Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що його батьки - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2002. Рішенням Оболонського районного суду від 30.07.2021 шлюб між батьками позивача було розірвано. Після розірвання шлюбу, позивач вирішив залишитись разом з батьком, оскільки зі слів позивача, у відповідача [PERSON] до нього відсутні материнські почуття. Зазначає, що протягом тривалого часу відповідач не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватися та брати участь у його вихованні, утриманні, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє та не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не проявляє заінтересованості у подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відповідач не вітала позивача з днем народження та іншими святами, не піклувалася про створення нормальних стосунків, поводила себе агресивно та проявляла байдужість. Нечасті відвідування відповідача після розірвання шлюбу призводили до надмірного емоційного збудження, що негативно впливало на психологічний та фізичний стан позивача, а також ускладнювало встановлення емоційного зв`язку з відповідачкою. Від народження позивач перебуває на обліку у відділенні клінічної імунології КНП «Київська міська дитяча лікарня №1». Нагляд за станом здоров`я здійснює батько, натомість матір участі в цьому не бере. Разом з цим, вихованням позивача займається батько, який бере активну участь у навчанні, цікавиться життям класу та школи, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, на відміну від його матері. Відтак, відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно позивача. Позивач вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати його інтересам. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та призначено підготовче засідання. 14.01.2025 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок від 13.01.2025 про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 15.01.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечила стосовно заявлених позовних вимог. Серед іншого, зазначила, що між нею та батьком позивача [PERSON] існує майновий спір стосовно усунення перешкод у користуванні квартирою, яка на праві власності належить [PERSON] . Після того, як [PERSON] разом з молодшим сином [PERSON] переїхали проживати окремо, батько дитини обмежив відповідача у спілкуванні з позивачем, фактично позбавивши побачень з дитиною, мотивуючи тим, що дитина не бажає спілкуватися з нею. При цьому, під час випадкових побачень з дитиною, [PERSON] було зрозуміло, що дитина сумує за нею. Під час спільного проживання [PERSON] разом з нею, не було будь-яких претензій з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків. Також зазначає, що внаслідок протиправних дій батька позивача, опинилася в складних життєвих обставинах, які перешкоджають брати участь у вихованні [PERSON] . Разом з тим, відповідач готова прийняти будь-який компроміс щодо участі у вихованні дитини і побачень з нею. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.03.2025 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, закрито, призначено справу до розгляду по суті. 14.05.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] - адвоката Ілікчієвої К.І. надійшли тези промови у судових дебатах. 14.05.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі та заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, у судовому засіданні 23.04.2025 підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, у судовому засіданні 23.04.2025 заперечили проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. При цьому, 14.01.2025 на адресу суду від представника третьої особи надійшла заява, в якій серед іншого, просив розглянути справу за відсутності уповноваженого представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, у судовому засіданні 23.04.2025 підтримав заявлені позовні вимоги. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.07.2021. Від шлюбу народився син - позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.2009, який проживає разом з батьком [PERSON] . Згідно з характеристики учня 9-А класу школи І-ІІІ ступенів №232 Оболонського району м. Києва, [PERSON] навчається у школі з 7-го класу, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Батько приймає активну участь у вихованні сина, відвідує батьківські збори, цікавиться життям класу та школи. Всі організаційні питання, питання навчання і виховання [PERSON] вирішуються з батьком. За два роки навчання у класного керівника не було спілкування з мамою. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 02.09.2023 виданого УСЗН Оболонської РДА в місті Києві [PERSON] , [INFO], як дитині з інвалідністю до 18 років, його законним представником є [PERSON] . З довідки Комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» від 26.07.2023 вбачається, що [PERSON] перебував по догляду за дитиною [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні з 25.07.2023 по 26.07.2023. Як вбачається з Інформаційної довідки Оболонського районного в місті Києві Центру соціальних служб про роботу психолога з неповнолітнім [PERSON] від 04.04.2023 №25-10-151, під час консультацій [PERSON] розповідав, що на даний час він проживає з батьком. Мати живе окремо зі старшим братом. Зі спогадів дитини, коли всі жили разом, то мати проживала окремо в кімнаті, а він, брат і батько займали другу кімнату в квартирі. Дітей виховував батько (готував їсти, займався вихованням) мати не звертала увагу на [PERSON] і від цього йому було дуже сумно і болісно. Хронічний конфлікт між батьками негативно впливав на психоемоційний стан хлопчика. З розповіді дитини, у нього не було емоційної підтримки збоку матері, вона постійно була чимось незадоволена. Після чергового конфлікту [PERSON] з батьком зібрали речі та переїхав жити в іншу квартиру, де і проживають по теперішній час. Що стосується побачень з матір`ю, хлопчик відноситься негативно. Він не вірить в щирі почуття матері і вважає її поведінку грою. Відповідно до витягу з розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.05.2023 №272 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дітей», визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з ним, за згодою дитини, у такому порядку: у першу та третю суботу і другу та четверту неділю місяця з 10:00 до 14:00 за згодою дитини; щовівторка та щочетверга з 17:00 до 19:00, за згодою дитини. Станом на час розгляду справи вказане розпорядження органу опіки та піклування є дійсним та не оскаржувалося. Згідно з висновком органу опіки та піклування - Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №104-339 від 13.01.2025 у зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народився син, [PERSON] . 30.07.2021 Оболонським районним судом міста Києва шлюб між батьками дитини був розірваний. Сім`я (батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , старший син - [PERSON] , [INFO] та молодший син - [PERSON] , [INFO]) були зареєстровані в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності, належить батьку дітей. Пізніше батько зняв з місця реєстрації та виселив колишню дружину та старшого сина. [PERSON] проживає з батьком та його дружиною за адресою: [ADDRESS] . 22.12.2022 мати дитини зверталась із заявою щодо визначення спосіб участі у вихованні [PERSON] . Психолог зазначила, що [PERSON] не заперечує того, що між нею та батьком дитини існує довготривалий конфлікт, який безпосередньо впливає на міжособистісні стосунки матері та дитини. Батьківський потенціал [PERSON] діагностується на низькому рівні. З одного боку свого сина вона сприймає дорослим, який може відповідати за свої слова і вчинки, а з іншого, звинувачує його в тому, що він слухає свого батька, який, зі слів [PERSON] , налаштовує сина проти неї. [PERSON] не заперечувала, що не брала участі у вихованні дитини, не проявляла інтересу та уваги, не розуміла, що треба поважати психологічний простір [PERSON] , цікавитись його почуттями та думками. На даний час [PERSON] шкодує про свої вчинки та таке ставлення до дитини. Матері дитини було рекомендовано переглянути свою поведінку, не конфліктувати з батьком дитини та перестати звинувачувати його в налаштуванні сина проти неї. Що стосується [PERSON] , то хлопчику потрібен час, щоб почати довіряти матері і переглянути своє ставлення до неї. Враховуючи викладене, Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження від 11.05.2023 №272, яким було визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] . Проведеною перевіркою, враховуючи інформацію з медичної установи та навчального закладу, з`ясовано, що питаннями виховання, навчання, станом здоров`я та утриманням [PERSON] займається виключно його батько. Мати повідомила, що намагається спілкуватись з сином, проте він відмовляється. Вона перерахувала сину на день народження 500 грн., проте вони одразу повернулись їй на картку. На засіданні Комісії від 09.01.2025 були присутні [PERSON] та обоє його батьки. 3 початку у зал засідання було запрошеного [PERSON] (окремо від батьків), який повідомив, що це дійсно його бажання, мотивоване тим, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо нього, отже і не повинна мати права. Хлопчик на стільки на неї ображений, що не вважає її "мамою", тому відмовився її так називати. Він пам`ятає останні чотири роки спільного з мамою проживання, під час яких мати не приділяла йому належної уваги, не готувала їсти, не допомагала прибирати, не допомагала з виконанням домашніх завдань, не проводила з ним час, не гуляла. Одного разу, коли у [PERSON] не виходило зробити домашнє завдання, мати замість того щоб допомогти, вдарила його книжкою по голові. Чотири роки тому він з батьком переїхав до нової дружини батька - [PERSON] . Протягом цих чотирьох років мати не проявляла реальної зацікавленості у налагодженні спілкування з сином, а син був ображений за попередні роки, тому вони майже не спілкувались. Потім було запрошено батьків хлопчика (окремо від [PERSON] ). Мати зазначила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав та повідомила, що вважає даний позов помстою зі сторони колишнього чоловіка, оскільки між ними досі існують майнові спори. Після отримання розпорядження щодо участі у вихованні сина, 2 роки тому, спроб його виконати не здійснювала. За цей час вона бачилась з сином чотири рази. Усі ці зустрічі були випадковими, оскільки навмисно зустрітись з сином вона не намагалась. Налагодити стосунки з [PERSON] у неї не вийшло. Батько зазначив, що подати даний позов було рішенням сина, проте він з ним погоджується, оскільки вважає, що така мати [PERSON] не потрібна. 3 огляду на вищевикладене, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендувала суду позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до статей 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною 1 статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (SAVINY V. UKRAINE), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Отже, з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням (рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (HADDAD V. SPAIN), заява № 16572/17, пункт 54). Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз`єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96). Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дітей є втручання у його право на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням, якщо воно не здійснюється «відповідно до закону», не переслідує одну із законних цілей згідно з пунктом 2 статті 8 і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2015 року у справі «Йованович проти Швеції» (JOVANOVIC V. SWEDEN), заява № 10592/12, пункт 74, від 08 січня 2013 року у справі «С. С. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 79). Як зазначалось вище, висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.01.2025 № 104-339, рекомендовано позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Під час розгляду справи судом встановлено, що певна бездіяльність відповідача щодо дитини має місце, проте вона не призвела до розриву зв`язків між матір`ю та сином, а тому вказана обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав, особливо в ситуації, коли мати наполегливо вказує, що вона хоче розвивати стосунки зі своїм сином, приймати участь у житті дитини, матеріально допомогати. Ураховуючи викладені обставини, зважаючи на пояснення сторін, встановивши, що відповідач [PERSON] проживає окремо, можливість її участі у вихованні сина є обмеженою, з огляду на те, що між нею та третьою особою [PERSON] склалися неприязні стосунки, що підтверджується поясненнями сторін у судових засіданнях, а також той факт, що, незважаючи на вказані обставини, відповідач [PERSON] намагається контактувати з сином, демонструючи своє бажання спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] та не вважає, що вжиття такого крайнього заходу є доцільним та буде відповідати, перш за все, інтересам самого неповнолітнього [PERSON] , а також матиме позитивний вплив на його виховання та подальшу долю. Небажання позивача [PERSON] спілкуватися з матір`ю, на переконання суду, викликане існуючим тривалим конфліктом між батьками, проживанням дитини з батьком окремо від матері, яка фактично була позбавлена можливості спілкуватися із сином, що поступово призвело до того, що формування ставлення неповнолітнього [PERSON] до матері, відбувається лише за впливом батька, до якого той прихильний та який має неприязні стосунки із відповідачем [PERSON] . Проте, для налагодження довірливих відносин між матір`ю і дитиною необхідний час, можливо із залученням психолога, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до матері. У той же час, позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] не сприятиме такому налагоджуванню стосунків та може остаточно призвести до розриву будь-яких зв`язків матері та сина, що, з урахуванням встановлених судом обставин, буде суперечити інтересам обох. З урахуванням викладених обставин, позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина не відповідає критерію пропорційності. У даній справі надання матері можливості зберегти контакт з сином, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на правах дитини, а особисті конфліктні відносини між батьками не можуть шкодити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічних батьків. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 761/25311/20-ц від 01.08.2024. Таким чином, враховуючи бажання відповідача [PERSON] спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання, суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку про те, що не позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] буде кращим заходом для дитини, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо його безпечного виховання, захисту його здоров`я та не сприятиме захисту його прав взагалі, а невжиття такої процедури створює умови для дитини та матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявляє таке бажання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed