Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У вересні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просить:встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матір?ю дітей є відповідач [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023 р. шлюб між сторонами розірвано. З квітня 2022 р. відповідач проживає у Норвегії. Як з`ясувалось, мати недбало ставилась до дітей, через що батько забрав їх додому в Україну. З 2022 року мати не дбає про дітей, не вітає зі святами, викреслила їх зі свого життя, хоча жодних перепон у спілкуванні позивач не чинить, відповідачка має їх номери телефонів. 06.09.2023 р. Службою у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації проведено перевірку місця проживання дітей, про що складено позитивний Акт, зазначено, що батько в односторонньому порядку займається вихованням та утриманням дітей. Згідно висновку органу опіки і піклування, дітям доцільно проживати з батьком. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 р. визначено місце проживання дітей з батьком. Згідно довідок з навчального закладу, мати упродовж 2 семестру 2022-2023 по теперішній час не цікавиться успіхами дітей, до адміністрації закладу не зверталась. Питанням здоров`я дітей також займається батько, ним укладені декларації з лікарем. [PERSON] з січня 2023 року доньок не відвідувала, не підтримувала спілкування. Також судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва з відповідачки стягнуті аліменти на утриманні дітей, який пред`явлений до примусового виконання. Встановлення факту необхідно для отримання соціальних гарантій і пільг, вільний вибір місця проживання. Ухвалою суду від 23.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 19.11.2024 року. Ухвалою суду від 19.11.2024 року задоволено клопотання позивача, витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин відповідачем державного кордону. 29.112024 р. та 18.12.2024 р. до суду від Державної прикордонної служби України надійшла витребувана інформація. 09.01.2025 року до суду надійшли письмові пояснення від Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, у яких третя особа заперечила проти позову. Зокрема вказує, що встановлення такого факту пов`язується зі зміною обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків, а також впливає на права і обов`язки самої дитини. 23.01.2025 року судом закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 03.04.2025 року. В судовому засіданні 03.04.2025 року оголошено перерву до 15.05.2025 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав, заявляв клопотання про допит дітей в судовому засіданні, однак явку дітей не забезпечив та вважав можливим закінчити розгляд справи на підставі досліджених судом доказів. Відповідач в судове засідання не прибула, судові повістки направлялись їй за зареєстрованим місце проживання і були повернені підприємством поштового зв`язку через відсутність адресата. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Третя особа - [INFO] в судове засідання уповноваженого представника не направив, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України від 11.10.2023 р., діти [PERSON] і [PERSON] виїхали з України 10.04.2022, та в?їхали в Україну 07.01.2023. У інформації Державної прикордонної служби України від 13.12.2024 р., отриманої на виконання ухвали суду, [PERSON] виїхала з України 10.04.2022 року, відомості про її повернення в Україну - відсутні. Відповідно до акту служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про обстеження умов проживання від 06.09.2023 діти проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ; зі слів батько одноосібно займається вихованням та утриманням дітей, мати мешкає в Норвегії. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2023 р. визначено місце проживання дітей разом з батьком - [PERSON] . Згідно з актами від 26.01.2024, 14.06.2024, двоє мешканців будинку засвідчили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2022 р. Відповідно до довідок і характеристик Санаторної школи І-ІІ ступенів № 20 Шевченківського району міста Києва, вихованням [PERSON] займається батько, мати [PERSON] останній раз виходила на зв`язок з класним керівництвом у серпні 2002-2023, до закладу не зверталась. Згідно з довідками та характеристиками ВНЗ «Університет «КРОК», успіхами у навчанні [PERSON] цікавиться батько, займається вихованням дочки. Відомості про матір у навчальному закладі відсутні. Відповідно до довідок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва, у дітей укладені декларації з педіатром, здоров`ям дітей займається батько [PERSON] . Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2024 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів. Згідно з відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження, з примусового виконання судового наказу відкрите виконавче провадження 12.06.2024 р. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, на підставі положень ЦК України, у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 181 (ч.ч.1, 2) СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст.23 ч.1 п.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти, або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.4 ч.1 додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16.05.2024 документами, що підтверджують право на відстрочку жінок та чоловіків, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої (таких) дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, є свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України). Пунктом 2 абз.3 Порядку про надання відпустки при народженні дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №693 від 07.07.2021, визначено, що одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У цій справі, позивач просить встановити факт перебування на його самостійному вихованні і утриманні неповнолітніх дітей, проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для відповідача [PERSON] , як матері дітей. Дослідженими доказами підтверджено, що батько займається вихованням дітей і здійснює їх утримання. Водночас, такі факти не можуть одночасно свідчити про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, на чому наполягає позивач. Питання про позбавлення матері батьківських прав позивач не порушує. Як слідує з матеріалів справи, відповідач перебуває за кордоном, згідно СК України має обов`язок і права щодо утримання і виховання неповнолітніх дітей, не визнана недієздатною, не відбуває покарання у виді позбавлення волі (доказів протилежного суду не надано), отже, суд не вбачає підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком. Той факт, що мати дитини проживає окремо, не знімає з неї обов`язок брати участь у вихованні дітей, та не свідчить про те, що батько виховує дітей самостійно. Питання, які випливають з сімейних правовідносин сторін щодо реалізації батьківських прав та пов`язані з захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини, за встановленими судом обставинами справи та заявлених позовних вимог, не можуть бути підставою для формального обґрунтування позивачем правовідносин, які регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed