Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

04 вересня 2023 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій просить визнати 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнавши за [PERSON] право власності на 1/4 частину даної квартири; визнати транспортний засіб «Toyota», модель Land cruiser реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, 2013 року випуску спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнавши частки подружжя у праві спільної сумісної власності на автомобіль по 1/2 частині за кожним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб автомобіль «Toyota», модель Land cruiser реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, 2013 року випуску в сумі 700000 грн; поділити майно набуте під час шлюбу, виділивши [PERSON] телевізор LG43LM6370PLA (кухня-студія) вартістю 13699 грн, диван кутовий (кухня-студія) вартістю 32000 грн, кухню вбудовану (кухня-студія) вартістю 50000 грн, стіл обідній (кухня-студія) вартістю 13000 грн, стільці (кухня-студія) 4 шт. по 1600 грн вартістю 6400 грн, шафу (кухня-студія) вартістю 5000 грн, шафу (на балконі) вартістю 4000 грн, кондиціонер Digital (кухня-студія) вартістю 10000 грн, холодильник Samsung Side-by-side вартістю 40000 грн, мікрохвильову піч Gorenja вартістю 14000 грн, плиту Gorenja вартістю 16000 грн, витяжку вартістю 8000 грн, пральну машину Gorenja вартістю 20000 грн, кондиціонер Samurai (кімната-майстерня) вартістю 10000 грн, а всього на суму 242099 грн; поділити майно набуте під час шлюбу, виділивши [PERSON] кондиціонер Digital вартістю 10000 грн, LED-Телевізор LG50NANO776PA вартістю 26499 грн, шафу-купе вартістю 46000 грн, двоспальне ліжко вартістю 22000 грн, приставний столик з дзеркалом вартістю 4500 грн, тумбу 2 шт. по 2000 грн вартістю 4000 грн, шафу-купе (коридор) 30000 грн, полички з шухлядами (гардеробна) 12000 грн, сейф 15000 грн, духову шафу Gorenja 32000 грн, шафу (ванна) 4000 грн, тумбу-стіл (для умивальника) 6000 грн, шафи навісні з дзеркалом 6000 грн, електричний водонагрівач Flat&Square 8000 грн, грильницю Tefal 9000 грн, чайник Bosch 2600 грн, пилосос 4500 грн, а всього на суму 242099 грн; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2001 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду від 06 липня 2023 року їх шлюб розірвано. У період перебування у шлюбі ними було придбано 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності набуто відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради 16 серпня 2012 року. Власником іншої 1/2 частини квартири є їх син [PERSON] . Вартість квартир на момент їх придбання у 2011 році становила 40000 дол. США, (що еквівалентно на 18 січня 2011 року 317780 грн). Також ними був придбаний автомобіль «Toyota», модель Land cruiser реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, 2013 року випуску, право власності на який зареєстровано на відповідача. Крім того, ними були набуті меблі та побутова техніка, які знаходяться в квартирі [ADDRESS] . Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Щодо поділу квартири просить врахувати презумпцію спільності права власності подружжя на майно та рівності часток у спільному майні та вважає, що за нею слід визнати 1/4 частину даної квартири. 11 жовтня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на набуте майно з виплатою грошової компенсації. Вказує, що спільне проживання з позивачем в одній квартирі є неможливим в зв`язку з постійними сварками та образами з її боку. План квартири є таким, що в натурі її розділити немає технічної можливості. Ним було зроблено оцінку квартири та меблів і вона має значну різницю вартість квартири становить 2083393 грн. Поділу підлягає 1041696,5 грн 1/2 з яких становить 520848,25 грн. 16 жовтня 2023 року від третьої особи [PERSON] надійшло пояснення на позовну заяву, в якому вважає визнання права власності за [PERSON] недоцільним та таким, що призведе до постійних викликів поліції та інших негативних наслідків. Виділення часток в натурі вважає неможливим, оскільки річ є неподільною. Просив відмовити в задоволені позову в цій частині. Ухвалою суду від 07 червня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 07 червня 2024 року було відмолено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 23 травня 2025 року прийнято відмову від позову позивача в частині позовних вимог щодо автомобіля, побутової техніки та меблів. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала суду заяву, в якій позовні вимоги щодо визнання 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнаня за [PERSON] права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , підтримала. У зв`язку із неможливістю бути присутньою в судовому засіданні, просила розглянути справу без її участі та без участі позивача. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились. 23 травня 2025 року від представника відповідача надійшла заява, в якій визнали позовні вимоги щодо визнання права власності в розмірі 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . Щодо відмови позивача від частини позовних вимог - погодились. Просили розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 вересня 2001 року /а.с. 13/. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 15, 17/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 липня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 08 серпня 2023 року /а.с. 14/. У приватній власності [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67437193 від 03 травня 2023 року знаходиться по 1/2 частці квартири [ADDRESS] /а.с. 19/. Право власності вказаних осіб на вищезазначену квартиру підтверджується також копією свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого 16 серпня 2012 року Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради /а.с. 20/. Згідно довідки виписки про склад сім`ї та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] станом на 31 серпня 2023 року зареєстровані [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] син, [PERSON] дочка. [PERSON] 11 серпня 2023 року знята з реєстраційного обліку за заявою власника /а.с. 59/. На замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] /а.с. 84-86, 87-89/. В примітках технічного паспорту квартири зазначено, що на підставі проведеної технічної інвентаризації змінилась загальна площа квартири з 90,7 кв.м на 90,0 кв.м, житлова площа квартири з 59,6 кв.м на 41,8 кв.м. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, власниками якого є [PERSON] 1/2 частка та [PERSON] 1/2 частка, ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 90,0 кв.м, що розташована в [ADDRESS] , [ADDRESS] , на дату оцінки без урахування ПДВ становить 2233924 грн, в тому числі вартість квартири [ADDRESS] з невід`ємними поліпшеннями (вбудовані меблі та побутова техніка) 2083393 грн /а.с. 92-126/. Рішенням Южноукраїнської міської ради від 20 жовтня 2022 року №1128 «Про перейменування вулиць, бульварів, провулків населених пунктів Южноукраїнської міської територіальної громади» вул. Дружби Народів перейменовано на вул. Європейську. Постановою Верховної Ради України №4007-ІХ від 09 жовтня 2024 року перейменовано місто Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома зі сторонами по даній справі. [PERSON] є її подругою. Їх діти разом ходили в дитячий садок, а з 2015 року навчалися в одному класі. Думала, що квартиру купили спільно, приблизно в 2013 році. З 2021 по 2022 роки проживали разом. Коли робили ремонт виїжджали. Ремонт в квартирі робили спеціальні працівники. Після ремонту в квартиру знову в`їхали сторони та їх донька. Син на той час був в Харкові на навчанні. В першій кімнаті проживала [PERSON] , в другій [PERSON] , а в третій [PERSON] . Свідку невідомо тієї обставини, щоб когось з членів сім`ї виганяли з квартири або ж хтось проживав окремо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою сторін по сходинковому майданчику. Приблизно з 2012 року знає [PERSON] . Раніше з ними проживав син [PERSON] , а потім народилась донька. З 2021 по 2022 роки проживають в одній квартирі. На початку війни почали ремонт, який продовжувався до липня 2022 року. На час ремонту сторони виїжджали з квартири, вона місце мешкання не змінювала. Після ремонту [PERSON] повернулись в квартиру. Відразу після ремонту в приміщенні квартири вона не була. Потім прийшла, в квартирі були меблі. Сторони проживали, як сім`я. Машину відповідача бачила. На час ремонту машина кожного дня була у дворі, це 2021 2022 роки. Чи був відповідач в квартирі не знає. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 372\~ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63\~СК України регламентує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Згідно положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 709/494/16-ц від 05 вересня 2018 року, суд повинен дослідити реальну вартість майна, встановити наявність добровільної взаємної згоди, домовленість подружжя на розпорядження цим майном, здійснити заходів для отримання інформації про спірне майно із відповідних реєстрів, перевірити наявності заборони на його відчуження та можливої наявності боргів подружжя за зобов`язаннями та фактично визначити обсяг майна, що підлягає поділу між сторонами у справі. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому, з урахуванням визнання позову відповідачем, вказане майно подружжя підлягає поділу в рівних частках. В судовому засіданні представником відповідача позов було визнано. Враховуючи, що 1/2 частка спільної квартири [ADDRESS] , в будинку [ADDRESS] , про яку йдеться у позовній заяві, була набута подружжям [PERSON] в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, враховуючи визнання позову представником відповідача, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому, за наявності трьох і більше співвласників майна суд, застосовуючи приписи ст. 364 ЦК України, має виділити й зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів. Таких висновків дійшла Велика Палата ВС у справі № 357/3145/20 за позовом про виділення в натурі частки будинку і встановлення порядку користування земельною ділянкою. Як встановлено в судовому засіданні спірна квартира належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] та третій особі [PERSON] по 1/2 частці. Суд, з урахуванням приписів ст. 364 ЦК України, вважає за можливе виділити 1/4 частку квартири [ADDRESS] позивачу [PERSON] , а решту майна залишити у спільній власності відповідача (1/4 частка) та третьої особи (1/2 частка). Виходячи із викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч.1 ст.142\~ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору за одну майнову вимогу в сумі 397,22 грн з відповідача, а 50 відсотків судового збору в сумі 397,22 грн - поверненню позивачу з Державного бюджету України /а.с. 60/. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved