Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилається на наступне. Позивач проживав разом із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 28.05.2016 року та розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/7418/21 від 01.10.2021 року. За період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року син проживає зі позивачем за у [ADDRESS] , а [PERSON] проживає окремо у с. Горбова, Чернівецького району Чернівецької області. Так як мати дитини не бере участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, позивач просить суд встановити факт самостійного виховання ним дитини та стягнути відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, на призначене судове засідання не з`явився. Відповідач також подала заяву до суду про розгляд справи без її участі, вказала що не заперечує проти задоволення позовних вимог, на призначене судове засідання не з`явилася. За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених судом доказів встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] проживав разом із [PERSON] , [INFO] у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 28.05.2016 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/7418/21 від 01.10.2021 року шлюб розірвано. За період спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданий 30.08.2016 року. З обставин наведених у позовній заяві проти яких не заперечує відповідач, судом встановлено, що сторони проживають окремо. Сімейний побут та спільне господарство не ведуть. Згідно довідки Куликівського старостинського округу №6 Герцаївської міської ради №190 від 20.05.2025 року, [PERSON] , 1996 р.н., зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Відповідно до Характеристики відносно [PERSON] , 1996 р.н., виданої Куликівським старостинським округом №6 Герцаївської міської ради №178 від 20.05.2025 року, [PERSON] , характеризується позитивно, в громадських місцях веде себе пристойно, не зловживає спиртними напоями, скарг в його адрес з боку мешканців громади не надходило. Проживає разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] .. З березня 2022 року самостійно виховує і утримує сина, оскільки мати дитини залишила сім`ю і наразі проживає за кордоном. Позивач сумлінно ставиться до виконання ним батьківських обов`язків. Як вбачається з Акту про встановлення факту Горбівського старостинського округу №2 Острицької сільської ради №382 від 21.05.2025 року, комісією у складі представників сільської ради, за перевірки обставин виконання батьківських обов`язків [PERSON] , за її місцем проживання в [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] відсутня за місцем проживання, зі слів сусідів та родичів вона перебуває за кордоном. Син [PERSON] , 2016 р.н., з нею не проживає а проживає з батьком [PERSON] за його місцем реєстрації в с. Куликівка Чернівецького району Чернівецької області, який самостійно, без участі матері його виховує та утримує. [PERSON] має іншу сім`ю, участі у житті сина не приймає, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Оскільки мати дитини не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні сина, не надає коштів на його утримання та не цікавиться розвитком дитини, а також з метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері і можливості стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, виникла потреба у юридичній фіксації факту самостійно виховання та утримання позивачем його малолітнього сина Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. У відповідності до правової позиції висвітленої у постанові ВП ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Обставини самостійного виховання, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності ї їх визнання. Враховуючи вищевказані докази факт самостійного виховання позивачем малолітньої дитини знайшов своє підтвердження, та встановлення вказаного факту в першу чергу необхідно з метою захисту прав та інтересів самої дитини. Саме через невиконання відповідачкою обов`язку по утриманню дитини, позивач просить суд стягнути з неї у примусовому порядку аліменти на утримання дитини, як засіб примушення до примусового виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини. Статтею 180\~Сімейного кодексу\~України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що малолітній син проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні і вихованні та даний факт відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що дитина потребує стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку матері, яка має обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина, однак не виконує вказані обов`язки. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, та необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач працездатна, перебуває за кордоном і визнає позов. В свою чергу, суд зазначає, що рішення суду про стягнення аліментів не свідчить про фактичне альтернативне виконання відповідачем обов`язку про утриманню дитини а лише примушує до виконання своїх обов`язків. Таким чином позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved