Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Макарівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка 08 травня 1991 року склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачці. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, увійшов житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] загальна площа 57,1 м2, житлова площа 25,9 м2, господарські будівлі та споруди: сарай (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера Г), навіс (літера Д), вбиральня (літера Е), колодязь № 1, огорожа № 2 № 8. Проте, нотаріус позивачу відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок через розбіжності у документах. Згідно із Свідоцтвом на право особистої власності на житловий, вищевказаний будинок належить [PERSON] , а спадкова справа № 1118 за 2006 рік заведене щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Суд ухвалою від 21 березня 2025 року позов [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження, встановив відповідачу строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, та третій особі для подання пояснень. Підготовче засідання призначив на 29 квітня 2025 року. Відповідач подавав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі матеріалами. Від третьої особи державного нотаріуса Тищенко Вікторії Григорівни Макарівської державної нотаріальної контори 18 квітня 2025 року до суду надійшла заява, в якій просила справу розглядати у відсутності представника контори. Рішення прийняти відповідно до законодавства. Суд ухвалою від 29 квітня 2025 року за клопотанням позивача закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21 травня 2025 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений у судове засідання не з`явився. Представник третьої особи 15 травня 2025 року до суду подала заяву, в якій просила справу розглядати у відсутності представника контори. Рішення прийняти відповідно до законодавства. У зв`язку з наведеним суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 08 травня 1991 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконком Людвинівської сільської ради народних депутатів Ермак В.П., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області від 09 листопада 2006 року, актовий запис № 14. [PERSON] , [INFO] , 29 квітня 1992 року уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 29 квітня 1992 року Людвинівською сільською радою Макарівського району Київської області, запис № 2. Мати позивачки, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 08 липня 1999 року Людвинівською сільською радою Макарівського району Київської області, запис № 7. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Зі змісту виписок з погосподарськиг книг № 9 за 1977-1979 роки, № 2 за 1980-1982 роки, № [NUMBER] за 1983-1985 роки, № [NUMBER] за 1986-1990 роки, № [NUMBER] за 1991-1995 роки, № 5 за 1996-2000 роки від 04 березня 2025 року № 43, виданої старостою Фасівського старостинського округу Макарівської селищної ради, встановлено, що [PERSON] була єдиним співвласником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За випискою з погосподарської книги Фасівського старостинського округу Макарівської селищної ради від 04 березня 2025 року № 44, зроблено особовий запис № 0307 від 2020 року, що [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , сільською радою не видавалось. Згідно з копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 19 жовтня 2024 року, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , входить: житловий будинок (літ. А), загальна площа 57,1 м2, житлова 25,9 м2, що складається з приміщень: коридор - 8,3 м2, кухня 6, 4 м2, передпокій 7,1 м2, житлова 11,6 м2, житлова 7,0 м2, житлова 7,3 м2, веранда - 9,4 м2; господарські будівлі та споруди: прибудова (а), сарай (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера Г), навіс (літера Д), вбиральня (літера Е), колодязь № 1, огорожа №2-№8. Згідно із Свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 20 березня 1990 року, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Державний нотаріус Макарівської державної нотаріальної контори Тищенко В.Г. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, у зв`язку з неможливістю встановити факт належності документу, що посвідчує право власності спадкодавця, оскільки прізвище померлої [PERSON] , а власник зазначеного будинку відповідно до Свідоцтва на право власності на житловий будинок « [PERSON] » (роз`яснення державного нотаріуса Тищенко В.Г. від 25 грудня 2024 року № 307/02-14). Відповідно до статей 12161218 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 Цивільного кодексу України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (пункт 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Статтею 392 Цивільного кодекс України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] її матері, однак через розбіжності в документі який посвідчує право особистої власності на житловий будинок та спадковій справі спадкодавця, у встановленому законом порядку, позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому їх необхідно задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved