Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири по [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Приходько О.А. 25.10.2013 та зареєстрованого за № 1405, стягнення з відповідачки збитків у розмірі вартості квартири [ADDRESS] - 1 335 500 грн, а також судових витрат та витрат на правничу допомогу. В обгрунтування позову посилається на те, що дарування зазначеної квартири відбулося на підставі домовленостей [PERSON] та [PERSON] про розподіл спадкового майна, що позивачка та відповідачка отримали після смерті своїх батьків: матері [PERSON] та батька [PERSON] . За життя мати сторін [PERSON] володіла 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про приватизацію, виданого Придніпровським районним виконавчим комітетом 15.02.1995, та свідоцтва про право на спадщину бабусі сторін [PERSON] . Також позивачці та відповідачці належало по 1/4 частини квартири на підставі свідоцтв про приватизацію, виданих Придніпровським районним виконавчим комітетом 15.02.1995. Батько сторін [PERSON] володів 1/2 частки квартири [ADDRESS] , інша частка належала його сестрі [PERSON] , яка подарувала належну їй 1/2 частку зазначеної квартири позивачці - [PERSON] . Батько [PERSON] заповів 1/2 частку в квартирі також позивачці, після смерті останнього [PERSON] вступила у спадщину та стала єдиним власником квартири [ADDRESS] . Після смерті матері сторін в 2009 році сторони не реєстрували на себе спадщину у вигляді частки квартири [ADDRESS] . Відповідачка запропонувала обміфняти її 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] на квартиру померлого батька в м. Олександрії. Оскільки позивачка постійно проживала в квартирі в м.\~Черкаси, доглядаючи матір, облаштовувала цю квартиру, робила ремонт, то погодилася подарувати відповідачці квартиру в м.Олександрії, незважаючи на нерівноцінність обміну, та 25.10.2013 виконала домовленості зі свого боку та подарувала зазначену квартиру [PERSON] (яка на момент укладення договору дарування мала прізвище [PERSON] ). За їхньої домовленості відповідачка мала оформити спадщину після матері у вигляді 1/4 частки в квартирі [ADDRESS] та подарувати позивачу належну їй 1/2 цієї квартири. Відповідачка почала проживати в подарованій квартирі, однак постійно ухилялася від виконанняі домовленості зі своєї сторони, на неодноразові прохання позивача звернутися до нотаріуса для оформлення квартири в м. Черкаси просила зачекати у зв`язку з сімейними обставинами. В грудні 2023 року відповідачка почала вимагати кошти у позивача за частку в квартирі в м. Черкаси. 12.02.2024 відповідачка зареєструвала на себе частку в квартирі, а в подальшому позивачка дізналася, що відповідачка також відчужила подаровану їй квартиру в м.Олександрії третім особам і за виручені кошти придбала квартиру в м. Черкасах. Отже, відповідачка скористалася довірою позивачки та заволоділа квартирою позивачки шляхом обману. Посилаючись на ст.\~ст. 3, 13, 203, 216, 230, 1212 ЦК України, постанови Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 916/1952/17, від 07.12.2018 у справі №\~910/7547/17, від 28.11.2019 у справі №\~910/8357/18, від 12.09.2019 у справі № 916/152/17, від 03.03.2020 у справі №\~904/7905/16, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 14.05.2020 у справі №916/1952/17, від 17.09.2020 у справі №\~904/4262/17, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2015, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початкове становище, метою проведення реституції є відновлення між сторонами статусу-кво у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину. Оскільки позивачці було завдано реальних збитків на суму вартості квартири, позивачка просить стягнути з відповідачки цю суму на її користь. Ухвалою суду від 04.09.2024 відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] . 01.10.2024 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, зазначає, що доводи позивачки є безпідставними та необгрунтованими, оскільких ніяких шахрайських дій відповідачка не вчиняла, на теперішній час відповідачці та позивачці належить по 1/2 трикімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] успадкувала трикімнатну квартиру [ADDRESS] , в якій проживала протягом 2006-2009 років зі своєю сім`єю. Відповідачка зазначає, що проживала в м.Черкасах разом з хворою матір`ю [PERSON] , за якою вона доглядала, твердження позивачки про те, що вона доглядала матір є неправдивими, оскільки вона жила в м. Олександрії, у 2009 році мати померла і [PERSON] переїхала зі своєю сім`єю у квартиру в м. Черкасах, де проживала разом з відповідачкою. У 2011 році [PERSON] запропонувала відповідачці з сином переїхати до її квартири в м.\~Олександрії, а потім запропонувала їй постійно проживати у цій квартирі і вирішила подарувати квартиру відповідачці, яка туди переїхала. Відповідачка вважала, що оскільки [PERSON] успадкувала зазначену квартиру одноособово, а також автомобіль матері, то ці обставини спонукали позивачку подарувати квартиру у м. Олександрії відповідачці, бо так було справедливо. Відповідачка заявляє, що ніяких домовленостей щодо її відмови від частини квартири в м. Черкасах на користь позивачки не було і не могло бути, оскільки ніяким чино не можна порівняти вартість квартири в м. Черкаси з вартістю квартири в м. Олександрії, яка в рази дешевша. Оскільки відповідачка мала труднощі з пошуком роботи в м. Олександрії, вона у 2017 році повернулася в м. Черкаси і купила там квартиру, оскільки для її сім`ї не було місця для проживання у квартирі, яку вона успадкувала разом з позивачкою. Також зазначає про те, що позивачка знала і обіцяла допомогти відповідачці з продажем квартири у м.\~Олександрії, жодного разу не зверталася до відповідачки з приводу переоформлення на неї своєї частини, при цьому позивачка в період 2014-2023 роки не писала заяв до правоохоронних органів щодо ухиляння відповідачки від таких домовленостей, бо таких домовленостей не було, відповідачка не від чого не ухилялася, до 2023 року відповідачка та позивачка не мали конфліктів, віносини погіршилися після того, як відповідачка стала оформляти спадщину. Договір дарування квартири в м.\~Олександрії був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, нотаріально посвідчений, ніяких зобов`язань ні усно, ні письмово у договорі у зв`язку з укладенням договору дарування відповідачка не обіцяла, доводи позивачки є надуманими. Також відповідачка, посилаючись на ст.\~ст. 257, 267, 717, 718, 719, 728 ЦК України, зазначила, що позов не підлягає задоволенню внаслідок пропущення позовної давності Ухвалою суду від 11.02.2025 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивачки зазначила, що спірний договір укладений позивачкою під впливом обману, відповідачка не мала наміру дарувати належну\~її частку\~квартири в\~м.\~Черкасах позивачці,\~хоча обіцяла\~це в\~обмін на\~те,\~що позивачка\~подарує відповідачці\~квартиру в\~м.\~Олександрії,\~яку позивачка\~спадкувала після\~смерті батька. Сторони не могли укласти відповідний договір міни, оскільки на той час на частку квартири відповідачки у м.\~Черкасах був накладений арешт і нотаріус порекомендував укласти договір дарування квартири. Зазначає, що показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] підтверджуються наявність домовленостей між сторонами щодо обміну квартири в м. Олександрії, що належала [PERSON] , на 1/2 частки квартири в м.Черкасах, яка належить [PERSON] . Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів в підтвердження того, що відповідачка не мала наміру виконувати зазначені домовленості, тобто ввела в оману позивачку, пообіцявши подарувати належну їй 1/2 частку квартири в м.Черкасах в обмін на квартиру в м.Олександрії, а отже оспорюваний договір дарування, укладений без волевиявлення позивачки на дарування належної їй квартири під впливом обману, підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК України з застосуванням наслідків недійсності правочину - стягнення збитків у розмірі вартості квартири, що була відчужена [PERSON] . При цьому умисел особи на обман іншої сторони договору не обов`язково має підтверджуватися вироком суду і може бути встановлений в межах розгляду цивільної справи. Також представник позивачки зазначила, що позовна давність не була пропущена позивачкою, оскільки про відсутність наміру відповідачки виконувати домовленості щодо дарування 1/2 частки квартири в м. Черкасах позивачка дізналася в кінці 2023 року, коли відповідачка почала вимагати у неї грошові кошти за належну відповідачці частку квартири в м. Черкасах. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти позову заперечили, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідачки зазначив про недоведеність факту наявності домовленостей між сторонами щодо обміну об`єктами нерухомості, зокрема, відповідачка вважала, що позивачка вирішила подарувати їй квартиру в м.\~Олександрії, оскільки відповідачка також мала право на спадкування цієї нерухомості, крім того, не доведено наміру відповідачки на обман позивачки щодо дарування їй в подальшому належної відповідачці 1/2 частки квартири в м.\~Черкасах, умисел на вчинення таких дій має бути підтверджений вироком. Також зазначив, що показання свідків позивача не можуть братися до уваги, оскільки зазначені особи є родичами сторін і негативно відносяться до відповідачки. Також представник відповідачки просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог, оскільки оспорюваний договір був укладений сторонами в 2013 році. Представник третіх осіб в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що позивач не надала ніяких письмових доказів про наявність інших домовленостей між сторонами, ніж передбачено оспорюваним договором дарування, а також досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов такої угоди, позивачка була ознайомлена з умовами договору дарування під час його укладення. Також зазначив про недоведеність позивачкою наявності наміру відповідачки на обман позивачки щодо умов договору дарування, зокрема, умисел має бути підтверджений вироком суду. Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 25.10.2013 [PERSON] , як дарувальник, та [PERSON] , як обдаровуваний, уклали договір дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1405, за умовами якого дарувальник передав належну їй трикімнатну квартиру [ADDRESS] у власність обдаровуваному безоплатно, а обдаровуваний приймає в дар цю квартиру (п. 1 договору дарування). Згідно з п. 9 цього договору дарування дарувальник та обдаровуваний підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, що вони не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору. Дарувальник стверджує, що дарування здійснюється за її доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони розуміють, що за своєю природою договір є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на її користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Право власності на квартиру переходить до обдаровуваного з моменту передачі дарувальником і прийняття обдаровуваним дарунка, про що буде свідчити одержання обдаровуваним цього договору після його нотаріального посвідчення (п. 13 договору). Положеннями п.\~п. 16, 17 зазначеного договору дарування сторони узгодили, що підписання цього договору буде свідчити про те, що цей договір дарувальник і обдаровуваний прочитали особисто, зміст цього документа їм зрозумілий і відповідає їхній волі, а предмет дарування - квартира [ADDRESS] фактично прийнята обдаровуваним. Сторони стверджують, що однаково розуміють значення, умови цього правочину та його правові наслідки, про що свідчать їхні особисті підписи. 