Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач із позовною заявою до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , який був власником буд. [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2150 га. для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Після його смерті фактично спадщину прийняла його дружина - [PERSON] та його донька - [PERSON] - мати позивача. [INFO] померла [PERSON] та після її смерті фактично спадщину прийняла її донька - [PERSON] . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] та після її смерті позивач фактично прийняла спадщину, що складається з 3/8 часток буд. [ADDRESS] та 3/8 часток земельної ділянки (присадибна ділянка) до даного будинку. Однак, позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього, який би підтверджував право власності на нього у спадкодавця. Тому, просить суд визнати за позивачем право власності на 3/8 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., гараж літ. «Б», вбиральню літ. «В», погріб літ. «Г», огорожу № 1, та 3/8 частки земельної ділянки загальною площею 0,2150 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий № 1424284600:02:000:0862, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. В судове засідання третя особа - [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, підлягають задоволенню з наступних підстав. Як видно зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 лютого 2002 року Маяківською сільською радою Слов`янського району Донецької області, [PERSON] помер [INFO] у с. Тетянівка Слов`янського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 9. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набуття чинності Цивільним Кодексом України, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стаття 526 ЦК УРСР 1963 року говорить про те, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до Довідки, виданої виконкомом Маяківською сільською радою Слов`янського району Донецької області № 394 від 18 червня 2015 року, згідно запису в погосподарській книзі № 20, особовий рахунок [NUMBER] , земельна ділянка у розмірі 0,215 га. і будинок, який знаходиться на даній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Як зазначено у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.02.2025 року, земельна ділянка, загальною площею 0,2150 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 1424284600:02:000:0862, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Отже, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 13 жовтня 1953 року Банновським РАЦС, [PERSON] 13 жовтня 1953 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2017 року Слов`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] у с. Тетянівка Слов`янського району Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05 липня 1977 року Канським РАЦС Красноярського краю, [PERSON] 05 липня 1977 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою, або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до Довідки Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 395 від 18.06.2015 року, дружина [PERSON] та донька [PERSON] , проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [PERSON] [INFO] . Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до Листа Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області № 147/01-16 від 13.05.2025 року, після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Отже, [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] , на праві спільної сумісної власності подружжя набула право на 1/2 частку вищезазначеного майна, а іншу 1/2 частку спадкового майна успадкували в рівних частках по 1/4 частки кожен [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги, які були зареєстровані та проживала в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , на час смерті [PERSON] та вони фактично вступили в управління та володіння даним спадковим майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Однак, свої спадкових прав на зазначений будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , не оформили. Як видно зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 липня 2017 року Слов`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] у с. Тетянівка Слов`янського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 32. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Як вже було встановлено в судовому засіданні, відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2017 року Слов`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] у с. Тетянівка Слов`янського району Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05 липня 1977 року Канським РАЦС Красноярського краю, [PERSON] 05 липня 1977 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2017 року виконкомом Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] у с. Тетянівка Слов`янського району Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018010189 від 05 травня 2017 року, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] 01 серпня 1980 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] , та відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом. З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як видно з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи № 22/2017, заведеної приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального Донецької області Зубковою А.О., 29 березня 2017 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . Заповіти спадкодавця відсутні. Окрім позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса більше ніхто не звертався, з чого суд робить висновок про те, що інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Відповідно до Довідки Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 218 від 02.02.2017 року, донька [PERSON] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила всіх своїх спадкових прав. Спадкове майно [PERSON] складається з 3/4 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , з яких на 1/2 частку вищезазначеного майна [PERSON] мала право як дружина у праві спільної сумісної власності подружжя, а на 1/4 частку - як на спадкове майно, яке [PERSON] фактично прийняла, але не зареєструвала право власності. Таким чином, суд доходить до висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] в рівних частках по 1/2 частки спадкового майна, а саме, по 3/8 частки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Як видно зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2022 року Виконавчим комітетом Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] померла [INFO] у смт. Ярова Краматорського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 59. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 1978 року Канським РАЦС Красноярського краю, [PERSON] народилася [INFO] у м. Канськ Красноярського краю, її матір`ю є [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 29 квітня 1997 року Слов`яногірським міськвиконкомом, [PERSON] 29 квітня 1997 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2019 року Виконавчим комітетом Святогірської міської ради м. Слов`янськ Донецької області, [PERSON] 10 вересня 2019 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є донькою [PERSON] , та відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Відповідно до Листа Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області № 95/01-16 від 13.03.2025 року, після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась. Відповідно до Витягу з реєстру Святогірської територіальної громади від 03.06.2024 року, [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 07.04.2000 року, тобто і на час смерті [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, суд доходить до висновку про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на 5/8 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, 15 січня 2025 року, державним нотаріусом Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не подано нотаріусу правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане вище спадкове майно. Як зазначено у Державному акті на право приватної власності на землю серії 1-ДН № 081349 від 28.07.1998 року, [PERSON] , на підставі рішення Маяківської сільської ради народних депутатів від 05.04.1996 року, набув право власності на земельну ділянку площею 0,2150 га. по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до Технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] , станом на 15.01.2025 року, на території домоволодіння знаходяться: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею - 34,1 кв.м.; гараж літ. «Б», вбиральня літ. «В», погріб літ. «Г», огорожа № 1. Відповідно до Довідки ФОП [PERSON] № 1224/1110 від 15.01.2025 року, об`єкт нерухомого майна - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею - 34,1 кв.м.; гараж літ. «Б», вбиральня літ. «В», погріб літ. «Г», огорожа № 1, які побудовані до 05 серпня 1992 року та не підлягають прийняттю в експлуатацію. Як зазначено у Характеристиці житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок літ. «А-1» побудований у 1975 році. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем 5/8 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , після померлої [PERSON] . На теперішній часоригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку за [PERSON] у позивача відсутній, отримання та реєстрація правовстановлюючого документу, у даному випадку, не передбачена чинним законодавством. Дана обставина унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно. Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку, у позивача немає. На думку суду, вказаних документів достатньо для висновку про те, що [PERSON] дійсно на час смерті належали 5/8 частки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а отже права спадкоємця (позивача) підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 3/8 часток (в межах позовних вимог) вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такоїреєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1.8 цього Положення реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державної інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі об`єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Так, на час будівництва спірного будинку діяла постанова Ради Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року № 125 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15 жовтня 1992 року №587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»). Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх інших об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств/організацій у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших організацій або замовниками/забудовниками яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженням з Держбудом. Крім того, суд зважає і на те, що відповідно до п. 3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992 року, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи. Таким чином по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно частин першої та другої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері та бабусі. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок позивач не може, оскільки ним не подано нотаріусу всіх документів, що необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1975 році, за наявності на такий будинок відповідної технічної документації БТІ, суд вважає за можливе, за наявності відповідних доказів, визнати право власності, в порядку спадкування,на такий будинок, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку, у позивача немає. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку про задоволення позовних вимог позивачів. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу є спадкоємцем за законом після своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу є спадкоємцем за законом після свого чоловіка [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянкупозивач не може, оскільки нею не подано нотаріусу правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності останнього спадкодавця на вказане вище спадкове майно. Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку, у позивача немає. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved