Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з позивачем та перебуває на утриманні позивача. Відповідач є платником аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача; як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач не сплачує аліменти на користь позивача. З часу розлучення з відповідачем останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини: не відвідує дитину, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, навчанням, матеріальної допомоги дитині не надає. В окремо поданій суду заяві представник позивача просила про розгляд справи у її відсутності, просила суд задовольнити позов. Відповідач в\~окремо поданій\~суду заяві\~повідомив про\~визнання позову.\~ \~ Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2025 р. прийняти до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2025 р. від 17.02.2025 р. відкрито провадження\~у цивільній\~справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.05.2025 р. задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16.05.2025 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, позивач та відповідач перебували у шлюбі, є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб між батьками припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Амвросіївського районного суду Донецької області від 25.03.2011 р.н., що підтверджується рішенням у справі №218/977/13 ц. Дитина проживає разом з позивачем; на утримання дитини на користь позивача рішенням суду стягнуті аліменти, що підтверджується рішенням Амвросіївського районного суду Донецької області від 01.06.2013 р. (справа №218/1249/13-ц). На підставі відповіді від 21.08.2024 р. з ВДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судом встановлено, що виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до виконання, постановою державного виконавця від 10.11.2014 р. виконавчий лист був повернутий згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі висновку органу опіки та піклування від 15.12.2025 р. №88 судом встановлено, що органом опіки та піклування прийнято рішення по доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач в\~окремо поданій\~суду заяві\~повідомив про\~визнання позову.\~ \~ Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання батьком дитини батьківських обов`язків та регулюються ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 7 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст.\~7, ч.ч. 1-4\~ст. 150, ст. 155, п. 2 ч. 1\~ст. 164, ст. 165 СК України, ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 150, ч. 1 та ч. 2 ст. 155, ч. 1 ст. 179, ч. 2 ст. 179, ст. 182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191, ст. 242, ч. 1 ст. 243, ч. 1 ст. 247 СК України. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені\~частиною першою статті\~164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину\~\~\~з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (зокрема, серед інших Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України\~визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини\~і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону\~і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Доказів на підтвердження виконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини суду не надано. Відповідач позов визнав, про що повідомив суд в окремо поданій суду заяві. Визнання відповідачем позову\~не суперечить\~закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб.\~ Враховуючи встановлені\~судом обставини,\~на переконання\~суду,\~позбавлення батьківських\~прав відповідача\~ відповідає\~інтересам дитини,\~ \~оскільки \~відповідач \~ухиляється від\~виконання \~обов`язків\~по вихованню\~дитини:\~ не\~дбає про\~її матеріальне\~забезпечення,\~ не\~піклується про\~фізичний і\~духовний розвиток\~дитини,\~не виявляє\~інтересу до\~її внутрішньогосвіту, навчання, підготовки до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, такою поведінкою показуючи поганий приклад нехтування сімейними цінностями та байдужості до родичів, у зв`язку з чим вимога позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини підлягає задоволенню. Водночас, за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, та при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України, відповідачі мають право звернутися з позовом про поновлення їх батьківських прав відносно дітей. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи задоволення судом позову повністю, той факт, що позивачем сплачений судовий збір в повному обсязі (1211,20 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved