Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину (надалі «Відповідач»), в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 93 471,25 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач в добровільному порядку не бере участі у вищевказаних додаткових витратах на дитину, а тому вказані витрати несе Позивач самостійно, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Позивачем заявлено до стягнення витрати, які не вважаються додатковими витратами на дітей. Посилався на наявність на утриманні непрацездатних батьків та здійснення ним соціального догляду за хворим батьком. Зазначав, що справно та вчасно оплачує присуджені йому рішенням суду аліменти на дитину. В судовому засіданні представник Відповідача підтримав викладені у відзиві на позов доводи та просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання 13.05.2025 року представники сторін скористалися правом на подання заяв про завершення розгляду справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Сторони\~\~ перебували у зареєстрованому шлюбі з\~ 30.03.2012 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.09.2021 року. Від шлюбу у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] ,\~\~ який проживає разом із матір`ю.\~\~ Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2021 року у справі №344/11370/21 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] щомісячно в\~ розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення\~ дитиною\~ повноліття,\~ починаючи з 21 липня\~ 2021 року до досягнення дитиною\~ повноліття. Як зазначено у позовній заяві, на даний час матір з дитиною проживають у Чеській Республіці. Посилаючись на те, що розмір аліментів, які сплачує [PERSON] , є недостатніми для покриття половини витрат, які потребує дитина на розвиток, лікування, відвідування репетиторів та таборів, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом, у якому, враховуючи збільшені позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину, які складаються\~ наступного: - 41 039,84 грн. відшкодування половини вартості лікування в стоматологічній клініці; - 51 197,57 грн. відшкодування половини вартості участі дитини в дитячому літньому та приміському таборі; - 474,55 грн. відшкодування половини вартості відвідування секції фізичного виховання (баскетбол); - 759,28 грн. -\~ відшкодування половини вартості відвідування лекцій з математики. Всього 93 471,25 грн. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тобто якщо ці витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у фізичній підготовці, що підтверджується участі у змаганнях або навпаки потреба у заняттях у зв`язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині або вартість процедур, які необхідно зробити. Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18,; від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18. В поданому до суду позові Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з Відповідача фактично понесених додаткових витрат на дитину, які пов`язані з: -\~ лікуванням дитини в стоматологічній клініці; -\~ участю дитини в дитячому літньому та приміському таборі; - відвідуванням дитиною секції фізичного виховання (баскетбол); - відвідуванням дитиною лекцій з математики. На підтвердження існування даних витрат Позивачем надано Суду відповідні документи мовою оригіналу та у перекладі з чеської мови (квитанції, дотдент, довідка про лікування в стоматологічній клініці, квитанції-рахунки, квитанції про оплату,\~ довідки про рух коштів по рахунку, виписки з банку, підтвердження про участь та оплату з табору, лист\~ «Підтвердження участі», рахунки-фактури, довідки про здійснення внутрішнього вихідного платежу, прибутковий касовий ордер з секції фізичного виховання, підтвердження відправлення внутрішнього вихідного платежу), які містяться в матеріалах справи (а.с.13-40, 108-119). Зі змісту наданих документів вбачається факт оплати Позивачкою [PERSON] відповідних витрат. В той же час, Суд звертає увагу на те, що стороною Позивача не доведено, що у даному випадку витрати на участь дитини в дитячому літньому та приміському таборі, відвідування секції фізичного виховання (баскетбол) та відвідування лекцій з математики викликані відповідними особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, або пов`язані зі станом здоров`я дитини та були призначені відповідним фахівцем, чи зумовлені іншими особливими обставинами, що давало б підстави відносити дані витрати до додаткових витрат на дитину. Вищевказані витрати повинні покриватися за рахунок аліментних платежів. Суд погоджується з доводами сторони Позивача про те, що кожен із батьків, незалежно від того, чи проживають вони разом, зобов`язаний діяти в якнайкращих інтересах своєї дитини, забезпечувати для них всебічний розвиток та зростання. Позивач [PERSON] , як старанна та дбайлива матір, повною мірою виконуючи свої батьківські обов`язки щодо дитини, забезпечує своїй дитині комфортні умови його розвитку та проведення часу, освіченість. Докази на підтвердження цього наявні в матеріалах справи. Однак, закріплений сімейним законодавством принцип договірного врегулювання сімейних відносин, зокрема спільного вирішення батьками питання щодо дитини, передбачає, що кожен із батьків, який приймає відповідне рішення щодо малолітньої дитини (наприклад, короткострокова чи довгострокова поїздка в літній табір (якщо це не пов`язано з хворобою дитини та, у зв`язку з цим, наявністю рекомендації лікаря), повинен ставити до відома іншого з батьків про таке рішення та, за можливості, узгодити з ним відповідні деталі (наприклад, спільне несення витрат на купівлю путівки у табір, оплату квитків на проїзд тощо). В матеріалах справи відсутні докази попереднього узгодження між Позивачем та Відповідачем рішень щодо поїздки їхнього сина в табори, про які йдеться в позові, та згоди Відповідача оплатити половину вартості витрат на такі поїздки. Докази на підтвердження того, що такі поїздки в літні та приміські табори, участь у баскетбольному гуртку чи заняття з репетитором з математики, про відшкодування половини вартості яких заявлено позовні вимоги, пов`язані з хворобою дитини, розвитком його особливих здібностей, чи іншими саме особливими потребами в матеріалах справи відсутні. Обов`язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у додаткових витратах на дитину (окрім сплати аліментів на утримання дитини), є таким, що випливає з наявністю саме особливих обставин хвороби дитини (не сезонних хвороб, як, наприклад, респіраторних захворювань тощо), наявність у неї підтверджених особливих здібностей, які потрібно розвивати або інших особливих обставин, які не охоплюються сплатою аліментів. Таким чином на Відповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті половини зазначених вище витрат, оскільки Позивачем не доведено, що вони є додатковими витратами на дитину. Витрати на лікування дитини у стоматолога (а.с.16-32), заявлені до стягнення Позивачем, Суд відносить до додаткових витрат на дитину, оскільки вони пов`язані з стоматологічним лікуванням дитини, що не вважається сезонним захворюванням, а характеризується більш серйозними та стійкими ознаками. Дані витрати Позивачки [PERSON] стосуються особливих обставин, а саме необхідності стоматологічного лікування сина, і такі витрати є додатковими, оскільки зумовлені негативними (стоматологічна хвороба) фактами. Надані стороною Позивача докази в цій частині не спростовані стороною Відповідача. При цьому, посилання сторони Відповідача на те, що такі витрати могли бути проведені за програмою безкоштовного медичного обслуговування (за програмою страхування осіб до 18 років) в Чеській Республіці Суд не бере до уваги, оскільки стороною Відповідача не надано власних доказів, які спростовували б доводи сторони Позивача щодо понесення таких витрат на стоматологічне лікування дитини та їх конкретний розмір, як і не доведено тієї обставини, що стоматологічні послуги надавалися сину сторін безоплатно в рамках програми страхування. Доводи сторони Відповідача про те, що понесені витрати не були погоджені з батьком, не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки така норма не має імперативного характеру, вказані обставини не впливають на висновки суду щодо обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на дитину в частині стоматологічного лікування, яке було необхідним для неї. Також не заслуговують на увагу доводи сторони Відповідача про те, що в Україні та в Республіці Чехія послуги із лікування зубів дитина могла отримати безкоштовно, оскільки відповідних доказів на підтвердження надання безкоштовно вказаного виду лікування Відповідачем не надано. Разом з тим, Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність необхідності у проведеному лікуванні та доцільності здійснення Позивачкою відповідних заходів, спрямованих на лікування дитини у стоматолога. З огляду на положення ст. 180, 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України, кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В ході розгляду справи представником Відповідача не доведено існування обставин, що мають істотне значення, які би могли враховуватися при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Суд зауважує, що несення додаткових витрат на дітей є обов`язком обох батьків, та повинні ділитися між ними порівну. А тому суд приходить до висновку, що половину витрат на лікування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у стоматолога, в сумі 41 039,84 грн., слід стягнути з Відповідача на користь Позивача. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю, оскільки Позивачем не доведено, що заявлені до стягнення з Відповідача витрати на участь дитини в дитячому літньому та приміському таборі, відвідування секції фізичного виховання (баскетбол) та відвідування лекцій з математики, є додатковими витратами на дитину, що підлягають стягненню в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими, та підлягають задоволенню частково. Відповідно до частин 1-3 статті 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 6-9 статті 139 ЦПК України визначно, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1,2 статті 141 ЦПК України). Отже, враховуючи факт часткового задоволення позовних вимог, пропорційним роміром судових витрат, які підлягають стягненню з Відповідача на користь держави є 531,79 грн. судового збору; та 3666,18 грн. витрат на переклад документів, які підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial