Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 17.12.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладеного договір № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 17.12.2019 о 17:11:02, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду. Таким чином, відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/ картковий рахунок [NUMBER] вказаний відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3219,20 грн. Відповідно до умов договору (п. 1.1.) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видався строком на 30 днів. У подальшому, в зв`язку із неможливістю відповідача в повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за договором відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого між сторонами укладено додатковий договір від 17.01.2020, яким строк користування кредитом продовжили до 17.02.2020, а в подальшому додатковими договорами від 17.02.2020 та 19.03.2020 строк користування кредитом продовжили до 19.03.2020 та 19.04.2020 відповідно. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, але відповідач відповідно до графіку сплати кредитних коштів не повернув кредит та не сплатив проценти. 22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого ТОВ «Сіроко фінанс» отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», у тому числі до [PERSON] за договором № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. 05.02.2024 ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками перед ТОВ «Сіроко фінанс», у тому числі до [PERSON] за договором № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. Відповідач тривалий час належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання по вищевказаному договору, у зв`язку з чим станом на 25.03.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 14 605,57 грн., а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 3200,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування - 9 110,40 грн; інфляційне збільшення - 2 295,17 грн (за період з 16.01.2020 по 21.02.2022). Товариство просило стягнути з відповідача заборгованості в розмірі 14 605,57 грн, судові витрати що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2025 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Судом проведено заочний розгляд справи, оскільки встановлено наявність умов, що передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України для такого порядку розгляду. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 17.12.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, що підтверджується копією зазначеного договору. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту згідно Правил надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту товариства, що опубліковані на веб-сайті товариства www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду. За умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 3200,00 грн на строк 30 днів, акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 процентів річних) у межах строку надання позики (п. 1.3.1 договору). Стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних) (п. 1.3.2 договору). У ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Вищезазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з доданого до позовної заяви листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №11-2602 від 26.02.2024 ТОВ «Лінеура Україна» 17.12.2019 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 3219,20 грн. Таким чином, судом встановлено, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №11-2602 від 26.02.2024, а відповідач підтвердив виникнення у нього зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти. До позовної заяви ТОВ «Лінеура Україна» надало копії додаткових договорів від 17.01.2020 № 455357, від 17.02.2020 № 654727, від 19.03.2020 № 868369 до договору № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 17.12.2019 про продовження строку користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою у зв`язку із неможливістю виконання клієнтом зобов`язань за договором та встановлено нові дати повернення позики: до 17.02.2020, до 19.03.2020, 19.04.2020 відповідно. 22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» уклало договір факторингу № 015-220221 з ТОВ «Сіроко фінанс» про відступлення права вимоги за кредитним договорами до позичальників, у тому числі за договором № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 17.12.2019 до [PERSON] 05.02.2024 ТОВ «Сіроко фінанс» уклало договір факторингу № 20240205/1 з ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» про відступлення прав грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надало копію витягу з реєстру прав вимог від 05.02.2024 та від 14.03.2025, з яких встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] складає 12 310,40 грн. Позивач направив відповідачу досудову вимогу від 14.02.2024 № 144/62-211050062, в якій рекомендував [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 310,40 грн, а в разі невиконання зобов`язань по договору ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» буде змушено звернутись до суду для захисту порушених прав та інтересів. Таким чином, судом встановлено факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит від № 345938 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 17.12.2019 у розмірі 12 310,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Статті 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 3 219,20 грн., але відповідач у порушення умов кредитного договору, а також вимог діючого законодавства не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 3200,00 грн у межах заявлених позовних вимог, процентів у розмірі 9110,40 грн, інфляційних втрат з 16.01.2020 по 21.02.2022 в розмірі 2 295,17 грн, а всього 14 605,57 грн підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Водночас суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Судом встановлено, що 14.03.2025 між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір про надання правової допомоги № 20250314.6, яким передбачено, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), або у разі оплати боржником суму заборгованості на стадії судового розгляду справи клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень (п. 4.2 договору). Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідачем не заявлено, тому з нього підлягає стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу на підставі ч. 3 ст. 133 та ст. 137, 141 ЦПК України у розмірі 7 000,00 грн. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved