Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У грудні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Капітал» про визнання недійсним договору найму(оренди). В обгрунтування позову вказала, що з 2004р. на праві власності ФОП [PERSON] належить вбудоване приміщення за адресою: [ADDRESS] . 20.11.2003р. з метою забезпечення приміщення електроенергією вбудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та ВАТ «Запоріжжяобленерго» укладено Договір про постачання електричної енергії №1323. 20.10.2017р. між [PERSON] та КП «Бердянськводоканал» укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №442 щодо постачання води та водовідведення до вбудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] та літнього майданчика за цією ж адресою. З 2015р. до 02.02.2021р. вбудоване приміщення площею 13,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] знаходилось в оренді у ФОП [PERSON] , на підставі Договору оренди від 28.11.2015р. та 01.06.2018р., та використовувалось в якості кафе «Качели tapas bar». Відповідно до п.1.1. Договору оренди від 01.06.2018р. строк дії Договору до 10.02.2020р., що складає 1 рік 9 місяців та 10 діб. За п.5.1.2. Договору оренди від 01.06.2018р. Після закінчення дії Договору оренди від 01.06.2018р.- 10.02.2020р. сторони не уклали новий договір, а продовжили дію Договору оренди від 01.06.2018р., що підтверджується наступним: з березня 2020р. по січень 2021р. Позивач знаходився у приміщенні та вів в ньому підприємницьку діяльність: сплачував зі свого рахунку в Приватбанку [NUMBER] та [NUMBER] вартість електропостачання до приміщення(квитанції від 30.03.2020р., 05.06.2020р.) з березня 2020р. по липень.2020р. сплачував послуги водопостачання (квитанції від 05.05.2020р., 22.06.2020р.) та до 16.01.2021р. сплачував орендну плату , у зв`язку з чим, Договір оренди є укладеним на строк 1 рік 9 місяців та 10днів до 20.11.2022р. Відповідно до п.3.3. Договору оренди від 01.06.2018р. Орендодавець сплачував комунальні платежі самостійно після отримання рахунків для сплати. 10.06.2020р. [PERSON] звернулась до КП «Бердянськводоканал» з заявою про розірвання договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення №442 від 20.10.2017р. та 17.06.2020р. підписала додаткову угоду до договору щодо його розірвання від 17.06.2020р. 19.06.2020р. працівник КП «Бердянськводоканал» [PERSON] опломбував водопостачання до вбудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Підставою для опломбування та перекриття постачання води було вказана відсутність договірних правовідносин між КП «Бердянськводоканал» та [PERSON] та скарги мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] . Але [PERSON] приховала від Позивача про те, що 10.06.2020р. вона звернулась до КП «Бердянськводоканал» з заявою про розірвання договору з водопостачання та 17.06.2020р. підписала додаткову угоду про припинення дії договору. З липня 2020р. по 17.09.2020р. [PERSON] обіцяла орендарю [PERSON] , що укладе новий договір з водопостачання приміщення, а Позивач продовжив свою господарську діяльність у орендованому приміщенні, у зв`язку з чим встановив систему накопичення води та каналізації вартістю 25 000грн. В період з липня 2020р. по 17.09.2020р. Позивач закупав воду у приватних постачальників та вивозив її за Договорами з послуг каналізації, що підтверджується Договорами. З 19.06.2020р Позивач продовжував сплачувати послуги електропостачання до приміщення за адресою: [ADDRESS] що підтверджується квитанціями від 22.06.2020р.,16.11.2020р., 08.12.2020р.,16.01.2021р. Після 17.09.2020р. у зв`язку з розірванням Договору на водопостачання та каналізацію Позивач був вимушений припинити підприємницьку діяльність в приміщенні. Але навіть після цього, Позивач, продовжував сплачувати орендну плату що підтверджується платіжним дорученням від 22.09.2020р., 20.10.2020р. та 16.11.2020р. 10.12.2020р. між Позивачем та [PERSON] укладено акт, про те, що у орендованому приміщенні відсутнє водопостачання у зв`язку з чим, до укладання Відповідачем Договору на водопостачання та водовідведення Позивач звільняється від сплати орендної плати та договір оренди пролонгується на строк відсутності водопостачання та водовідведення у приміщенні. З 02.02.2021р. Позивачу стало відомо, що [PERSON] вважає припиненим Договір оренди від 01.06.2018р. який [PERSON] припинила в односторонньому порядку, та [PERSON] змінила замок на дверях до орендованого приміщення. Вважає, що Договір оренди від 01.04.2019р. укладений між [PERSON] та ТОВ «Київ-капітал», укладено заднім числом, без наміру створення правових наслідків передачі в оренду вже орендованого [PERSON] приміщення, а з метою перешкоджання Позивачу в користуванні даним приміщенням та можливої пролонгації Договору оренди після 10.02.2020р., та такий Договір повинен бути визнаний фіктивним недійсним за ст.234 ЦК України, ст.203, 215 ЦК України. Прохає суд, визнати недійсним Договір оренди від 01.04.2019 р. укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВ- КАПІТАЛ». Визнати Договір оренди від 01.06.2018р. укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] щодо вбудованого приміщення площею 13,4кв.м. за адресою: [ADDRESS] пролонгованим до 20.11.2022р. Ухвалою суду 16.12.2024 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду 19.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, долучила до матеріалів справи заяву про розгляд справи за наявними доказами без її участі. Відповідачка [PERSON] до судового засідання повторно не з`явилася, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808/ . Представник Відповідача ТОВ «Київ-Капітал» до судового засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом\~направлення судових повісток з повідомленням. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками та конверти з судовою повісткою, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення «За закінченням терміну зберігання» . Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності з 2004р. на праві власності ФОП [PERSON] належить вбудоване приміщення за адресою: [ADDRESS] ./а.с.8-9/. 20.11.2003р. з метою забезпечення приміщення електроенергією вбудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та ВАТ «Запоріжжяобленерго» укладено Договір про постачання електричної енергії №1323 /а.с.17-20/. 20.10.2017р. між [PERSON] та КП «Бердянськводоканал» укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №442 щодо постачання води та водовідведення до вбудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] та літнього майданчика/а.с.12-16/. 01.06.2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Договір Оренди нерухомого майна, а саме вбудованого приміщення площею 13,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та використовувалось в якості кафе « [INFO] »./а.11/. Згідно з умовами договору, об`єкт оренди орендар буде використовувати для кав`ярні, кафе, ресторан (п.1.2 Договору). Термін Договору оренди визначений з 01.06.2018 до 10.02.2020 включно (п.1.1. Договору). Відповідно до п.3.3 Договору оренди від 01.06.2018р. Орендар сплачує комунальні платежі (світло, вода, каналізація, інтернет т.д.) після отримання рахунків для сплати. Згідно п.5.1.2.Договору Орендар після спливу строку Договору має переважне право перед іншими особами на укладення Договору оренди на новий строк. Пунктом 5.1.3 Договору передбачено, що орендар, якщо має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк , зобов`язаний повідомити про це Орендодавця до спливу строку договору оренди за два місяці до дня закінчення Договору. 10.06.2020р. [PERSON] звернулась до КП «Бердянськводоканал» з заявою про розірвання договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення №442 від 20.10.2017р. та 17.06.2020р. підписала додаткову угоду до договору щодо його розірвання від. 17.06.2020р./а.с.37, 37зв./. У позовній заяві позивачка вказала, що після 17.09.2020р. у зв`язку з розірванням Договору на водопостачання та каналізацію Відповідачем, та відсутністю укладеного договору на постачання води та водовідведення до приміщення за адресою: [ADDRESS] , та неможливістю його використання за призначенням для кафе, кав`ярні, ресторану, Позивач був вимушений припинити підприємницьку діяльність в приміщенні. Але навіть після цього, Позивач, продовжував сплачувати орендну плату що підтверджується платіжним дорученням від 22.09.2020р., 20.10.2020р. та 16.11.2020р. Відповідно до платіжного доручення від 20.10.2020р.дійсно [PERSON] сплатила орендну плату відповідно до Договору оренди від 01.06.2018 року у розмірі 6000,00 грн/а.с.34 зв./ Платіжні доручення щодо оплати орендної плати від 22.09.2020р. та 16.11.2020 до матеріалів справи не долучені позивачем. У позовній заяві вказано, що 10.12.2020р. між Позивачем та [PERSON] укладено акт, про те, що у орендованому приміщенні відсутнє водопостачання у зв`язку з чим, до укладання Відповідачем Договору на водопостачання та водовідведення Позивач звільняється від сплати орендної плати та договір оренди пролонгується на строк відсутності водопостачання та водовідведення у приміщенні. До матеріалів справи акт від 10.12.2020 року позивачем не долучений у якості доказу. До матеріалів справи позивачем долучені відеозаписи спілкування [PERSON] та [PERSON] щодо фактичних обставини укладення Договору оренди від 01.06.2018 року. До матеріалів справи позивачкою долучені письмові докази на підтвердження того факту, що після закінчення дії Договору оренди від 01.06.2018р.- 10.02.2020р. сторони не уклали новий договір, а продовжили дію Договору оренди від 01.06.2018р., що підтверджується наступним: з березня 2020р. по січень 2021р. Позивач знаходився у приміщенні та вів в ньому підприємницьку діяльність: сплачував зі свого рахунку в Приватбанку [NUMBER] та [NUMBER] вартість електропостачання до приміщення(квитанції від 30.03.2020р., 05.06.2020р.) з березня 2020р. по липень.2020р. сплачував послуги водопостачання (квитанції від 05.05.2020р., 22.06.2020р.) та до 16.01.2021р. сплачував орендну плату , у зв`язку з чим, Договір оренди є укладеним на строк 1 рік 9 місяців та 10днів до 20.11.2022р/а.с.30-36/. В обгрунтування позовної заяви [PERSON] вказала, що в період з липня 2020р. по 17.09.2020р. Позивач закупав воду у приватних постачальників та вивозив її за Договорами з послуг каналізації, що підтверджується Договорами, але до матеріалів справи як письмовий доказ позивачкою Договори не долучені. Судом встановлено, що 01.04.2019р. між [PERSON] та ТОВ «Київ-капітал» укладено Договір Оренди нерухомого майна, а саме вбудованого приміщення площею 13,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на строк до 01.11.2019 року. Цільове призначення кафе./а.11/. З метою захисту свого права оренди [PERSON] звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсним Договору оренди від 01.04.2019р. укладеним між [PERSON] та ТОВ «Київ-капітал» в період дії Договору оренди від 1.06.2018р.(справа №908/1949/21). 26.07.2021 у справі №908/1949/21 ТОВ «Київ-капітал» надало відзив, за яким визнало позов, та пояснила, що ніколи не укладало Договори оренди з [PERSON] , ніколи не вело господарську діяльність в м.Бердянську /а.с.29/. Справа №908/1949/21 за клопотанням [PERSON] була припинена у зв`язку з непідсудністю її господарському судочинству у зв`язку з тим, що [PERSON] не була ФОП під час укладання договорів/а.с.25-26/. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої\~статті 759 Цивільного кодексу України\~за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі\~статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ\~(чинного на час виникнення спірних правовідносин) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно з пунктом 1 частини 2\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1\~статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями\~статті 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 630 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до\~статті 764 Цивільного кодексу України\~якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. тСуть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору в його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналогічні положення визначені у частині другій\~статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ\~(чинного на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої\~статті 202 Цивільного кодексу України\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Відповідна вимога (заява) про припинення чи зміну договору оренди може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди або протягом місяця після закінчення цього строку\~мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 25.05.2021 у справі № 910/9949/20, від 30.01.2020 у справі № 904/1207/19, від 28.05.2019 у справі\~№ 911/2980/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі\~№910/719/19 також зазначила, що здійснюючи підприємницьку діяльність, підприємець вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами господарської діяльності, а тому останні можуть потребувати оперативної взаємодії з підприємцем у такій діяльності, зокрема задля проведення переговорів, співпраці у здійсненні прав та виконанні обов`язків, вчинення односторонніх правочинів, можливості обміну інформацією за договором. З викладеного, зокрема, випливає обов`язок підприємця забезпечити доступність власних контактів, у тому числі можливість звернення до підприємця письмово в розумний строк. Пунктом 6\~статті 3 Цивільного кодексу України\~закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори. Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у\~статті 764 Цивільного кодексу України\~та частині другій\~статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця, як власника майна, володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у виді припинення чи продовження договору є пов`язаним із дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, істотне значення у наведеному випадку має факт доведення орендодавцем інформації про припинення дії договору оренди до орендаря, а саме направлення орендодавцем відповідного повідомлення в межах місячного строку після закінчення терміну дії договору оренди та отримання його орендарем, а також зміст самого повідомлення, оскільки таке повідомлення обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди. При цьому, наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами є свідченням про добросовісність дій орендодавця. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства. Судом встановлено, що в матеріалах справи як доказ відсутнє сповіщення відповідачем [PERSON] позивача про припинення дії договору з 10.02.2020 року, тобто відсутності заперечення наймодавця протягом одного місяця щодо продовження договору оренди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі\~№910/719/19 зазначила, що правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах) та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди. Враховуючи факт того, що у відповідачки [PERSON] протягом строку дії договору оренди від 01.06.2018р. були відсутні заяви про порушення орендарем його умов; орендарка не порушувала зобов`язання за договором оренди від 01.06.2018 р. в частині здійснення орендної плати; договір оренди від 01.06.2018р. містить умову про переважне право на укладення договору оренди на новий строк, орендарка продовжувала користуватись нежитловим приміщенням після закінчення договору оренди, що підтверджується сплатою орендної плати, ( на дату укладення [PERSON] . Договору оренди від 01.04.2019 р. з ТОВ «Київ-капітал» щодо Об`єкту оренди, приміщення вже знаходилося в користуванні Позивача згідно Договору оренди від 01.06.2018 р., строк дії якого не закінчився, договір не був розірваний за згодою сторін або за рішенням суду ), відсутнє сповіщення відповідачем [PERSON] позивача про припинення дії договору, суд дійшов висновку про наявність у ФОП [PERSON] права на продовження договору на той же строк і на тих самих умовах. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст.\~12, частин 1,\~6\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 4239,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved