Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Обухівської міської ради Київської області, в якому просив визнати за ним у порядку спадкування право власності на земельні ділянки площею 0,0997 га. з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровим номером 3223110100:01:093:0034 за адресою: [ADDRESS] та площею 0,1463 га. з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства кадастровим номером 3223110100:01:093:0035 за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням суду за ним визнано у порядку спадкування право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,246 га. за адресою: [ADDRESS] зареєстрував за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Видаючи витяг про право власності позивач був повідомлений, що земельна ділянка площею 0,246 га. за місцем розташування будинку розділена на дві ділянки, а тому роз`яснила право звернення до суду. Як виявляється у 2015 році земельна ділянка площею 0,246 га, яка належала [PERSON] була розділена на дві земельні ділянки, без реєстрації права власності: з кадастровим номером 3223110100:01:093:0034 та з кадастровим номером 3223110100:01:093:0035. Виходячи з цього на час прийняття рішення суду земельна ділянка, яка була визнана судом в порядку спадкування за позивачем була розділена на дві ділянки, але в реєстрі нерухомого майна зареєстровані не були, що свідчить про правомірність звернення до суду. 24.02.2025\~року ухвалою\~судді прийнято\~позовну заяву,\~відкрито загальне\~позовне провадження,\~призначено у\~справі підготовче\~судове засідання,\~витребувано в\~Обухівської районної\~державної нотаріальної\~контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 31.03.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області витребувано з - філії Державного обласного нотаріального архіву №2 належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області належним чином завірені копії технічної документації, на підставі якої була розподілена земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , належна [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-KB №072639, та в результаті поділу якої утворено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223110100:01:093:0034 площею 0,0997 га, та 3223110100:01:093:0035 площею 0,1463. 24.04.2025 року ухвалою суду закрито підготовче та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. 04 липня 2024 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі №372/111/21 за [PERSON] , позивачем по справі, визнано в порядку спадкування право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,246 га. за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення суду позивач звернувся до державного реєстратора Обухівської міської ради Київської області, відповідача по справі, для реєстрації за собою права власності на нерухоме майно. 10 грудня 2024 року державний реєстратор Обухівської міської ради Київської області зареєстрував за позивачем право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу. Видаючи витяг про право власності позивач був повідомлений, що земельна ділянка площею 0,246 га. за місцем розташування будинку розділена на дві ділянки, а тому роз`яснила право звернення до суду. Як встановлено, що 14 листопада 2001 року був виданий державний акт на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,246 га. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту, на якій розмішений житловий будинок позивача. 08 вересня 2015 року земельна ділянка площею 0,246 га. за адресою: [ADDRESS] , яка належала згідно державного акту на право приватної власності [PERSON] розділена на дві земельні ділянки, без реєстрації права власності: - площею 0,0997 та. з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровим номером 3223110100:01:093:0034; - площею 0,1463 га. з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства кадастровим номером 3223110100:01:093:0035, що підтверджується копіями витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Виходячи з цього на час прийняття рішення суду (від 04.07.2024 року справа №372/111/21) земельна ділянка, яка була визнана судом в порядку спадкування за позивачем була розділена на дві ділянки, які в реєстрі нерухомого майна зареєстровані не були. Таким чином, позивач позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на землю, тому звернуся до суду за захистом своїх прав. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України , право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Статтею 120 ЗК передбачено, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК в редакції закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05 листопада 2009 року № 1702-VI). Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1,4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналогічна правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 № 6-2цс15. Як вже зазначалось судом, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.07.2024 року у справі №372/111/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна, про усунення від права на спадкування на спадкування за законом, позов задоволено повністю. Усунуто [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків\~\~ [NUMBER] , від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,246 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з цього є встановленим та таким, що не підлягає доказуванню той факт, що за позивачем визнано право власності в порядку спадкування на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до конвенції Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги відповідають наведеним нормам діючого законодавства України, обґрунтовані наявними у справі доказами, в зв`язку із чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved