Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал»), в особі представника Сироватки С.В., звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути із [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6625906 від 03.05.2023 в розмірі 16746,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 03.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 6625906, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 6000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір був підписаний в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Факт перерахування коштів підтверджений відповідним повідомленням. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 14.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №14.02/24-Ф, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 16746,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10746,00 грн. - заборгованість за відсотками. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 25.03.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 06.11.2024 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- задоволено. Заочне рішення по цивільній справі №277/1249/24 від 06.11.2024 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 15.04.2025. Ухвалою суду від 15.04.2025 клопотання позивача про витребування доказів в АТ «Універсал Банк» задоволено, відкладено розгляд справи на 09.05.2025. Розгляд справи відкладено на 27.05.2025 у зв`язку з неподанням до суду витребуваних в АТ «Універсал Банк» документів. У судові засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання, в якому просить справу розглянути без його участіта вказав, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання 15.04.2025, 09.05.2025 та 27.05.2025 не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином (надісланням судової повістки про виклик на електронну адресу, яку відповідач зазначив у заяві про перегляд заочного рішення, та здійсненням оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України), про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову, а також будь-яких інших клопотань суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №6625906, на умовах якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплати проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.42-52). Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході останнього в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (п. 1.1 договору). Згідно п. 1.3 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6000 грн. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту 360 дні. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Пунктом 1.5 договору встановлено, що тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Відповідно до п. 2.1 укладеного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] . Згідно з п. 3.1 кредитного договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №6625906 від 03.05.2023 визначено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Вказаний договір про надання споживчого кредиту №6625903, додаток до нього та паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] , його електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Матеріалами справи підтверджено, зокрема довідкою про ідентифікацію від 03.05.2023, що [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №6625906 від 03.05.2023, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», одноразовий ідентифікатор - [NUMBER], номер телефону [NUMBER] (а.с.56). Таким чином, договір про надання споживчого кредиту №6625906 від 03.05.2024 укладений відповідачем саме в такій редакції, наявній в матеріалах справи, оскільки узгоджений та підписаний [PERSON] в порядку підписання електронних договорів. З повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Контрактовий дім» за вих. №4216 від 29.02.2024 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Контрактовий дім» повідомило про успішність наступної операції, згідно договору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020, а саме, що 03.05.2023 на картку № [NUMBER] було здійснено переказ у сумі 6000 гривень (а.с.58). Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 20.05.2025 №БТ/4253, банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , [INFO] на вказану банківську картку був зарахований платіж в сумі 6000 грн. Згідно картки обліку за договором (розрахунок заборгованості) №6625906 від 03.05.2023 [PERSON] з 03.05.2023 по 13.02.2024 взагалі не здійснював погашення за кредитним договором, в результаті чого утворилась загальна заборгованість у розмірі 16746,00 грн.(а.с.60-74). 14 лютого 2024 між ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі іменоване як «Фактор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі іменоване як «Клієнт») було укладено договір факторингу №14.02./24-Ф, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.76-85). З витягу з Реєстру боржників Додаток №1 до Договору факторингу №14.02/24-ф від 14.02.2024 року, вбачається, що до нього включений боржник [PERSON] за договором №6625906 із заборгованістю в загальній сумі 16746 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10746 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.86). Із платіжної інструкції №75117 від 14.02.2024 встановлено, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» 1280234,27 грн. за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №14.02/24-Ф від 14.02.2024 (а.с.88). З повідомлення-вимоги по кредитному договору №6625906 вбачається, що на поштову адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги та повідомлено про необхідність оплатити борг у сумі 16746,00 грн. до 12.03.2024 (а.с.90,91). 02.09.2024 року за вих. № С286 ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» на поштову адресу [PERSON] направлено досудову вимогу про погашення заборгованості у сумі 16746,00 грн. (а.с.92). Оскільки до теперішнього часу відповідачем належним чином в добровільному порядку не виконане грошове зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №6625906 від 03.05.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] останнім підписано одноразовим ідентифікатором [NUMBER], який було надіслано на номер відповідача [NUMBER](а.с.56). Підписуючи договір, позичальник підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (п.9.8 Договору). Так, укладений договір містить усю необхідну для ідентифікації позичальника інформацію (паспортні дані, РНОКПП, електронну адресу, номер особистого електронного платіжного засобу, адресу проживання) та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Отже, відповідний договір між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] є укладеним. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» своє зобов`язання перед позичальником виконало в повному обсязі, надало відповідачу у користування кредитні кошти у сумі 6000 грн шляхом переказу на картку № [NUMBER] , відповідно, у останнього виник обов`язок щодо погашення кредиту. Однак, відповідач свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість перед банком. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). 14 лютого 2024 між ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі іменоване як «Фактор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі іменоване як «Клієнт») було укладено договір факторингу №14.02./24-Ф, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.76-85). З витягу з Реєстру боржників Додаток №1 до Договору факторингу №14.02/24-ф від 14.02.2024 року, вбачається, що до нього включений боржник [PERSON] за договором №6625906 із заборгованістю в загальній сумі 16746,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10746,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.86). Із платіжної інструкції №75117 від 14.02.2024 встановлено, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» 1280234,27 грн. за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №14.02/24-Ф від 14.02.2024 (а.с.88). З повідомлення-вимоги по кредитному договору №6625906 вбачається, що на поштову адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги та повідомлено про необхідність оплатити борг у сумі 16746,00 грн. до 12.03.2024 (а.с.90,91). 02.09.2024 року за вих. № С286 ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» на поштову адресу [PERSON] направлено досудову вимогу про погашення заборгованості у сумі 16746,00 грн. (а.с.92). Таким чином, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту №6625906 від 03.05.2023 на підставі укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» Договору факторингу №14.02/24-Ф від 14.02.2024, відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. Із розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №6625906 від 03.05.2023 вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 16746,00 грн. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту в сумі 16746 грн підлягають до задоволення як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved