Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессіті Україна» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, позов задоволено частково. При цьому, постановою Київського апеляційного суду від 26.02.2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року залишено без змін. Разом з тим, 02.03.2025 року представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37 520,00 грн. 20.03.2025 року до суду надійшли заперечення на подану заяву, в яких представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессіті Україна» просить відмовити у стягненні судових витрат, у зв`язку з тим, що представником позивача було пропущено строк для звернення до суду з даною заявою; не надано доказів оплати таких витрат, участь адвоката в судових засіданнях була нетривалою, а також те, що зазначені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію співмірності. Тому представник відповідача просить, у випадку задоволення заяви, зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 90% від присудженої до стягнення суми. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Тому суд вважав за можливе провести розгляд заяви у відсутність сторін. Дослідивши матеріали вищезазначеної справи суддя вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. