорії справі, і з чим суд також не погоджується. На підставі викладеного,

Outcome: partial