Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

27.03.2025р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 24.09.2008р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, за час якого у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, кожен із них живе власним життям, в результаті чого вони припинили подружні відносини та з лютого 2025 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають біля позивачки. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. У позовній заяві позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просив розглянути без його участі (а.с.17). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають біля позивачки, остання на примирення не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того суд, враховуючи, що позивачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо вибору прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що вона надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дітей вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має право на особисте спілкування з ними; той із батьків, з ким проживають діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. З матеріалів справи вбачається, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, складаються з судового збору в сумі 1211,20грн.; витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved