Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. В позові посилається на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу батько з сином не спілкувався та жодного разу не бачився, життям свого сина не цікавився. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового засідання повідомлений належним чином (поштове відправлення), заяв не надавав. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суду дійшов до наступного висновку. З`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб 08.07.2011 року. Від шлюбу у сторін народився [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний запис у книзі реєстру народжень [ADDRESS] та видано свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.08.2017 року у справі №234/5622/17 шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу син залишився жити з матір`ю, відповідач припинив спілкуватися та брати участь у вихованні свого сина. Позивач зазначає, що відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини на даний час не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто ухиляється від покладених законом обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до характеристики, [PERSON] , [INFO] , зараховано до Краматорського ЗЗСО №12 ім. С.Чубенка у 2019 році. Мати приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. За час навчання батько на зв`язок не виходив, досягненнями сина не цікавиться. Згідно до довідки Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа №40» Дніпровської міської ради від 24.08.2024 року, [PERSON] дійсно навчається в КЗО «СЗШ №40» ДМР в 6-В класі. Як вбачається з висновку від 08.05.2025 року 4/3-164, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно свого сина [PERSON] , [INFO] . Зокрема зазначено, що відповідач засобами телефоного зв`язку повідомив, що з дитиною не бачився більше 4 років, утримувати дитину він не буде та не заперечує, проти позбавлення його батьківських прав. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини та є крайнім заходом. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-111, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved