Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У січні 2025 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Черкашин І.І., звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , - разом з батьком [PERSON] , а саме: з 22.01.2019 (дата набрання рішення законної сили) та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010 по 11.03.2015. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року по справі № 317/1370/18 судом визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Станом на день подання позову дитина зареєстрована та мешкає разом з батьком, перебуває на його повному утриманні. Відповідачка у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Позивач, своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Наполягав на стягненні аліментів саме з моменту визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , - разом з батьком [PERSON] , а саме: з 22.01.2019 (дата набрання рішення законної сили). Відповідачка, своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилась. Відзиву на позов не подавала. Суд, врахувавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З 19 червня 2010 року позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який зареєстровано Ленінським відділом РАЦС Запорізького МУЮ, актовий запис № 210. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 грудня 2010 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [INFO] народилась [PERSON] , про що 21 грудня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 1269. Батьками дитини зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року у цивільній справі № 317/393/15-ц, яке набрало законної сили 24.03.2015, шлюб між сторонами розірвано. Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року у цивільній справі № 317/1370/18, яке набрало законної сили 22.01.2019, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із її батьком [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.2018, [PERSON] після реєстрації шлюбу 29.12.2018 з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з копією заяви [PERSON] від 25.01.2019, завіреної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Касапською Н.О., [PERSON] дала згоду на зняття з реєстрації місця проживання (виписки) за адресою: [ADDRESS] , її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та на реєстрацію її місця проживання (прописку) разом з її батьком за будь-якою адресою. Відповідно до копії Довідки 04-18/4-1232 від 12.11.2019 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 12.11.2019 по теперішній час. Вказана адреса співпадає з адресою місця реєстрації позивача - батька дитини [PERSON] відповідно до даних його паспорту громадянина України серії [NUMBER] . Так, судом встановлено, що наразі неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави дійти висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести обставини вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину. Верховий Суд у постановах від 19.12.2019 у справі № 635/6268/18; від 27.01.2020 у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18, неодноразово звертав увагу, що ухилення від сплати аліментів - це винна, протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вживав заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Аналогічну правову позицію викладено й у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, згідно з якою ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем та його представником не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що [PERSON] вживав заходи для одержання аліментів із відповідачки у період з 22.01.2019 (дата набрання рішенням про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком законної сили) до дня пред`явлення позову про стягнення аліментів до суду 08.01.2025, а також доказів ухилення [PERSON] від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. До матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би доводив, що позивач [PERSON] звертався з офіційним зверненням до відповідачки [PERSON] з вимогою про надання йому аліментів на утримання дитини, а вона відмовила йому у цьому. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідачки, та дій останньої, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , - разом з батьком [PERSON] , а саме: з 22.01.2019 (дата набрання рішення законної сили) та до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню частково, оскільки аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, визначений розмір аліментів буде відповідати потребам дитини, критеріям виваженості, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 1211,20 грн. за подання позовної заяви майнового характеру підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial