Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії\~Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на заставне майно. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 19.11.2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» (позивач) та [PERSON] (відповідач) був укладений договір про споживчий кредит (для придбання транспортного засобу) №229/0139, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 339006,00 грн. на 84 місяців, зі сплатою 11,59 відсотків річних за користування кредитом з остаточним поверненням кредиту не пізніше 18.11.2027 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави майна №229/0139/1. Предметом застави є транспортний засіб марки CHERY моделі TIGGO 3, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ-CAR-GENERAL ХЕТЧБЕК-В, державний реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2020, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, об`єм двигуна 1598, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18.11.2020 року серії [NUMBER] , виданим ТСЦ 6350. Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та перерахував кошти на рахунок продавця транспортного засобу. У зв`язку з тим, що відповідач не дотримувався умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів по кредиту та відсотках, позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 365910,96 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) у сумі 295734,19 грн.; відсотки за користування кредитом у сумі 70\~176,77 грн., а також звернути стягнення на предмет застави, що належить відповідачу на праві власності, шляхом реалізації предмета застави на електронних торгах відповідно до\~Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №\~2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою суду від 26.12.2024 року справу прийнято до провадження та призначеного судове засідання на 28.02.2025 року. В подальшому судові засідання призначалися на 27.03.2025 року та 15.05.2025 року. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судові засідання не прибув, на адресу місця реєстрації та на мобільний номер телефону направлялися виклики до суду, проте відповідач в судові засідання не прибув, причини поважності неявки суду не повідомив. Згідно відомостей Мінсоцполітики відсутні відомості про внесення відомостей про відповідача до Єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб, станом на 09.04.2025 року. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено настпне. 16.11.2020 року між ПАТ «Завод Фрунзе» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля №162/2020, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця транспортний засіб марки CHERY моделі TIGGO 3, рік випуску 2020, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його ціну, визначену в договорі. Вартість складає 377880,00 грн., перший платіж у день укладання договору 38874,00 грн., та другий 339006,00 грн. не пізніше 30.11.2020 року. 19.11.2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит (для придбання транспортного засобу) №229/0139, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3369006,00 грн. на 84 місяці, зі сплатою 11,59 відсотків річних за користування кредитом з остаточним поверненням кредиту не пізніше 18.11.2027 року. На виконання вимог п. 3.2.1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит, одноразово в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, з подальшим перерахуванням коштів у сумі на поточний рахунок продавця ПАТ «Завод Фрунзе», що підтверджується виписками по поточному рахунку позичальника. Пунктами 4.3.1 - 4.3.4 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язався належним чином виконувати всі умови договору та взяті на себе за договором зобов?язання; у строки, обумовлені Договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов?язання за Договором; у випадку порушення умов Договору та/або Документів забезпечення достроково повернути Кредит в порядку, передбаченому п.3.9 Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18.11.2020 року серії [NUMBER] , виданим ТСЦ 6350, транспортний засіб марки CHERY моделі TIGGO 3, рік випуску 2020, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] колір БІЛИЙ, зареєстровано за [PERSON] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави майна №229/0139/1. Предметом застави є транспортний засіб марки CHERY моделі TIGGO 3, рік випуску 2020, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] колір БІЛИЙ Згідно з витягом №90857586 від 06.05.2024 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано звернення стягнення на предмет застави за договором застави № 229/0139/1, [PERSON] . Як вбачається з виписки по поточному рахунку позичальника, наявна заборгованість у розмірі 365910,96 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) у сумі 295734,19 грн.; відсотки за користування кредитом у сумі 70\~176,77 грн. Пунктами 7.1, 7.4, 7.4.1, 7.6 договору застави передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених кредитним договором, договором застави та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов зобов?язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, заставодавець не поверне (повністю або частково) Заставодержателю суму Кредиту, та/або не сплатить проценти за користування Кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов?язання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані заставодавцем у відповідності з договором застави, виявляться (стануть) недійсними. заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, будь-яким способом не забороненим законодавством, у тому числі за рішенням суду встановленому законодавством та цим договором порядку. У разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку. Заставодержатель одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на Предмет застави зобов?язаний надіслати заставодавцю, а також іншим зареєстрованим обтяжувачам, якщо такі будуть встановлені, письмові повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов?язання згідно вимог Законодавства. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави зобов?язання залишилось не виконаним, заставодавець зобов?язаний передати предмет застави у володіння Заставодержателю за актом приймання-передачі. Якщо заставодавець, у володінні якого знаходиться предмет застави, не виконує обов?язок щодо передачі предмета застави у володіння заставодержателя, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, відповідачу надсилалася вимога про дострокове погашення кредиту, повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов`язань. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про заставу»\~за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 20 Закону України «Про заставу»\~заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Отже, право на звернення стягнення на предмет обтяження виникає у заставодержателя у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою. За\~ст. 28 Закону України «Про заставу»\~застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~23, ст.ст.\~24,\~27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Як встановлено з матеріалів справи, повідомленням від 06.05.2024 року відповідача було повідомлено про порушення забезпечених заставою зобов`язань. З урахуванням вищенаведеного, заявлені вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки у заставодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно ч. 2\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у\~разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до\~норм ЦК\~України,\~як вказано\~вище,\~зобов`язання\~припиняється виконанням,\~проведеним належним\~чином.Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.\~\~ Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення. Застава, як зазначено вище, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення застави та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави у спосіб, передбачений законодавством. Таким чином, застосування банком іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Відповідно до висновку Верховного Суду\~\~у постанові від 24 травня 2022 року у справі № 357/850/21, звернення стягнення на предмет застави є додатковим (акцесорним), а не альтернативним способом захисту порушеного права, який може бути використаний разом з основним або окремо, що не є подвійним стягненням заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтуваною та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору\~у розмірі 10977,32 грн.

Outcome: approved