Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0,2161 га, наданої для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач своєчасно звернувся до Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області з заявою про прийняття спадщини та 25.11.2024 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька на земельну ділянку, площею 0,2161 га, кадастровий номер 1422085000: 000:0002. Утім, постановою державного нотаріуса Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області Гусєвої О.В. від 27.11.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами : а-1 нежитлова прибудова, а1-ганок, Б-1 - сарай, Д-1 гараж, Е-1 літня кухня, Е1-1 сарай, Е2 - погріб, е-1 прибудова, Ж-1 сарай, З-1 сарай, И вбиральня, К колодязь, № 2 ворота, №3 огорожа, №4 огорожа, №5 огорожа. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. З Добропільської державної нотаріальної контори витребувано завірену належним чином копію спадкової справи після [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 15.05.2025 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Сажко С. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти заявлених позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис №15. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №27. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №36. Згідно листа Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 09.05.2024 за вих.№1356 [PERSON] , [INFO] , з 26.05.1977 по день смерті [INFO] був зареєстрований і мешкав за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою станом на день його смерті [INFO] був зареєстрований [PERSON] , [INFO] . 03.05.2024 [PERSON] звернувся до Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . 12.06.2024 [PERSON] , [INFO] , надав заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна (як за законом, так і за заповітом), яке залишилося після смерті його батька, [PERSON] , на користь свого рідного брата (сина померлого), [PERSON] , [INFO] . 26.11.2024 державним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області Гусєвою О.В. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,2161 га, кадастровий номер 1422085000::05:000:0002, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території села Бойківка, Покровського (до реорганізації Добропільського) району, Донецької області. Дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1146. Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2024 за вих. №3402 згідно архівних даних станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Постановою державного нотаріуса Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області Гусєвої О.В. від 27.11.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. Згідно довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 11.06.2024 за вих. №1916 при обстеженні 11.06.2024 житлового будинку [ADDRESS] , інженером-інвентаризатором ТОВ «Добропільське БТІ» виявлено житловий будинок та всі господарські будівлі збудовані до 1992 року. Згідно погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки, яка була заведена виконкомом Ніканорівської сільської ради, за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на [PERSON] , він значиться главою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням начальника Шахівської сільської військової адміністрації від 13.05.2024 [PERSON] підтверджено адресу об`єкту нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки (витягу з погосподарської книги) від 09.05.2024, виданої Шахівською сільською радою, [PERSON] , [INFO] , є головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , згідно погосподарської книги № 1, номер об`єкта ПГО 0020-1. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст 1270 ЦК України). Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до роз`яснень наданих у п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-137цс13 від 18.12.2013 право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Як вбачається з довідки (витягу з погосподарської книги) від 09.05.2024, виданої Шахівською сільською радою будинок [ADDRESS] , побудований у 1968 році. З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за цими указом та постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Тобто ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 №12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15.01.2021 по справі №1540/3952/18 прийшов до висновку, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 у справі №623/214/17. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. Оскільки державна реєстрація нерухомого майна в сільській місцевості в період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 не проводилась, то документами, що підтверджують право спадкодавця на будинки, збудовані після видання Указу від 26.08.1948 та в період дії Інструкції від 31.01.1966, можуть бути довідки виконавчого комітету відповідної місцевої ради, виписки з погосподарської книги відповідної місцевої ради щодо належності будинку, ухвалені органом місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічні паспорти на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо, що відповідало діючому на той час законодавству. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, постанові Верховного Суду України від 28.02.2018 у справі № 3466/996/16-ц, інформаційному листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Так, судом встановлено, що згідно довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2024 за вих.№3483 інвентарна справа №63/36 за адресою: [ADDRESS] , розпочата Красноармійським БТІ 22.08.1988 на підставі замовлення [PERSON] про проведення технічної інвентаризації домоволодіння з виготовленням технічного паспорту. Технічна документація виготовлена, але відомості про право власності на [PERSON] в архівній справі відсутні. Отже, згідно з довідкою ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 11.06.2024 за вих. №1916 житловий будинок [ADDRESS] , побудований до 1992 року, тобто тоді, коли чинні на той час нормативно правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, досліджені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вищезазначений житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, належав померлому [PERSON] , відповідно до діючого на час його будівництва законодавства. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки позивач [PERSON] у встановлений законом строк вчинив усі належні дії для оформлення спадщини, але не зміг зареєструвати своє право з незалежних від нього обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved