Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У квітні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Коллект Центр» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 02 червня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики № 2429953, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн., строком користування до 02 липня 2021 року (30 днів). Базова процентна ставка, фіксована 1,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою. Додатковими угодами від 02 липня 2021 року, 03 серпня 2021 року, 02 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року до договору позики від 02.06.2021 року сторони погодили продовження строків позики. Остаточна дата повернення позики становила 06.11.2021 року. 09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики укладеним із [PERSON] 06 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 77497115 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер його мобільного телефону. За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8300,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 06.11.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99 % в день (п. 2.1. та п. 2.2. договору). У період з 06.10.2021 року по 06.11.2021 року діяла знижена процентна ставка 0,6965%, за понадстрокове користування позикою діяла процентна ставка 2,70 % в день. Орієнтовна загальна вартість позики становила 10 034,29 грн. (п. 2.3. договору). 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики, укладеним з відповідачем. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами, укладеним між ТОВ «Маніфою», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договорами утворилася заборгованість: - за договором позики № 2429953 від 02.06.2021 року у розмірі 39\~341,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом та 36\~341,00 грн. заборгованість за процентами; - за договором позики № 77497115 від 06.10.2021 року у розмірі 27\~846,75 грн., з яких: 8300,00 грн. заборгованість за кредитом, 19\~545,39 грн. заборгованість за процентами, нараховані 3% річних у розмірі 1,36 грн. Загалом розмір боргу складає 67\~187,75 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16\~000,00 грн. Ухвалою судді від 25 березня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 02 червня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 2429953. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» та розміщених їх сайті https://money4you.ua/ru/o-nas/normatyvna-dokumentatsiya/. Згідно п. п. 2.3.1 - 2.3.4 договору: тип позики - короткострокова, сума позики складає 3000,00 гривень, строк позики: до 02 липня 2021 року (30 днів). Відповідно до п. 2.4.4 договору процентна ставка, фіксована 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою. Згідно п. 2.6. договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Договір позики було підписано позичальником [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора v17455. До укладання кредитного договору відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту (позики), про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором, таблицею обчислення загальної вартості кредиту (позики), реальної річної процентної ставки за договором та графіком нарахувань, про що також свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором v17455. Підписавши договір про надання кредиту (позики), відповідач взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 3000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 02.06.2021 року о 13:06:57 на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……1405, що постає із листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 29.10.2024 року (а.с. 53). Додатковими угодами від 02 липня 2021 року, 03 серпня 2021 року, 02 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року до договору позики від 02.06.2021 року, укладеними між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , сторони погодили продовження строків позики. Остаточна дата повернення позики становила 06.11.2021 року. 09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики, укладеним із [PERSON] . Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 2143, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників від 09.02.2022 року до договору факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 року заборгованість [PERSON] складає 9191,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом та 4776,00 грн. заборгованість за процентами. Зазначений розмір заборгованості вказаний у розрахунку заборгованості. 06 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 77497115, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Як слідує зі змісту п. 1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позика, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 вказаного договору позики зазначено, що сума позики складає 8300,00 грн., строк позики - 30 днів, дата повернення позики 06.11.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99% на день. З 06.10.2021 року по 06.11.2021 року діє знижена процентна ставка 0,6965%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою ставить 2,70 % за день. Орієнтовна загальна вартість позики складає 10\~034,29 грн. До укладання договору позики відповідач ознайомився із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (позики), реальної річної процентної ставки за договором та графіком нарахувань, про що також свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Підписавши договір про надання кредиту (позики), відповідач взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 8300,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 06.10.2021 року на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……1718, що постає із листа ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 18.12.2024 року (а.с. 47). 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю - продаж) права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором, укладеним з відповідачем. Згідно Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв Реєстр боржників в кількості 207 307 шт. Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року заборгованість [PERSON] : - за договором позики № 2429953 від 02.06.2021 року складає 39\~341,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом та 36\~341,00 грн. заборгованість за процентами; - за договором позики № 77497115 від 06.10.2021 року складає: 27\~846,75 грн., з яких: 8300,00 грн. заборгованість за кредитом, 19\~545,39 грн. заборгованість за процентами та 1,36 грн. нараховані 3% річних. Позивач вважає, що відповідно до укладеного договору факторингу, до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 67\~187,75 грн., яку просив стягнути з відповідача на їх користь. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявних у справі договорів, такі договори підписані відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, що були направлені йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору позики № 2429953 від 02.06.2021 року та договору позики № 77497115 від 06.10.2021 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договори саме такого змісту, відповідач погодився з їх умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договорів вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). ТОВ «Маніфою» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за вищевказаними договорами виконали в повному обсязі, а саме, надали відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Докази зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за вищевказаними договорами позики. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, отримані в кредит кошти не повернув. Відповідні докази суду надані не були. Враховуючи, невиконання відповідачем умов договорів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірах 3000,00 грн. та 8300,00 грн. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 1. За договором позики № 2429953 від 02.06.21021 року Сума позики 3000,00 грн., строк позики до 02.07.2021 року (30 днів), середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,99%. В подальшому, додатковими угодами до договору позики строк кредитування було продовжено. Остаточна дата повернення кредиту становила 06.11.2021 року. Розмір процентів до сплати становив 1791,00 грн. Таким чином, строк дії договору закінчився 06 листопада 2021 року, до цього часу його умови сторонами не змінювалися. Доказів того факту, що договір позики після 06 листопада 2021 року було пролонговано шляхом укладання додаткової угоди та строк користування позикою (кредитом) збільшено, матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін (у тому числі вчинення відповідних дій). Позивачем заявлено до стягнення проценти у розмірі 36\~341,00 грн., які були нараховані станом на 10.01.2023 року. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може наставити відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Позивачем не заявлялися позовні вимоги до відповідача щодо стягнення з нього 3% річних від прострочених сум та інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, розмір заборгованості за процентами складає 1791,00 грн. (3000,00 х 30 х 1,99%), які слід стягнути з відповідача на користь позивача. 2. За договором позики № 77497115 від 06.10.2021 року. Сума позики складає 8300,00 грн., строк позики - 30 днів, дата повернення позики 06.11.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99% на день. З 06.10.2021 року по 06.11.2021 року діє знижена процентна ставка 0,6965%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою ставить 2,70% за день. Орієнтовна загальна вартість позики складає 10 034,29 грн. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, розмір процентів за користування позикою становив 1734,29 грн. Позивачем заявлено до стягнення проценти у розмірі 19\~545,39 грн., які були нараховані станом на 10.01.2023 року. Позивачем не заявлялися позовні вимоги до відповідача щодо стягнення з нього 3% річних від прострочених сум та інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, розмір заборгованості за процентами складає 1734,29 грн. (8300,00 х 30 х 0,6965%), які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також позивач просив суд стягнути із відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування на суму боргу вищевказаних процентів вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається із розрахунку 3% річних, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» і наданого позивачем, нарахування цих процентів здійснено лише на заборгованість по тілу кредиту. Тому суд розглядає справу виключно в межах заявлених особою вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Із розрахунку вбачається, що такий було зроблено за період з 22.02.2022 року по 23.02.2022 року (за 2 дня), нараховані 3% річних складають 1,36 грн. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних в розмірі 1,36 грн. Наданий позивачем розрахунку відповідач не спростував. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: - за договором про позики № 2429953 від 02.06.2021 року у розмірі 4791,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом та 1791,00 грн. заборгованість за процентами; - за договором позики № 77497115 від 06.10.2021 року у розмірі 10\~035,65 грн., з яких: 8300,00 грн. заборгованість за кредитом, 1734,29 грн. заборгованість за процентами та 1,36 грн. нарахованих 3% річних. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами за договором позики від 02.06.2021 року у розмірі 34\~550,00 грн. (36\~341,00 1791,00) та за договором позики від 06.10.2021 року у розмірі 17\~811,10 грн. (19\~545,39 1734,29). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Судом позов задоволено у загальному розмірі 14\~826,65 грн., що складає 22,07% від заявлених позивачем до стягнення 67\~187,75 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог у розмірі 22,07%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 668,28 грн. (22,07% від 3028,00 грн.). При цьому позивачу необхідно відмовити у поверненні сплаченого судового збору у розмірі 2359,72 грн. (3028,00 грн. 668,28 грн.). Позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16\~000,00 грн. Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як визначено у ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 517 від 01.01.2025 року із ціною наданих послуг у 16 000,00 грн., копію Витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року у розмірі 16 000,00 грн. Так, згідно Витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги, вказано перелік таких послуг: надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн. (2 год.), складання позовної заяви 12 000 грн. (4 год.). Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в Акті обсяг виконаних адвокатом робіт: надання усної консультації та складання позовної заяви. При цьому, суд звертає увагу, що обсяг позовної заяви складає 5 арк. розтягнутого тексту та в переважній більшості становить цитування норм ЦПК України та ЦК України. Складання позовної заяви такого змісту для професійних адвокатів об`єднання не є складним процесом, для якого має витрачатися 4 год. часу. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Позовна заява не є унікальною, а носить типовий «шаблонний» характер. Враховуючи вищезазначене, на думку суду, вартість адвокатських витрат у заявленій сумі в 16 000,00 грн. є вочевидь завищеною, що не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності, а тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 2 000,00 грн., з урахуванням складності справи, наданих адвокатським об`єднанням послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг тощо. При цьому, суд виходить з того, що дійсно розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися в ці правовідносини, але, оскільки судом вирішується питання про відшкодування відповідачу його витрат на правову допомогу за рахунок позивача, тому саме суд вирішує питання про наявність підстав для такого відшкодування, та саме суд визначає суму, яка підлягає стягненню з позивача і такі дії суду не є втручанням у договір відповідача з адвокатом про надання правничої допомоги. Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial