Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 за № ЯИ 572224 на земельну ділянку з кадастровим №6322055900:00:001:0141. Позовні вимоги мотивовані тим, що заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05.03.2024 у справі № 619/5677/21 позовну заяву [PERSON] було задоволено повністю та скасовано відомості у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 6322055900:00:001:0141, а також скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: 6322055900:00:001:0141 у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Це рішення вступило в законну силу 05.04.2024. Позивач вказує, що під час виконання вказаного рішення йому стало відомо від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, що неможливо виконати рішення суду у зв`язку з наявністю у Відповідача державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 № ЯИ 572224. Вважає, що наявні усі підстави для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 ЯИ 572224. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Від представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказали, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є не належним відповідачем у справі, тому що не вчиняло протиправних дій щодо позивача, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні позовних вимог до Головного управління у повному обсязі. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач [PERSON] повідомлена про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який направлявся рекомендованим листом з повідомленням на адресу її зареєстрованого місця проживання. Додатково відповідач повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, відзиву, клопотань чи будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не подавала (а.с. 24, 27-28). Від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у повному обсязі, а також просив врахувати, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є неналежним відповідачем у вказаній справі. Відповідач представник\~Малоданилівської селищної\~ради Харківського\~району Харківської\~області відзив на позов не подав, копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками отримав 21.02.2025 та 11.03.2025 засобами ЄСІТС у кабінет Електронного суду, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу сормовані АСДС. Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи до суду не надсилав (а.с. 18, 21). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за № 29-20-9,1-4713/0/19-24 від 10.07.2024, стосовно скасування відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6322055900:00:001:0141, адвокату Чернишову К. було роз`яснено, що згідно даними відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, та за даними Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером 6322055900:00:001:0141 обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 ЯИ 572224. Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Враховуючи вищезазначене та з урахуванням наявної інформації про зареєстроване право, для скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі необхідними є дії щодо припинення права власності посвідченого державним актом від 09.12.2009 ЯИ 572224. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до вимог ч.ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивачем зазначено єдиною підставою для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку це неможливість виконання заочного рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05.03.2024, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.07.2024. Проте це не може бути безумовною підставою для визнання недійсним та скасування державного акту без з`ясування всіх інших обставин, які стосуються суті справи. Позовна заява [PERSON] взагалі не вмотивована. Позивачем не наведено, чому позов пред`явлено саме до цих відповідачів; яких обставин стосується заочне рішення Котелевського районного суду від 05.03.2024, яке відсутнє в матеріалах справи; яким чином дане рішення стосується державного акту від 09.12.2009 року № ЯИ 572224; кому він видавався і на підставі чого; яким чином він унеможливлює виконання заочного рішення суду і яким чином воно стосується безпосередньо позивача. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed