Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБ України) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 94 425,17 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.11.2023 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Laguna», р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Lexus IS», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб останнього отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту з визначення розміру збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу, №4448/23 від 18.12.2023, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Lexus IS», р.н. [NUMBER] , становить 92\~875,17 грн. Оскільки на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, позивач на підставі заяви потерпілого про виплату страхового відшкодування, провів оцінку механічних пошкоджень та після цього здійснив [PERSON] виплату в зазначеній сумі. Відтак позивач, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після виплати страхового відшкодування, а також понесення витрат під час встановлення розміру збитків та збору документів по справі, набув право вимоги до відповідача в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у своїй заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила суд такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, в якій позов визнав та просив проводити розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 23.08.2024 у справі № 464/8343/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Однак, в ході розгляду справи встановлено, що в діях відповідача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та винуватість особи доведена зібраними у справі доказами. Відповідно до такої постанови [PERSON] 25.11.2023 о 21:35 год. на вул. Зелена, 283 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Renault», р.н. [NUMBER] , при виїзді з АЗС «ОККО» не надав переваги в русі автомобілю, який рухався вул. Зелена, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Lexus», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень, чим порушив вимоги пунктів 2.3 б, 10.2 Правил дорожнього руху. Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. У разі відсутності вини особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є такою, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.11.2023, є встановленим та не підлягає доказуванню. З матеріалів справи встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до\~звіту про\~оцінку автомобіля\~№ 4448/23, складеного СПДФО [PERSON] , який є суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат № 622/22, виданий Фондом державного майна України 12 грудня 2022 року, діє на підставі договору № 20/011 від 01.01.2020 та доручення МТСБ України № 98283), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Lexus IS», р.н. [NUMBER] з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 92\~875,17 грн (без ПДВ). Згідно з платіжним дорученням №846350 від 05.02.2024 за проведення дослідження транспортного засобу позивачем на користь ФОП [PERSON] сплачено грошові кошти у сумі 1 550 грн. Крім цього, 27.11.2023 потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої надав копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215750476, термін дії якого з 16.07.2023 по 15.07.2024). На підставі поданої заяви МТСБУ сплатило на його користь страхове відшкодування в сумі 92 875,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 941612 від 28.10.2024. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування винною особою шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа,\~яка відшкодувала\~шкоду,\~завдану іншою\~особою,\~має право\~зворотної вимоги\~(регресу)\~до винної\~особи у\~розмірі виплаченого\~відшкодування,\~якщо інший\~розмір не\~встановлений законом. ( ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Пунктом 2 частини 2 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Враховуючи те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.11.2023 з вини відповідача, позивачем МТСБ України здійснено виплату потерпілому страхового відшкодування в розмірі 92 875,17 грн., а також понесено витрати на виготовлення звіту про оцінку пошкоджень автомобіля у розмірі 1 550 грн., а тому вищевказані суми грошових коштів необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3 028 грн, останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 1 514 грн., а решту судових витрат у розмірі 1 514 грн. стягнути з відповідача на його користь. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 15.05.2025.

Outcome: approved