Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

20 грудня 2024 року, представник позивачів МТСБУ звернувся до Дніпровського райсуду м. Києва з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 01.07.2023 р. приблизно о 09:30 год., відповідач, не маючи чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з бази МТСБУ, керуючи автомобілем марки «Lexus» д/н [NUMBER] по вул. Р. Окіпної, 18 у м. Києві, на паркінгу, в порушення вимог п. 13.1 ПДР, не враховував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, скоївши наїзд на припаркований а/м марки «BMW» д/н [NUMBER] , належного потерпілому [PERSON] , цивільно-правова відповідальність транспортного засобу якого була застрахована в АТ «СГ «Тас» згідно полісу № 214162102 від 19.04.2023 р., внаслідок чого автомобіль останнього, отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що постановою Дніпровського райсуду м. Києва від 01.08.2023 р., яка набрала законної сили 14.08.2023 р., відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. Відповідно до звіту № 0647-VV від 06.07.2023 р. про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), замовлення якого у розмірі 1580 грн. було сплачено позивачами - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW», номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 59636,25\~грн., сума якого на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», довідки МТСБУ № 1 від 29.08.2023 р. і Наказу МТСБУ №\~3/15013 від 30.08.2023 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих було повністю відшкодовано потерпілому в загальному розмірі 59636,25 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 975159 від 30.08.2023 р., яку позивачі просили суд стягнути з відповідача на свою користь, а також вартість послуг експерта в сумі 1580 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дніпровського райсуду м. Києва від 23.12.2024 р. вказані матеріали цивільної справи в порядку ст.ст. 27,28,31,187 ЦПК України були скеровані за територіальною юрисдикцією до Овідіопольського райсуду Одеської області, на території якого зареєстроване місце проживання відповідача, отримані судом 09.04.2025 р. з відкриттям провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін ухвалою суду від 10.04.2025 р. (а.с. 54-64). У визначений\~ухвалою суду\~від 10.04.2025\~р.,\~згідно з\~якою,\~розгляд справи\~проводиться в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін,\~15-ти\~денний строк\~з дня\~вручення даної\~ухвали та\~матеріалів позову\~з додатками\~в порядку\~ст.\~178\~ЦПК України,\~представник відповідача\~надіслав до суду відзив на позов, в якому просив суд, відмовити у задоволенні позову повністю через відсутність належних та\~допустимих доказів,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування,\~вказуючи при\~цьому,\~що звіт\~№ 0647-VV\~про оцінку\~вартості відновлювального\~ремонту з\~урахуванням коефіцієнту\~фізичного зносу\~складників пошкодженого\~колісного транспортного\~засобу (КТЗ)\~є непроцесуальною\~формою застосування\~спеціальних знань\~та не\~може слугувати\~доказом,\~так як\~не відповідає\~вимогам нормативно-правових\~актів з\~оцінки майна,\~є неякісним\~та (або)\~непрофесійним і\~не може\~бути використаний судом (а.с. 70-80). Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Згідно з ст. 999 ЦК України, Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону). Відповідно до ст. 5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, визначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. п. 38.1, 38.2.1 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 910/17324/19 від 12.10.2021 зазначає, що суб?єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним. Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV) - воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено, що 01.07.2023 р. приблизно о 09:30 год., відповідач, не маючи чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з бази МТСБУ, керуючи автомобілем марки «Lexus» д/н [NUMBER] по вул. Р. Окіпної, 18 у м. Києві, на паркінгу, в порушення вимог п. 13.1 ПДР, не враховував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, скоївши наїзд на припаркований а/м марки «BMW» д/н [NUMBER] , належного потерпілому [PERSON] , цивільно-правова відповідальність транспортного засобу якого була застрахована в АТ «СГ «Тас» згідно полісу № 214162102 від 19.04.2023 р., внаслідок чого автомобіль останнього, отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що постановою Дніпровського райсуду м. Києва від 01.08.2023 р., яка набрала законної сили 14.08.2023 р., відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. (а.с. 14-16). Відповідач на момент ДТП не виконав вимоги\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», так як не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Статтею 33 Закону встановлено порядок дій осіб, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення регламентної виплати. Зміст та строки вчинення цих дій розкриваються в наступних приписах Закону. За приписами п. 35.1 ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подає страховику (або за умови наявності підстав, передбачених у ст. 41 МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, у якій має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) найменування (для юридичної особи), прізвище, ім`я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків та відомості, що їх підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) підпис заявника і дата подання заяви. До заяви додаються документи згідно з переліком, визначеним у п. 35.2 ст. 35 Закону. Оскільки, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому, з метою відшкодування збитків та на виконання вимог ст. 35, п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 01.07.2023 р. потерпілий [PERSON] звернувся до позивачів з відповідною заявою про страхове відшкодування та 03.07.2023 р., на виконання вимог ст. 33 Закону, потерпілий звернувся до позивачів з заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди, і за результатами звернення потерпілого та розгляду його заяви, позивачами була відкрита регресна справа № 93941 (а.с. 17-20). Відповідно до звіту № 0647-VV від 06.07.2023 р. про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), замовлення якого становило 1580 грн. згідно платіжної інструкції № 972978 від 07.07.2023 р. було сплачено позивачами - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW», номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 59636,25\~грн., сума якого на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», довідки МТСБУ № 1 від 29.08.2023 р. і Наказу МТСБУ №\~3/15013 від 30.08.2023 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих було повністю відшкодовано потерпілому в загальному розмірі 59636,25 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 975159 від 30.08.2023 р. (а.с. 21-47). Як вказують позивачі, вищевказана сума регламентної виплати була відшкодована потерпілому [PERSON] саме МТСБУ, через те, що на дату скоєння ДТП, відповідач не мав чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо тверджень представника відповідача у своєму відзиві з приводу вищевказаного звіту №\~0647-VV\~про оцінку\~вартості відновлювального\~ремонту з\~урахуванням коефіцієнту\~фізичного зносу\~складників пошкодженого\~колісного транспортного\~засобу (КТЗ),\~який на\~йог думку\~є непроцесуальною\~формою застосування\~спеціальних знань\~та не\~може слугувати\~доказом,\~так як\~не відповідає\~вимогам нормативно-правових\~актів з\~оцінки майна,\~є неякісним\~та (або)\~непрофесійним і\~не може\~бути використаний судом, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до п.\~40.3\~ст.\~40\~Закону,\~МТСБУ з\~метою встановлення\~розміру заподіяння\~шкоди,\~має право\~залучати аварійних\~комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є зокрема експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону. Таким Уповноваженим органом є - Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг, яка розпорядженням № 5417 від 23.02.2006 р. затвердила «Порядок залучення МСТБУ аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків». Так, Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов?язковим. Як зазначено у п. 1.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мінюсту України від 24.11.2003 р. № 145/5/2092 - Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Згідно з п. 1.4 Методики, вона застосовується з метою, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ . Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов?язковими під час проведення авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб?єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб?єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб?єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає - звіт про оцінку КТЗ. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 р., прийнятій за результатами розгляду справи № 914/881/17 - звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності суб?єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб?єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України». Системний аналіз наведених норм чинного законодавства, на думку суду свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб?єкта оціночної діяльності суб?єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов?язків, визначених законом і встановлених відповідним договором та не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб?єктом оціночної діяльності суб?єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Таким чином, суд вважає, що висновок експерта складається у разі проведення судової авто-товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мінюсту України від 24.11.2003 р. № 145/5/2092. У даній справі, 06.07.2023 р. сертифікованим оцінювачем [PERSON] , за результатами проведення оцінки КТЗ було складено Звіт № 0647-VV про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), який на думку суду є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у справі, який приймається судом. Крім цього, представник відповідача у відзиві стверджує, що висновок не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний, так як оцінювач ФОП [PERSON] не зафіксував, що пошкодження автомобіля марки «BMW» д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] були одержані ним при зіткненні з автомобілем, яким керував відповідач; висновок не містить чітких відомостей про проведені ремонтні роботи, що стосуються пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП; оцінювачем не було запрошено для участі в оцінці водія винуватця ДТП [PERSON] , а тому, дані експертної оцінки є необ`єктивними, оскільки замовником звіту є [PERSON] який не є стороною по справі. Суд зауважує, що метою висновку є визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ. Зазначена мета встановлена позивачами на підставі укладеного договору про оцінку та відповідає умовам відшкодування витрат МТСБУ, згідно статті 29 Закону. Враховуючи мету оцінки, на підставі п.п. 12,22,31 «Національного стандарту № 1», оцінювачем, як база оцінки, вибрана ринкова вартість для розрахунку вартості КТЗ до пошкодження і вартість заміщення (відновлення) для визначення оціночної вартості відновленого ремонту, що вбачається зі змісту звіту № 0647-VV від 06.07.2023 р. Отже, в даному випадку встановлення причинно-наслідкового зв?язку між пошкодженнями автомобілів, що вказані у висновку (звіті) - не належить до компетенції оцінювача з огляду на те, що обставини ДТП і його винуватець [PERSON] були встановлені преюдиційним судовим рішенням постановою Дніпровського райсуду м. Києва від 01.08.2023 р. у справі №\~755/9691/23, яка набрало законної сили 14.08.2023 р. Суд звертає увагу на той факт, що у висновку наявна калькуляція вартості відновлювального ремонту автомобіля, а також окремий пункт (3) з визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників. Зі змісту звіту № 0647-VV від 06.07.2023 р. випливає, що його замовником був саме відповідач [PERSON] , а не потерпілий [PERSON] , що підтверджується, дорученням на виконання робіт по справі № 93941, яког оцінювачем [PERSON] було запрошено на огляд пошкодженого транспортного засобу «BMW», д/н\~ [NUMBER] через месенджер Viber, що підтверджується скриншотом, який наявний у додатках до висновку. Таким чином, суд вважає, що висновок (звіт) № 0647-VV від 06.07.2023 р. - відповідає вимогам спеціальних нормативно-правових актів з оцінки майна, містить усі необхідні складові й складений кваліфікованим оцінювачем, а запрошення відповідача для оцінки ТЗ є правом, а не обов`язком оцінювача. Суд вважає, що в розумінні приписів ст. 178 ЦПК України, представником відповідача не спростовано належним чином обґрунтовані доводи представника позивача про обов`язок відшкодування шкоди відповідачем. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, який підлягає задоволенню у повному обсязі на загальну суму 61216,25 грн. (регламентна виплата 59636,25 грн. + вартість послуг експерта 1580 грн.) зі стягненням з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивачів понесених та документально підтверджених судових витрат, що складаються зі сплаченого позивачами судового збору у розмірі 3028 грн. (а.с. 48).

Outcome: approved