30.05.2019 [PERSON] , як продавець, передала за договором купівлі-продажу квартири у власність [PERSON] та [PERSON] , як покупцям, у спільну часткову власність, по 1/2 частці кожний, трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 552. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і взяла прізвище чоловіка, що ніким під час судового розгляду не оспорювалося. [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що також сторонами не оспорювалося. Свідки [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою [PERSON] та [PERSON] , надали показання, згідно з якими відповідачка [PERSON] на похоронах батька [PERSON] сама запропонувала їм поговорити з сестрою - [PERSON] про те, щоб [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру у м. Олександрії, а натомість [PERSON] готова була оформити належну їй частку квартири в м. Черкасах на [PERSON] . Для того, щоб укласти договір дарування трикімнатної квартири [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приїхали до м. Олександрії. Також за показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] сестри [PERSON] і [PERSON] напередодні укладення договору дарування квартири 25.10.2013 в присутності зазначених свідків обговорювали, що [PERSON] подарує належну їй квартиру в м. Олександрії [PERSON] , а [PERSON] натомість подарує [PERSON] належну їй частку квартири в м. Черкасах. Свідок [PERSON] також повідомила, що вона особисто супроводжувала сестер [PERSON] та [PERSON] до приватного нотаріуса в день укладення договору дарування квартири в м.\~Олександрії і була обізнана щодо домовленості між сестрами про те, що [PERSON] подарує належну їй квартиру в м. Олександрії [PERSON] , а [PERSON] натомість "перепише" на [PERSON] належну їй частку квартири в м.\~Черкасах. Свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , надав показання, що він ніколи не чув від дружини [PERSON] та її родичів про те, що [PERSON] обіцяла подарувати сестрі [PERSON] належну їй частку квартири в м. Черкасах. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст договору не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч.\~ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За доводами позивача та її представника, спірний договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений нотаріально 25.10.2013 та зареєстрований в реєстрі за № 1405, був укладений [PERSON] під впливом обману, оскільки [PERSON] станом на момент укладення зазначеного договору не мала наміру в подальшому дарувати належну їй 1/2 частку квартири в м. Черкасах [PERSON] , хоча обіцяла це в обмін на те, що [PERSON] подарує відповідачці вказану квартиру в м. Олександрії. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоди вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до показань свідків [PERSON] та [PERSON] між позивачкою та відповідачкою дійсно була домовленість щодо дарування [PERSON] . [PERSON] належної позивачці на праві власності квартири в [ADDRESS] , натомість [PERSON] пообіцяла в майбутньому подарувати [PERSON] належну відповідачці 1/2 частку квартири в [ADDRESS] . При цьому показання свідка [PERSON] не спростовують показань свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки необізнаність свідка [PERSON] про наявність будь-яких домовленостей між позивачкою та відповідачкою не ознає, що таких домовленостей не було. Разом з тим, суд вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність у відповідачки станом на момент укладення оспорюваного договору дарування умислу на обман [PERSON] , а саме, що [PERSON] навмисно пообіцяла подарувати [PERSON] належну їй 1/2 частку квартири у м. Черкасах для того, щоб [PERSON] погодилася подарувати [PERSON] квартиру у м.\~Олександрії та укласти оспорюваний договір дарування від 25.10.2013. Так, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З огляду на викладене, позивачка не довела, що відповідачка навмисно ввела її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, а також що договір дарування квартири [ADDRESS] був укладений [PERSON] під впливом обману. Договір дарування за своєю правовою природою є безоплатним. Згідно з ч. 2 ст. 717 ЦК України договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Як зазначалося\~вище,\~оспорюваний договір\~дарування квартири\~передбачав,\~зокрема,\~умови,\~що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, дарувальник стверджує, що дарування здійснюється за її доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони розуміють, що за своєю природою договір є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на її користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Сторони стверджують, що однаково розуміють значення, умови цього правочину та його правові наслідки. Отже, [PERSON] , підписуючи зазначений договір дарування, засвідчила про обізнаність з умовами та правовими наслідками цього договору. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування\~квартири,\~посвідченого нотаріально\~25.10.2013\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~1405,\~відповідно до ст. 230 ЦК України, а отже не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивачки збитків у розмірі вартості квартири, яка є предметом оспорюваного договору дарування. З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх необгрунтованістю, заява відповідачки про застосування позовної давності залишається судом без розгляду, оскільки питання про наслідки спливу позовної давності має вирішуватися у випадку доведеності позовних вимог. При цьому суд зазначає, що перебіг позовної давності згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі судові витрати покладаються на позивачку. Щодо заявлених представником відповідачки до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20\~000,00 грн, то суд,

Outcome: approved