Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 17.11.2009 між його сином [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Вінницьким відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3007. Від цього шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] . 20.08.2018 шлюб було розірвано на підставі рішення №127/6278/18 Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2018. Позивач вказує, що з моменту народження дитини [PERSON] з 2010 року відповідачка, що є мамою дитини [PERSON] , участі у вихованні доньки не бере. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала і не надає по цей час, не спілкується з дитиною взагалі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для такого розвитку, які встановлено ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», та всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Підтвердженням наведеного також є довідка №84 від 17.06.2024, видана «Писарівський ліцей», про те, що відповідачка не бере участі у навчально-виховних заходах закладу освіти, в якому навчається її донька [PERSON] . З укладенням його сином шлюбу, а також і після розлучення до 23.05.2024 до того часу коли позивачем отримано сповіщення сім`ї №5249 від 28.05.2024 року про те, що його син - солдат [PERSON] військовослужбовець в/ч [NUMBER] зник безвісті 23.05.2024 року під час виконання бойового завдання в зоні військових дій в районі населеного пункту Георгіївка Донецької області і на даний час дитина проживає з позивачем та його дружиною і знаходиться повністю на його утриманні. Позивач зазначає, що на даний час він піклується про дитину, виховує та розвиває її. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] та стягнення аліментів в порядку ст. 166 СК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має, просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву про повне визнання позовних вимог та про слухання справи у її відсутність. Третя особа Служба у справах дітей Вінницької МР в особі Томчук О.В. надала суду заяву в якій судове засідання просить провести у її відсутність, наданий висновок від 09.12.2024 оку за № 01/00/011/179933 підтримує у повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/6278/18 від 20.08.2018 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). Від шлюбу народилася [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.05.2024 року, виданого повторно (а.с.6). З довідки №84 від 17.06.2024, виданої «Писарівський ліцей», вбачається про те, що [PERSON] не бере участі у навчально-виховних заходах закладу освіти, в якому навчається її донька [PERSON] , не цікавиться її життям, не відвідувала батьківські збори (а.с.9). [PERSON] (дружина позивача), яка є матір`ю батька дитини [PERSON] , отримано сповіщення сім`ї №5249 від 28.05.2024 року про те, що її син - солдат [PERSON] військовослужбовець в/ч [NUMBER] зник безвісті 23.05.2024 року під час виконання бойового завдання в зоні військових дій в районі населеного пункту Георгіївка, Донецької області (а.с.10). Службою у справах дітей Вінницької МР надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] (а.с. 57-59). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідачка [PERSON] свідомо виявила бажання відмовитися та самоусунутися від дочки [PERSON] , не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан її здоров`я та моральний дух. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеною ту обставину, що біологічна мати по справі, свідомо ухилилася від дитини [PERSON] , не забезпечує її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям доньки, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатного віку, наявність у неї рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо та дитина [PERSON] перебуває на утриманні позивача [PERSON] , який є її дідусем, відповідач як матір також зобов`язана приймати участь в утриманні дитини, тому суд вважає за необхідне одночасно стягнути аліменти з відповідачки на утримання дочки [PERSON] . При прийняті рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. На виконання положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь позивача 50 % судових витрат, сплачених ним при подачі позовної заяви, а 50 % розміру судового збору слід повернути з Державного бюджету. Відтак позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп (а.с.17), тому з відповідачки слід стягнути на його користь 605 грн 60 коп. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн 00 коп, суд зазначає наступне. Відповідно доч.ч.1,2,п.1ч.3ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-6статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До матеріалів справи є долученими лише копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та копія ордеру серії АВ1029962 адвоката Шибінського О.В. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. До позовної заяви представником позивача чи самими позивачем, на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат не долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у вказаній справі, відсутня квитанція про оплату позивачем коштів за оплату послуг адвоката. З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.

Outcome: approved