Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

[PERSON] через свого представника 26.03.2025 року звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її спільного проживання із її батьком\~ [PERSON] , який помер [INFO] . Свою заяву обґрунтовує тим, що приблизно із 2017 року вони разом із її батьком [PERSON] \~проживали за місцем реєстрації останнього, що за адресою:\~ [ADDRESS] . За час їх спільного проживання вони вели спільний побут, піклувалися один про одного, мали спільний сімейний бюджет і взаємні права та обов`язки, а відносини між ними були теплими, добрими та рідними. Також вказується, що заявник здійснювала догляд за батьком, оскільки упродовж останніх років життя [PERSON] потребував стороннього догляду, бо був не здатен забезпечувати свою життєдіяльність у зв`язку із похилим віком та за станом здоров`я.\~ [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру у якій заявниця проживала разом із її батьком. Також зазначається, що померлим було складено заповіт, згідно із яким він заповідає усе належне йому майно заявниці та її сестрі [PERSON] , яка пропустила строк для прийняття спадщина та написала заяву про відмову від спадщини. Вважає, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею та на час смерті батька вона проживала разом із ним у вказаній квартирі, то вона є такою, що фактично прийняла спадщину та може отримати свідоцтво про право на спадщину. Однак, коли вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то листом від 25.02.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із рекомендацією про звернення до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті.\~У зв`язку з неможливістю реалізувати свої права у інший спосіб заявниця змушена звернутись до суду і просить суд задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 01.04.2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, про що повідомлено учасників справи. У судовому засіданні 01.05.2025 року ухвалою суду було залучено до справи у якості заінтересованої особи сестру заявника [PERSON] , яка 14.05.2025 року подала до суду заяву у якій вказує, що вважає заяву обгрунтованою та просить її задовольнити, розгляд справи просить проводити за її відсутності. У судовому засіданні 23.05.2025 року представник заявника заяву підтримав, покликаючись на мотиви такої, яку просив задовольнити. Заінтересована особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Яремко Р.Є., будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, при цьому 21.04.2025 року до суду надійшло клопотання, у якому просить розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення та доводи представника заявника, показання заявника як свідка та показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до ч.2\~ст.315ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] і в такому її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.12).. Внаслідок укладення шлюбу 30.11.1996 року заявник змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.13). [INFO] помер батько заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.02.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.16). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №86 від 22.02.2023 року [PERSON] помер [INFO] за причиною старість (а.с.29). За життя [PERSON] 04.10.2011 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Палажій Г.В., зареєстрований в реєстрі за №2-1399, за яким заповів своїм донькам [PERSON] та [PERSON] , належне йому майно у рівних частинах кожній (а.с.26). При цьому, судом було досліджено заяву [PERSON] від 25.03.2025 року, яку було посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Яремко Р.Є. та зареєстровано у реєстрі за №1565, згідно із якою остання відмовляється від належної їй частки спадщини (а.с.28). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 01.02.1995 року належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Згідно із матеріалів справи, дана квартира станом на момент смерті [PERSON] належала на праві спільної часткової власності заявниці (1/3 частки) та її батьку [PERSON] (2/3 частки), оскільки останній за свідоцтвом про право на спадщину від 21.07.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Палажій Г.В., прийняв спадщину у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері заявниці [PERSON] (а.с.24). Водночас, при вирішенні питання щодо спадкування [PERSON] майна, яке належало померлому, 25.02.2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Яремко Р.Є. було надано письмову відповідь, якою [PERSON] повідомлено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] необхідно звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини або заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.17). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.05.2025 року було витребувано у приватного нотаріуса ЛМНО Яремка Р.Є. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 23.05.2025 року cуду було надано відповідь на вищевказану ухвалу від приватного нотаріуса ЛМНО Яремка Р.Є., згідно із якою останнім не заводилася спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.116). З наведеного вбачається, що підставою для звернення до суду із даною заявою є неможливість заявника [PERSON] реалізувати належним чином свої спадкові права після смерті [PERSON] у зв`язку із необхідністю встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до положень\~ст.1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Згідно пп.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. З пп.3.22 п.3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьоюстатті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Згідно акту ЛКП «Сигнівка» про обстеження на факт проживання особи без реєстрації за місцем проживання за даною адресою від 12.03.2025 року комісією ЛКП «Сигнівка» на основі письмових свідчень сусідів встановлено факт проживання [PERSON] без реєстрації з 2017 року до дня смерті, [PERSON] , разом із батьком у квартирі [ADDRESS] (а.с.30) Окрім цього, заявником на підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного господарства, а також того факту, що вона продовжує опікуватися оспорюваним майном надано платіжні інструкції про оплату нею та її батьком різноманітних житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період з 2023 по 2025 роки (а.с.31-87). У своїх показаннях під час допиту як свідка заявник стверджувала, що на протязі трьох років до моменту смерті батька постійно проживала із ним. Вказувала також на те, що у батька були проблеми зі здоров`ям через які вона надавала йому спеціальний догляд, займалася його лікуванням, а також в цілому вела домашнє господарство у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, зазначила, що займалась похованням батька. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які були сусідами заявника та померлого, у судовому засіданні дали показання, якими підтвердили, що [PERSON] постійно проживала разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказували і на те, що під час спільного проживання [PERSON] доглядала за батьком до дня його смерті. Виходячи з наведеного та враховуючи, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження обставини її постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, встановлення даного факту породжує для неї певні правові наслідки, зокрема, оформлення в нотаріальній конторі свого права на спадщину, тому суд дійшов висновку, що заява є підставною, грунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved