Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.03.2025 року до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04.03.2025 до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 11.02.2023 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Останні декілька місяців вони з відповідачем не проживають разом, малолітня дочка проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач є працездатним, на даний час працює у ТОВ "Бойові Птахи України", інших дітей або осіб, які перебувають на його утриманні не має, зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Черкаській обл. З огляду на викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дочки, в частці від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання даного позову до досягненню дитиною повноліття. Також, враховуючи, що на її утриманні та вихованні є малолітня дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання в частці від усього заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання даного позову до досягненню дитиною трьох років. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05.03.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та справа передана судді (а.с. 19-20). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 23). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2025 року клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребування доказів залишено без задоволення (а.с.84-86). 09.04.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що відповідач любить свою дочку та дружину, він повністю та без застереження визнає обов`язок батька матеріально утримувати доньку та дружину. Він ніколи не відмовлявся виконувати покладені на нього законом та совістю обов`язки, саме тому і передав значну суму дружині, бо розумів, що позивач у вразливому стані, в неї немає самостійного джерела доходу, жодних заощаджень, вона вирішила покинути годувальника, чиїми коштами жила сім`я повернувшись у власну однокімнатну квартиру, яка не була облаштована під потреби дитини. В позивача родичі незаможні люди, тож на їх допомогу також позивачу було годі сподіватись, а відповідач не міг дозволити, щоб донька та мати його доньки посеред зими залишились без засобів до існування. Саме тому, позивач, яка за власними ж словами, не працює перебуваючи у декретній відпустці по догляду за донькою на протязі більше як 3 місяців жодного разу і у жодний спосіб не заявляла про те, що перебуває у скрутній матеріальній ситуації, жодним чином не зверталась до відповідача по гроші чи іншу форму матеріальної підтримки. По цій же причині позивач, одразу після переїзду не звернулась до суду по стягнення аліментів, хоча стягнення в наказовому порядку вирішило судом відбулась би буквально за тиждень. Позивач не спромоглась надати суду будь-яких доказів того, що відповідач ухилявся від утримання її чи/та доньки оскільки він з власної ініціативи запропонував та надав кошти. Відповідач заперечує проти позову, відкидаючи звинувачення у порушенні прав позивача та їх доньки. Натомість відповідач заявляє, що звернення до суду позивача є безпідставним за умови, що між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про те, що відповідач добровільно сплачуватиме аліменти на утримання доньки та дружини. На виконання цієї усної домовленості відповідач виплатив позивачу 10 000 доларів США готівкою, що за курсом НБУ станом на 03.01.2025 року становило 420 385 гривень готівкою. Така форма виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дитини та дружини була і продовжує бути законною. Водночас позивач вводить суд в оману стверджуючи, що відповідач не надавав та не надає їй матеріально отримання на себе та їх спільної дитини, тому цей позов є безпідставним (а.с.31-49). 19.05.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: виписки по картковому рахунку відповідача в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (Monobank) за період з 09 квітня 2025 року по 15 травня 2025 року, які беззаперечно свідчать про постійне, добровільне та систематичне надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини та її особисті потреби; договір добровільного медичного страхування дочки [PERSON] укладений з ПрАТ "СК "АРКС", та квитанція про сплату страхового платежу за вказаним договором № 039007 від 15 травня 2025 року на суму 12 600,00 грн, що є яскравим свідченням батьківської турботи відповідача та значного матеріального внеску в забезпечення права доньки на якісну медичну допомогу та охорону здоров`я; копії експрес-накладних/квитанцій поштових служб (Нова Пошта, Укрпошта) за період з 12 травня 2025 по 28 квітня 2025 року про відправку на адресу позивача посилок з дитячими речами, продуктами харчування, іграшками. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи Встановлено, що 11.02.2023 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.02.2023 року (а.с.12). Віл шлюбу [INFO] народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2023 року (а.с. 11). Позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади (а.с.16, 17). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Між сторонами виникли правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у част ці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При визначені розміру аліментів, суд враховує обставини визначені у ст. 182 СК України, а також вартість продуктів харчування, одежі, комунальних платежів та інше. Оцінивши надані у справі докази, з огляду на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, визнає обов`язок батька матеріально утримувати дочку та дружину та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку в Україні, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, та стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку, суд зазначає наступне. Дитина проживає з матір`ю, що не заперечується сторонами. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Відповідач не надав доказів, які б переконливо свідчили про абсолютну неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення їх спільною малолітньою дитиною трирічного віку, а навпаки зазначив, що він беззастережно визнає обов`язок батька матеріально утримувати дочку та дружину. Доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачкою дитини породжує обов`язок останнього з її утримання, а також з утримання матері дитини, в т.ч. з огляду на те, що вона не має самостійного доходу та потребує матеріальної допомоги. Врахувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що відповідач є працездатною особою та отримує грошові доходи, а позивач на момент подання позову здійснювала догляд за спільною дитиною сторін, яка не досягла трирічного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, який є особою працездатного віку, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 04.03.2025 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку - [INFO] . Щодо доводів відповідача про те, що він надав позивачу матеріальну допомогу добровільно у значному розмірі, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів в судовому порядку, - суд не бере до уваги, так як доказів про те, що між сторонами досягнуто домовленість про сплату аліментів на утримання дитини, суду не було надано. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 2 422,40 грн за дві вимоги не майнового характеру. На підставі викладено та

Outcome: approved