Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

19 травня 2025 року представник заявника [PERSON] адвокат Стретович І.С. звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2009 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вже тривалий час [PERSON] вчиняє відносно дружини, дитини та тещі домашнє насильство. Так, останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення передбачені ч. ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП та до нього були застосовані заходи у вигляді штраф. На переконання заявника, вищевказані обставини свідчать про систематичне вчинення [PERSON] домашнього насильства, позитивної динаміки змін в його поведінці немає, останній лише посилює залякування, страх, фізичне насильство стосовно дружини в присутності дитини що зумовлює необхідність звернення до суду з метою отримання обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] . На підставі наведеного просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців та встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: - заборонити [PERSON] спілкування з постраждалими [PERSON] та [PERSON] ; - заборонити [PERSON] наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх і в будь який спосіб спілкуватися з ними; - заборонити [PERSON] телефонні переговори, або контактувати з [PERSON] та [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Від заявника [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч.11 ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини 1\~статті 24 Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1\~статті 1 Закону\~обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною 3\~статті 26 Закону\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1\~статті 1 Закону\~визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України),\~\~а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію\~\~і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним\~законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з частиною 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 1\~статті 21 Закону\~передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. За положеннями частини 2, 3, 4\~статті 26 Закону\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2009 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Також, з копії свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] є особами, на яких у відповідності до ч. 2 статті 3 положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Встановлено, що під час спільного проживання [PERSON] свідомо вчиняв систематичні дії, в ході яких застосовував фізичне та психологічне насильство у відношенні дружини. Так, відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 340 грн.. Відповідно до змісту вказаної постанови, 22 лютого 2023 року близько 04 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання з явними ознаками алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини, в присутності малолітнього сина, яким викликав у останніх сильні душевні хвилювання. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту постанови слідує, що 30 січня 2024 року [PERSON] погрожував своїй дружині [PERSON] [INFO] , що проживає разом із ним чим спричинив психологічне насильство. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту постанови слідує, що 14.01.2024 року о 06.30 год. вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини, а саме: словесно ображав, погрожував, принижував, вдарив. Вказані дії відбувалися у присутності неповнолітнього сина. При цьому, вчинив правопорушення повторно, протягом року. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 510 грн.. Відповідно до змісту вказаної постанови, 24.06.2024 року близько 20:30, [PERSON] , перебуваючи за адресою свого проживання: [ADDRESS] , повторно, протягом року, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме: висловлював словесні образи, нецензурно лаявся та погрожував фізичною розправою, а також шарпав її за руки та душив за шию, чим заподіяв шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією,викладеною у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19). Отже, судом установлено, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо дружини [PERSON] за що притягувався до адміністративної відповідальності. Врахувавши неприязні стосунки, які склалися між заявником [PERSON] і її чоловіком [PERSON] , оцінивши ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд визначає пріоритетним право [PERSON] на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, та, оцінивши існуючі ризики, приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи\~ [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1, 4, 5, 6 ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині 2\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на три місяці із застосуванням наступних тимчасових обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] : - заборонити [PERSON] наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 3 місяці; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 3 місяці; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 3 місяці. Щодо видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] щодо обмеження його прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної вимоги, виходячи з наступного. Суд під час розгляду заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства щодо неповнолітнього сина [PERSON] у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник до суду не надала, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для [PERSON] , [INFO] у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні. Оскільки заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення насильства стосовно дитини, зокрема того, що вона зверталася до компетентних органів із заявами щодо вирішення цього питання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви та вважає, що видача обмежувального припису щодо обмеження прав [PERSON] \~відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] може спричинити розрив сімейних зв`язків і не спрямована на захист «найкращих інтересів дитини». Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial