Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] (далі [PERSON] або позивач) звернулась з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] або відповідач) у якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] (далі син або [PERSON] ), в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, до 30.06.2025. 1. Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у неї [INFO] народився син [PERSON] . Позивачка зазначає, що [PERSON] перебуває на її утриманні. У додаткових витратах на [PERSON] відповідач добровільно участі не бере, самоусувається від цього. На сьогодні [PERSON] продовжує навчання в 11-В класі закладу загальної середньої освіти «Ліцей №1 м. Ковель», термін навчання до 30.06.2025. Щодня [PERSON] здійснює витрати на громадський транспорт, харчування, також існують витрати на придбання книжок, канцтоварів, одягу, та усього того, що є необхідним для забезпечення звичайного процесу навчання дитини, тощо. Самостійно покривати вказані витрати позивач не має можливості. У зв`язку із навчанням [PERSON] відповідно не працює, не має будь-якого іншого джерела доходу. Свої вимоги позивач мотивує положеннями статей 141, 185, 199, 200 Сімейного кодексу України (далі -СК України) щодо можливості стягнення аліментів. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 2. Процесуальні дії у справі, заяви клопотання учасників справи. 16.04.2025 суд ухвалою відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначив на 16.05.2025. До суду повернулося поштове відправлення № 0610248138869, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи 16.05.2025, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивач повідомлення про часі дату судового засідання отримала рекомендованим листом під особистий підпис. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду. 16.05.2025 у судове засідання сторони не прибули, причин неявки не повідомили, Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов, заперечень проти прийняття заочного рішення позивач не висловлював. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин. [INFO] у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим повторно, серії [NUMBER] від 02.08.2022. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.07.2017 вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.09.2017 укладений 21.10.2006 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Копією довідки від 04.08.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, підтверджується місце проживання позивача за адресою [ADDRESS] . Копією довідки від 04.08.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, підтверджується місце проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Копією довідки №108 від 01.04.2025 підтверджується те, що [PERSON] є учнем 11-А класу закладу загальної середньої освіти «Ліцей №1 м. Ковеля». Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 4. Мотивована оцінка аргументів учасників справи, застосування норм права та висновки щодо порушення прав та інтересів на захист яких подано позов. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61- 12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже, обов`язок із забезпечення належного рівня життя дітей покладений в рівній мірі як на батька так і на матір. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] досяг повноліття та є учнем 11-В класу закладу загальної середньої освіти. Зазначене дає підстави для правомірних очікувань на його утримання батьками в період навчання у формі аліментів, що передбачено ст.ст. 199, 200 СК України, оскільки він потребує матеріальної допомоги на навчання, проїзд, харчування, інші побутові потреби і не може самостійно себе забезпечити, у зв`язку з навчанням. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не може надавати допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання. За вказаних обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання до досягнення ним 23 років. Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд зазначає таке. Відповідно до приписів ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Під час визначення розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статті 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлюючи мінімальний розмір аліментів держава визначає лише орієнтир щодо гарантованих мінімальних меж. Водночас суд враховує, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи становить 3028 грн. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, для забезпечення належного рівня життя [PERSON] як матір так і батько зобов`язані вживати заходів по його утриманню до завершення ним навчання. Так, на виконання положень ч. 1 ст. 182 СК України, позивач не надав суду доказів того, що у відповідача наявні на праві власності, володіння та/або користування майно та майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративні права. У справі відсутні докази того, що відповідач здійснив витрати, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, чи інші витрати, що перевищують його заробіток (доходи). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає справедливим, достатнім та фінансово можливим для відповідача стягнення з нього аліментів у розмірі близькому до прожитковому мінімуму для працездатних осіб. На переконання суду, враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати свою дитину, стягнення аліментів на [PERSON] в розмірі 3000,00 грн буде справедливим та достатнім і не становитиме надмірний тягар для платника аліментів. Підсумовуючи наведене,\~вивчивши матеріали\~справи,\~повно,\~всебічно,\~об`єктивно з`ясувавши\~обставини справи,\~оцінивши докази\~безпосередньо досліджені\~в судовому\~засіданні,\~з точки\~зору належності,\~допустимості,\~достовірності кожного\~доказу окремо,\~а у\~сукупності -\~з точки\~зору достатності\~та взаємозв`язку,\~застосувавши законодавство,\~що регулює\~спірні правовідносини,\~виходячи з\~мотивів наведених\~вище,\~

Outcome: approved