Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), від імені та в інтересах якого діє представник Алієв Нурай, звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики № 2995223 в розмірі 18\~966,00 грн., з яких: - 5\~800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 16, 82 грн сума заборгованості за відсотками; - 11 600,00 грн сума заборгованості за пенею; - 1 549, 18 грн комісія за надання Позики; за Кредитним договором № 8071905 в розмірі 27\~660,00 грн., з яких: - 6 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10 800,00 грн сума заборгованості за відсотками; - 10 860,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. У позові зазначає, що 10 липня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 2995223, в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, згідно із яким позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Також вказує, що 14.06.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Таким чином, відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 33 від 08.10.2024, позивач вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 18\~966,00 грн. Звертає увагу суду і на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій, а також не отримано коштів у рахунок погашення існуючої заборгованості за вказаним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» ні на рахунки попереднього кредитора, а тому просить стягнути існуючу заборгованість за рішенням суду. Також зазначає, що 10 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~8071905, за яким ТОВ «Авентус Україна» передано кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданих відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Також вказує, що 27.02.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу № 27022025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Таким чином, відповідно до Реєстру боржників від 27.02.2025, позивач вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 27\~660,00 грн. Звертає увагу суду і на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій, а також не отримано коштів у рахунок погашення існуючої заборгованості за вказаним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» ні на рахунки попереднього кредитора, а тому просить стягнути існуючу заборгованість за рішенням суду. Також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати у справі. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказана вище позовна заява 31.03.2025 надійшла на розгляд Садгірського районного суду м.\~Чернівці засобами поштового зв`язку та відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 01.04.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з викликом сторін, судове засідання призначено на 16.04.2025 та в подальшому відкладено на 16.05.2025. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позові просив розгляд справи провести за його відсутності, а у випадку неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, за адресою реєстрації. Жодних клопотань від нього не надходило, як і відзиву на позов. Таким чином, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та долучені до неї докази, надавши їм відповідну оцінку, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 10 липня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було Договір позики № 2995223 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики, комісію за надання позики. Договір був укладений у із використанням мобільного застосунку, у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, із застосування електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». За цим Договором було визначено суму позики: 5 800,00 грн; строк позики: 30 днів; проценту ставку 0,01 %, комісію за надання позики 26,71 % від суми позики. Також визначено, що позика надається 10.07.2024, датою повернення є 08.08.2024, денна процентна ставка 0,90 %, проценти за понаднормове користування позикою 5,00% за день, пеня 5, 00 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1925,33 %. У Додатку № 1 до Договору позики міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Крім того, судом встановлено і те, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Суду надано також Додаткові угоди до цього Договору факторингу та Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 33 від 08 жовтня 2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та витяг із Реєстру Боржників № 33 від 08 жовтня 2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до яких фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав право грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики №2995223 на суму 18 966 грн, з яких: 5800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16,82 грн сума заборгованості за відсотками, 11600,00 грн сума заборгованості за пенею та 1549,18 грн комісія. Також до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за Договором позики №2995223 від 10.07.2024, визначену за період з 08.10.2024 по 28.02.2025, відповідно до якого станом на 28.02.2025 у [PERSON] наявна не погашена заборгованість за договором у розмірі 18 966 грн, з яких: 5800,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16,82 грн сума заборгованості за відсотками, 11600,00 грн сума заборгованості за пенею та 1549,18 грн комісія. Також вказаний розрахунок підтверджує, що кредитор ТОВ «ФК «ЄАПБ», з моменту отримання права вимоги, не здійснював нарахування штрафних санкцій, а боржником не сплачено коштів у рахунок погашення заборгованості. Крім того, судом встановлено і те, що 10 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 8071905, за яким товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно із п.1.3 Договору сума кредиту становить 6000 гривень, а відповідно до п. 1.4 Договору кредит надається на строк 360 днів із періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. У п.1.5 Договору визначено стандартну процентну ставку 1,50 % та знижену 1,425% , денна процентна ставка 1,50% в день. Також договором (п.2.1) передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Відповідно до п.6.4 Договору передбачено штраф, у випадку невиконання або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту чи сплати процентів, у розмірі 540,00 грн на 4 день невиконання та у розмірі 120,00 грн починаючи з 5 дня за кожен день невиконання. Цей кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через його сайт чи мобільний додаток та такий договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Також суду надано Паспорт споживчого кредиту у якому міститься інформація, яка надавалася споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Крім того, судом встановлено і те, що 27 лютого 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу №27022025, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Суду надано копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №27022025 від 27.02.2025 та витяг із Реєстру Боржників за Договором факторингу №27022025 від 27.02.2025, відповідно до яких фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримав від клієнта ТОВ «Авентус Україна» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8071905 на суму 27 660,00 грн, з яких: 6\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 800, 00 грн сума заборгованості за відсотками та 10 860,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Також до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 8071905 від 10.07.2024, визначену за період з 27.02.2025 по 28.02.2025, відповідно до якого станом на 28.02.2025 у [PERSON] наявна не погашена заборгованість за договором № 8071905 від 10.07.2021 у розмірі 27 660,00 грн, з яких: 6\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 800, 00 грн сума заборгованості за відсотками та 10 860,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Також вказаний розрахунок підтверджує, що кредитор ТОВ «ФК «ЄАПБ», з моменту отримання права вимоги, не здійснював нарахування штрафних санкцій, а боржником не сплачено коштів у рахунок погашення заборгованості. Суду надані копії документів на підтвердження повноважень позивача та його представника. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із таких правових положень. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача [PERSON] , як боржника, за кредитним договором № 8071905 від 10.07.2024 та Договором позики № 2995223 від 10.07.2024. Таким чином позивач, як новий кредитор отримав право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором № 8071905 від 10.07.2024 та Договором позики № 2995223 від 10.07.2024, а доказів визнання недійсним договорів факторингу №27022025 від 27.02.2025 та № 14/06/21 від 14.06.2021, на основі яких позивач отримав право вимоги до боржника, суду не надано та не заперечено правомірність їх укладення. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за Договором позики №\~2995223 від 10.07.2024 та кредитним договором № 8071905 від 10.07.2024, яка не погашена відповідачем. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона\~- підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так,\~позивачем належними\~доказами підтверджено\~факт укладення Договору позики № 2995223 від 10.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , Кредитного договору № 8071905 від 10.07.2024 між ТОВ «Авентус Україні» та відповідачем, а також досягнення згоди сторонами при їх укладенні щодо основних умов кредитування. Також такі договори підписані сторонами із застосуванням електронного підпису, що не заборонено положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Разом із тим, кредитний договір та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~змісту Договору позики № 2995223 від 10.07.2024 та Кредитного договором № 8071905 від 10.07.2024, кредит та позика надавалися відповідачу в безготівковій формі на відповідний рахунок чи банківську картку. Однак, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти, та в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови Договору позики № 2995223 від 10.07.2024 та Кредитного договору № 8071905 від 10.07.2024. Суд виходить із того, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором кредитних коштів (кредиту та позики) на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним та здійсненим. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Слід зауважити, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «Авентус Україна» перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі 6 000 грн, який передбачений Кредитним договором №\~8071905 від 10.07.2024, а відповідач ці кошти отримав. Також позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі 5800,00 грн, що передбачені як позика за Договором позики № 2995223 від 10.07.2024. Надані розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості за кожним із договорів, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в таких розрахунках, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були сформовані, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Долучені розрахунки містять інформацію про заборгованість [PERSON] за кредитним договором та договором позики станом на момент переходу права вимоги, однак такий розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кожного із договорів до моменту виникнення права вимоги у первісного кредитора, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивачу в задоволенні його позовних вимог, сплачений ним судовий збір не відшкодовується. На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610- 612, 625, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed