Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Підлубну Ю.В. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Соборної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказано, що під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати разом з матір?ю. У 2021 році відповідач виїхав за межі території України, з сином не спілкується, з народження дитини жодної участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги на його утримання також не надає. 22.08.2023 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , який з двох років виховує [PERSON] як свого рідного сина. З огляду на те, що відповідач свідомо нехтує покладеними на нього батьківськими обов`язками, не бажає займатися вихованням та розвитком сина, позивач просить суд позбавити його батьківських прав. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] вже був позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки від іншого шлюбу. Про небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина - [PERSON] також свідчить його заява, відповідно до якої останній надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2025 року, головуючим суддею по даній справі обрано Журавель Т.С. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України, а саме в`їзд та виїзд з території України громадянином України [PERSON] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, представник позивача надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник служби у справах дітей також просила розглянути справу без її участі з урахуванням висновку щодо розв`язання спору. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 25.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №2113. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 30.01.2018 року зроблено актовий запис №230. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Самарської районної ради про позбавлення батьківських прав, задоволено, [PERSON] , позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.08.2023 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис №1064. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.03.2024 року, про що зроблено актовий запис №123. Згідно довідки №7776 про склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.10.2024 року, складеним представниками управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району ДМР, підтверджено факт проживання за адресою: [ADDRESS] родини у складі 4 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час виходу встановлено, що для дітей створені належні умови для комфортного проживання та розвитку, у квартирі зроблено сучасний ремонт, в наявності необхідна побутова техніка та меблі, діти мали охайний вигляд. Стосунки в сім`ї хороші, хлопчик легко йшов на контакт, спостерігалися хороші відносини між членами родини, під час бесіди [PERSON] татом. Як вбачається з відповіді КНП «ДЦПМСД №4» ДМР, [PERSON] [INFO] задекларований в медичному закладі з народження. Декларація укладена 07.08.2018 з лікарем [PERSON] . Дитина щеплена за віком, всі щеплення робились своєчасно, приходив з матір?ю або з вітчимом - [PERSON] . Рекомендації лікарів виконуються в повному обсязі. З 2020 року і по жовтень 2024 року під час відвідування медичного закладу [PERSON] був або з матір?ю - [PERSON] , або з [PERSON] , або з обома разом. За дитиною забезпечено належний догляд за станом здоров`я як [PERSON] , так і [PERSON] . В період з 2018 року по день надання відповіді [PERSON] не звертався до КНП «ДЦПМСД №4» ДМР із запитом про отримання інформації про стан здоров?я сина. Згідно характеристики навчального закладу, [PERSON] навчається в Дніпровській гімназії №49 Дніпровської міської ради у 1 класі. [PERSON] виховує хлопчика як рідного. Дитина повністю вважає його своїм батьком, а біологічного батька не пам?ятає. Павло [PERSON] повністю виконує всі обов?язки по вихованню дитини, завжди приводить і забирає його з гімназії, має позитивний вплив на дитину, постійно спілкується з класоводом. 27.03.2025 року органом опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради складено висновок №5/6-45 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Також згідно висновку, [PERSON] була присутня на засіданні комісії з питань захисту прав дитини особисто та повідомила, що з батьком [PERSON] не проживає з 2019 року, син взагалі не знає його. [PERSON] та [PERSON] , які є батьками [PERSON] , зазначили, що взагалі ніколи не бачили біологічного батька [PERSON] . У матеріалах справи наявна копія нотаріальної заяви [PERSON] від 01.10.2024 року, яка складена в м. Братиславі Словацької Республіки в присутності другого секретаря з консульських питань Посольства України в Словацькій Республіці, в якій зазначено, що [PERSON] не заперечує та надає згоду на позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, у межах повноважень наданих Адміністрацією Держприкордонслужби України, за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» №2497/25-Вих від 01.04.2025 року, [PERSON] виїхав за межі території України 11.06.2022 року через пункт пропуску Краківець. Відомості про в`їзд відсутні. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує його усім необхідним, що свідчить про свідоме нехтування його батьківськими обов`язками та байдуже ставлення до дитини. Також судом встановлено на підставі досліджених письмових доказів, що [PERSON] вважає його своїм батьком [PERSON] , який займається вихованням та розвитком хлопчика, при цьому біологічного батька дитина не пам?ятає. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, з урахуванням інтересів дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved