Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони 15 травня 2014 року уклали шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Мукачеву РС Мукачівського МУЮ в Закарпатській області. Від даного шлюбу подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час обидві доньки проживають разом з позивачем. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Відповідач є інвалідом ІІІ групи по зору, у зв`язку з чим не може забезпечувати та дбати про дітей. Позивач не має намір перешкоджати відповідачу бачитись із дітьми, однак відповідач не цікавиться дітьми, не дбає про їх розвиток, оскільки має проблеми зі здоров`ям. Відповідач не спілкується і не бачить дітей з моменту розірвання шлюбу, за цей час не цікавилась здоров`ям, самопочуттям, жодного разу не відправила дітям продуктів харчування, натомість самоусунулась від виконання свої батьківських обов`язків, навіть не спілкується з дітьми. Умови для отримання освіти дітей створює виключно батько, особисто постійно займається з дітьми, допомагає у виконанні домашнього завдання, діти відвідують різні гуртки. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2025 року відрито провадження по даній справі, та призначено підготовче судове засідання на 28 травня 2025 року. 28.05.2025 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. 28.05.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява в якій вона вказала, що наслідки позбавлення її батьківських право розуміє, не перечує проти задоволення позову, та визнала обставини, вказані в позовній заяві, а саме, що вона не має бажання та часу займатися дітьми, самовільно усунулася від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 15 травня 2014 року уклали шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Мукачеву РС Мукачівського МУЮ в Закарпатській області. Від даного шлюбу подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час обидві доньки проживають разом з позивачем. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Відповідач є інвалідом ІІІ групи по зору, у зв`язку з чим не може забезпечувати та дбати про дітей. Позивач не має намір перешкоджати відповідачу бачитись із дітьми, однак відповідач не цікавиться дітьми, не дбає про їх розвиток, оскільки має проблеми зі здоров`ям. Як вбачається з заяви відповідача [PERSON] остання позовні вимоги визнає та не заперечує обставини, викладені в позовній заяві, не заперечує проти задоволенні даного позову. Крім того, 28.05.2025 року від третьої особи Великолучківської сільської ради Мукачівського району надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідно до якого, орган опіки та піклування Великолучківської сільської ради вважає доцільним позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та визначити місце проживання дітей за місцем проживання батька - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Таким чином, доказами наданими позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх дітей. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком не суперечитиме інтересам дітей враховуючи ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, а також те, що відповідач не заперечує щодо того, щоб діти проживали разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] .

Outcome: approved