Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила стягнути з держави Російська Федерація (за рахунок її коштів, майна і активів) моральну шкоду у розмірі 40 000 000,00 грн, що еквівалентно 975 609,76 доларів США або 888 888,89 Євро. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала військову агресію проти України, значні території України окуповані, ведуться постійні обстріли, тривають бойові дії по лінії фронту. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Військова агресія Російської Федерації проти України спричинила тяжкі наслідки для позивача. Чоловік позивача, [PERSON] , та син, [PERSON] , добровільно вступили до лав Збройних Сил України. Наприкінці 2022 року [PERSON] демобілізували. Водночас, [PERSON] продовжував перебувати на військовій службі у складі військової частини в/ч [NUMBER] , брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, був відзначений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України « [INFO] » від 418 квітня 2023 року № 805. Однак, [INFO] [PERSON] під час виконання бойового завдання на Бахмутському напрямку загинув від кульового поранення. З дня смерті сина позивач відчуває страшні моральні страждання, страх та паніку, постійно приймає снодійні та заспокійливі, з`явилася апатія до життя, відчуває психологічну втому, почувається психотравмованою, перебуває у депресивному, стресовому стані. Якість життя зруйновано. На фоні стресу загострилися хронічні хвороби. Позивач перебуває у постійному страху за майбутнє. Відповідальною за вказане є саме держава Російська Федерація, яка має відшкодувати спричинену шкоду. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в сумі 40 000 000,00 грн, що еквівалентно 975 609,76 доларів США або 888 888,89 Євро. Згідно з деталізованим висновком спеціаліста-психолога [PERSON] від 16 жовтня 2024 року позивачеві дійсно спричинено психотравму та моральну шкоду, визначений розмір відшкодування є адекватним психотравмуючій ситуації і рекомендується до стягнення. Спричинена моральна шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі збройним нападом на Україну. Наполягає на тому, що має право позиватися до Російської Федерації в Україні до українського суду, у країни-агресора відсутній судовий імунітет. З огляду на викладене позов просила задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 18 лютого 2025 року на 10 год. 30 хв. 03 січня 2025 року на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва розміщено оголошення про розгляд справи № 755/21150/24 за позовом [PERSON] до держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації про стягнення моральної шкоди та повідомлено, що підготовче засідання у даній справі призначено на 18 лютого 2025 року на 10 год. 30 хв. 06 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Лупейка О.В., про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті, а також про участь представника у судових засіданнях у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. 18 лютого 2025 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Ухвалою Дніпровського районного суду від 18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 25 березня 2025 року на 11 год. 30 хв. Задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідка. Викликано в судове засідання сторони та допитати позивача [PERSON] , як свідка. 24 лютого 2025 року на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва розміщено оголошення про розгляд справи № 755/21150/24 за позовом [PERSON] до держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації про стягнення моральної шкоди та повідомлено, що судове засідання у даній справі призначено на 25 березня 2025 року на 11 год. 30 хв. Судове засідання, призначено на 25 березня 2025 року на 111 год. 30 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 22 квітня 2025 року на 12 год. 15 хв. 31 березня 2025 року на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва розміщено оголошення про розгляд справи № 755/21150/24 за позовом [PERSON] до держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації про стягнення моральної шкоди та повідомлено, що судове засідання у даній справі призначено на 22 квітня 2025 року на 12 год. 15 хв. 02 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Лупейка О.В., про долучення доказів, до якого додано докази повідомлення відповідача держави Російська Федерація про дату, час та місце проведення судового засідання. 22 квітня 2025 року представником позивача - адвокатом Лупейком О.В., подано клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату. У судове засідання 22 квітня 2025 року сторони не з`явилися, про день, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Наступне судове засідання призначено на 28 травня 2025 року на 11 год. 15 хв. 23 квітня 2025 року на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва розміщено оголошення про розгляд справи № 755/21150/24 за позовом [PERSON] до держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації про стягнення моральної шкоди та повідомлено, що судове засідання у даній справі призначено на 28 травня 2025 року на 11 год. 15 хв. 14 травня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Лупейка О.В., про долучення доказів, до якого додано докази повідомлення відповідача держави Російська Федерація про дату, час та місце проведення судового засідання. У судовому засіданні 28 травня 2025 року позивач [PERSON] та її представник - адвокат Лупейко О.В., позов підтримали та просили задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Також у судовому засіданні проведено допит позивача [PERSON] , в якості свідка. Відповідач держава Російська Федерація у судове засідання свого представника не направила, правом на подання відзиву по суті справи не скористалися. Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 сформулював висновок, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема, Російською Федерацією, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши позивача як свідка, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Харківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 19 вересня 1996 року, що належить [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Києва. Також у документі міститься штамп від 08 квітня 1975 року про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , призначено пенсію, вид пенсії - у разі втрати годувальника. До матеріалів справи також долучено копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дніпровським РВ ГУДМС України в місті Києві 23 березня 2013 року, що належить [PERSON] , [INFO] , уродженця села Отдайполе Тетіївського району Київської області. Також у документі міститься штамп від 22 червня 1989 року про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , призначено пенсію, вид пенсії - у разі втрати годувальника. З копії повторного свідоцтва про укладення шлюбу від 25 вересня 1985 року серії № [NUMBER] , виданого Палацом одруження «Дарницький», зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 09 лютого 1979 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 349. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - « [PERSON] », дружині - « [PERSON] ». Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 13 квітня 2005 року, виданого згідно з розпорядженням від 13 квітня 2005 року № 63-1421, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних долях. В матеріалах справи також міститься копія Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 березня 2024 року. З повторного свідоцтва про народження від 11 травня 2023 року серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що 17 листопада 1979 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва складено відповідний актовий запис № 3486. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Також зі свідоцтва про народження від 06 березня 1985 року серії [NUMBER] , виданого Ботуобінської сільської ради Мирнинського району Якутської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що 07 листопада 1982 року складено актовий запис № 08. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження від 26 червня 2003 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] , про що 26 червня 2003 року складено в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис № 1418. Батьками зазначені [PERSON] , [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження від 06 жовтня 2010 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, згідно з яким [PERSON] народився [INFO] , про що 06 жовтня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 2833. Згідно зі свідоцтвом про народження від 05 квітня 2013 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народився [INFO] , про що 05 квітня 2013 року складено відповідний актовий запис № 882. Також позивачем надано копію свідоцтва про народження від 23 березня 2017 року серії [NUMBER] , виданого Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, відповідно до якого [PERSON] народився [INFO] , про що 23 березня 2017 року складено актовий запис № 76. Відповідно до свідоцтва про народження від 27 березня 2019 року серії [NUMBER] , виданого Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 27 березня 2019 року складено відповідний актовий запис № 47. Батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб від 28 вересня 2022 року серії [NUMBER] , виданого Кролевецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), 24 вересня 2022 року зареєстровано шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 24 вересня 2022 року складено відповідний актовий запис № 94. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. До матеріалів справи також долучено копію паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 05 жовтня 2022 року, орган видачі - 8027, що належить [PERSON] , [INFO] . Також в матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 10 листопада 2017 року, орган видачі - 8027, що належить [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про народження від 19 листопада 2019 року серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] , про що 19 листопада 2019 року складено відповідний актовий запис № 3067. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . До матеріалів справи долучено копію військового квитка від 06 травня 2022 року серії [NUMBER] , виданого військовою частиною В/ч [NUMBER] , який належить [PERSON] , [INFO] . Згідно з витягом з наказу командира кадру військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 30, військовозобов`язаного запасу, який прибув із територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до мобілізаційного плану зараховано у розпорядження командира військової частини [NUMBER] та присвоєно первинне військове звання рядового складу «Рекрут» зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на всі види забезпечення, - солдата [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії довідки від 19 червня 2023 року № 2616 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданої молодшому сержанту [PERSON] , у період з 14 травня 2022 року по 14 липня 2022 року, з 20 липня 2022 року по 23 серпня 2022 року безпосередньо брав участь в забезпеченні заходів по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення бойових дій у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області. В період з 04 березня 2023 року по 01 квітня 2023 року, з 07 квітня 2023 року по 27 квітня 2023 року безпосередньо брав участь в забезпеченні заходів по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення бойових дій у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області. До матеріалів справи долучено копію довідки від 15 червня 2023 року № 1661/6387 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 щодо молодшого сержанта [PERSON] . Також надано копію грошового атестата стрільця, молодшого сержанта [PERSON] , виданого військовою частиною [NUMBER] (вих. від 15 червня 2023 року № 1661/6373). В матеріалах справи міститься копія сповіщення сім`ї від 28 квітня 2023 року № 161, у якому зазначено, що молодший сержант [PERSON] , 1979 року народження, стрілець 3-го стрілецького відділення, 3-го стрілецького взводу, 3-ї стрілецької роти в/ч [NUMBER] , [INFO] загинув в бою, виконуючи бойове завдання, біля населеного пункту Бахмут Донецької області. Також до матеріалів справи долучено копію лікарського свідоцтва про смерть від 29 квітня 2023 року № 3403, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в зоні бойових дій, місце смерті: м. Бахмут, Донецька обл. У довідці про причину смерті від 29 квітня 2023 року (до форми № 106/о № 3403) встановлено, що причина смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , - вогнепальне кульове поранення голови внаслідок військових дій. Відповідно до свідоцтва про смерть від 01 травня 2023 року серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 01 травня 2023 року складено відповідний актовий запис № 8136. Також до матеріалів справи долучено витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 01 травня 2023 року № 00039485009 щодо реєстрації актового запис у про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . Актовий запис від 01 травня 2023 року № 8136, складений Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про поховання від 01 травня 2023 року № 8.51054П щодо [PERSON] . Згідно з витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 06 травня 2023 року № б/н «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) від 27 квітня 2023 року № 141» службове розслідування, призначене наказом від 27 квітня 2023 року № 141 завершено; отримання бойового травмування не сумісного з життям (загибелі) військовослужбовця 5 стрілецької роти військової частини [NUMBER] молодшого сержанта [PERSON] вважається таким, що сталося внаслідок бойових дій, під час виконання ним обов`язків військової служби, а саме виконання бойових завдань щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 18 травня 2023 року № 139 молодшого сержанта [PERSON] , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини [NUMBER] , у зв`язку із загибеллю, виключено з 27 квітня 2023 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено документи до [INFO] . Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. У витязі з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм) від 03 липня 2023 року № 1872, зазначено, що травма, поранення молодшого сержанта [PERSON] , 1979 року народження: «Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені вогнепальною та іншими видами звичайної зброї. Вогнепальне кульове поранення голови. Розтрощення (роздавлювання) голови», які стали 27 квітня 2023 року причиною смерті, - пов`язані із захистом Батьківщини. З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] . Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 квітня 2023 року № 805 відзначено почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України «Золотий Хрест». 01 червня 2023 року [PERSON] звернулася до спеціаліста-психолога із заявою про проведення психологічного дослідження у зв`язку із психотравмуванням, спричиненим збройною агресією Російської Федерації проти України та заподіянням моральної шкоди. Просила надати відповідь на такі запитання: 1)Чи стала війна та описані у заяві події, що відбулися з [PERSON] , психотравмуючими для [PERSON] .? 2)При підтвердженні психотравмування, якою є сутність, глибина та інтенсивність впливу на особистість [PERSON] .? 3)Чи завдана [PERSON] в такому випадку моральна шкода та в чому вона полягає? 4)Чи мається у такому випадку прямий причинно-наслідковий зв`язок між психотравмуючими факторами та спричиненою моральною шкодою? 5)Яким є можливий розмір грошового відшкодування за завдану моральну шкоду? Чи адекватним психотравмуючій ситуації є визначений [PERSON] розмір морального відшкодування? В матеріалах справи міститься Висновок спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження фізичної особи від 04 листопада 2024 року, складений спеціалістом-психологом [PERSON] . У вказаному висновку зазначено, що за результатами комплексного дослідження [PERSON] встановлено, що життя [PERSON] внаслідок вищевказаних подій негативно змінилося, стан здоров`я та психологічного благополуччя суттєво погіршився. У неї виявлені виражені ознаки пролонгованої особистісної фрустрації, пов`язані з затяжним відчуттям стресу, що є наслідком тотального пролонгованого гіперстресу. Даний стан є кризовим, критичним, конституційним. Було встановлено, що [PERSON] властиві розгорнуті вольові механізми самозахисту від психоемоційних навантажень та посередній рівень опірності до стресів, але, на фоні надмірного впливу пролонгованого стресу у неї виражаються наявні ознаки гострої реакції на стрес із невротичними проявами, що виражаються в постійній репетитизації травмуючої ситуації. Це знаходить відображення і в психосоматичних розладах. Комплекс індивідуально-психологічних якостей і психічних проявів у [PERSON] свідчить про те, що на її психічний стан негативно вплинули над інтенсивні стресогенні події патопсихологічного рівня, пов`язані з порушенням її нормального життя та відчуття несправедливості і безкарності. У ситуації, що піддано психологічному дослідженню, має місце спричинення моральної шкоди [PERSON] у вигляді пролонгованих у часі наслідків, пов`язаних з постійною актуалізацією тяжких психотравмуючих спогадів відносно пережитих психотравмуючих подій, порушення нормального плину життя, погіршення її особистого психоемоційного стану, переживання протягом місяців гострих стресових емоцій, пов`язаних із постійним відчуттям фрустрації, протягом яких вона зазнала суттєвих хвилювань та полишення можливості на спробу морального травмування болю та почуття утрати буттєвих цінностей. У структурі особистості [PERSON] внаслідок тривалих повторюваних негативних переживань відбулась фіксація утворених виражених порушень соматичного та соціально-психологічного характеру (порушення сну, низьку продуктивність діяльності, швидку втомлюваність, біль в різних частинах тіла, відчуття напруженості в м`язах, труднощів в концентрації, погіршення пам`яті, відчуття самотності). Сутність психотравмуючого впливу, її протяжність, глибина та інтенсивність, на основі психологічних методик [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] , дозволяє здійснити висновок, що така сума (40 000 000,00 грн) є адекватною і обґрунтовано-збалансованою для відшкодування моральної шкоди заявниці [PERSON] у досліджуваній ситуації, виходячи з усього пережитого нею. Так спеціалістом-психологом зроблено висновок, що досліджена ситуація, пов`язана із впливом на життя і здоров`я [PERSON] збройної агресії Російської Федерації на Україну, є беззаперечно, психотравмуючою для неї. Глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість [PERSON] , за обставинами, що були піддані дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для її фізичного і психологічного здоров`я. За обставин, які розглянуті у дослідженні, заявниці [PERSON] завдано моральної шкоди. Між спричиненою заявниці [PERSON] моральною шкодою та психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Визначений самостійно [PERSON] розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним у психотравмуючій ситуації. Рекомендований розмір морального відшкодування [PERSON] за даними психологічного дослідження встановлюється у 40 000 000,00 грн, у тому числі, з урахуванням фактору, що сама [PERSON] вважає таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава Російська Федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року по справі № 760/17232/20-ц. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що, у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з Російською Федерацією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди Російської Федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоцільним. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20 (пункт 58). Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Як зазначалось вище, загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. Згідно Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до Наказу Антитерористичного центру Служби Безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/ф визначено райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» від 07 травня 2022 року № 562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 року № 457 викладено в такій редакції: «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій». Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якої проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статей 12 та 81 ЦПК України. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19. Відповідно до положень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожного конкретного випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені та доведені. У постанові Верховного суду від 20 червня 2024 року по справі № 216/5657/22 зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Наприклад, в Італії в судовій практиці застосовуються різноманітні критерії для компенсації немайнової шкоди втілені у відповідних таблицях (наприклад, таблиці суду м. Риму (https://www.tribunale.roma.it/allegatinews/A_24405.pdf)). Найбільш «авторитетним» вважаються Міланські таблиці (https://tribunale-milano.giustizia.it/cmsresources/cms/documents/Tabelle_milanesi_Danno_non_patrimoniale_ed._2021_2.pdf), які передбачають єдину систему розрахунку компенсації немайнової шкоди, що включає в себе як біологічну, так і іншу немайнову шкоду, зокрема, моральну. Водночас, в українській судовій практиці не застосовуються певні таблиці для визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди. Тому при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що дійсно: -внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; -законодавець в статті 23 ЦК України передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); -розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; -такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України тощо. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2024 року по справі № 216/5657/22. У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 зазначено, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18, навіть за відсутності у психолога процесуального статусу спеціаліста (частина перша статті 74 ЦПК України) чи експерта (частина перша статті 72 ЦПК України) висновок психолога може бути письмовим доказом (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України, частина перша статті 95 ЦПК України), якщо містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно страждань потерпілих. Крім того, не можна констатувати, що суди попередніх інстанцій взяли до уваги нижчий рівень емоційних, психічних страждань позивачів, ніж той, який зазначили у відповідних висновках психологи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Так, матеріалами справи доведено, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України під час виконання обов`язків військової служби [INFO] загинув син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Внаслідок збройної агресії та втрати сина [PERSON] зазнала сильного психо-травматичного впливу, сильних душевних та психічних страждань, що має суттєві наслідки на якість життя позивача, стан її фізичного та психологічного здоров`я. Суттєвий обсяг порушень прав та законних інтересів [PERSON] підтверджуються матеріалами справи. Отже, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати моральної шкоди, у зв`язку із наявністю факту у його діях збройної агресії Російської Федерації проти України, ведення бойових дій, загибелі сина позивача. Із врахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та рівня завдання моральної шкоди, її розмір суд визначає в сумі 40 000 000,00 грн, тобто у заявленому позивачем розмірі. Згідно офіційного курсу Національного Банку України, станом на дату подання позовної заяви до суду, еквівалент суми становить 920 261,63 Євро, 968 851,42 доларів США. На підставі викладеного,

Outcome: approved