Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

02 грудня 2021 року до суду надійшов позов Адвокатського бюро Федяєва Сергія Володимировича до [PERSON] про поділ спільного майна та про поділ квартири в натурі між власниками (виділення частки). Позивач просить: Поділити квартиру за адресою: [ADDRESS] в натурі між співвласниками і виділити Адвокатському бюро «Федяєва Сергія Володмировича» у власність частку спільного майна, а саме кімнату, площею 21,7 кв. м., зазначену в технічному паспорті як 1-а кімната. Припинити за адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володмировича» та [PERSON] право спільної часткової валсності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,5 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м. Позивач мотивує вимоги тим, що за договором дарування від 31.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Дімітровою Т.А., реєстровий № 3631, [PERSON] безоплатно передав у власність Адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» (далі Позивач) належну йому на праві власності 1/2 (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на квартиру під номером [ADDRESS] , загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., вартість 1/2 частки квартири становить 699 051, 07 гривень. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60123301, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Дімітровою Т.А., право власності на 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру під номером [ADDRESS] , було зареєстровано за Позивачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Співвласником іншої частини квартири є [PERSON] , якій належить 1/2 цієї квартири під номером [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка не має жодного відношення до Позивача, АБ «Федяєва Сергія Володимировича» є юридичною особою та бажає використовувати своє майно для ведення господарської діяльності, а саме для розташування офісу, та для цього має необхідність переведення належну йому частку в нежитлове приміщення, а отже вважаємо користування, утримання та збереження цього майна ними сумісно неможливо. Угоди про спосіб виділення частки Позивача із загальног Ухвалою від 16 грудня 2021 року\~ позов залишено без руху, а ухвалою від 24.12.2021 року по справі відкрито провадження. Ухвалою від 01.02.2023 по справі призначена судова експертиза, провадження у справі зупинено. 17.05.2023 поновлено провадження у справі. Ухвалою від 22.06.2023 по справі призначена судова експертиза. 17.10.2023 поновлено провадження у справі. 10.06.2024 до суду надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 19/2023 судового експерта [PERSON] . 08.11.2024 до суду надійшла заява [PERSON] по заміну предмету позову, в звязку з неможливістю поділу квартири, яка 31.11.2024 прийнята до провадження. Позивач просить: \~ \~ \~ \~Стягнути з [PERSON] на користь Адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» грошову компенсацію в розмірі 907 841,47 грн, що становить вартість частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м.. \~ \~ \~ \~Право Адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини квартири, що розташована під номером [ADDRESS] , загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., припинити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,5 кв.м. Ухвалою від 18.02.2025 закрито підготовче засідання та призначена справа до судового розгляду по суті. В судові засідання 23.04.2025 та 27.05.2025 учасники справи не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Згідно приписів ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. По справі встановлено, що Адвокатському бюро «Федяєва Сергія Володимировича», код ЄДОПОУ 38478589 на праві приватної спільної часткової власності у частці 1/2 належить житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. Право власності Адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича», код ЄДОПОУ 38478589 на вказану вище частину житлової квартири виникло на підставі договору дарування від 31.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО Дімітрової Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 3631. Право приватної спільної часткової власності на інші частини квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Вказані обставини підтверджується наявними у матеріалах справи Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформаційною Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив припинити право власності на 1/2 частину спірної квартири на користь відповідачки та стягнення з останньої компенсації вартості вказаної частки з тих міркувань, що не має можливості користуватися своєю часткою. Згідно з положеннями\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України). Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.\~Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано КЦС/ВС у постановах від 19.06.2019 у справі № 752/10312/14-ц, від 03.03.2020 року у справі № 748/2803/16-ц, від 29.03.2021 року у справі № 759/2791/17, від 23.05.2022 року у справі № 686/29779/19. На виконання вимог ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2023, до суду надійшов Висновок будівельно-технічної експертизи № 19/2023 судового експерта Чорної Юлії Петрівни, відповідно до якого експертом встановлено наступне: Враховуючи вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва, об`ємно- планувальне рішення досліджуваної квартири, експерт дійшов висновку про те, що поділити в натурі житлову квартиру [ADDRESS] , яка складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею - 39,4 кв.м, загальною площею - 64,5 кв.м в рівних частках між [PERSON] та Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» (по 1/2 частині кожному співвласнику не вбачається за можливе. 1.Враховуючи вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва, об`ємно- планувальне рішення досліджуваної квартири, експерт дійшов висновку про те, що поділити житлову квартиру [ADDRESS] , яка складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею - 39,4 кв.м, загальною площею - 64,5 кв.м в рівних частках або з відхиленням від рівності часток між [PERSON] та Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» (по 1/2 частині кожному співвласнику) не вбачається за можливе. 2. Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулює, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки між сторонами існує спір щодо користування часткою квартири, належної позивачу, виділ в натурі цієї частки квартири, що перебуває у спільній власності сторін, тобто реальний виділ 1/2 частини квартири неможливий, а відтак за ч. 2 статті 364 ЦК України позивач вправі вимагати стягнення з іншого співвласника на його користь грошової компенсації. Згідно уточненого звіту про оцінку майна № 18-231107-009 1/2 частки квартири загальною площею 64,5 к.в.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] складає 907841,47 гривень. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК\~України). Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення даного позову та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved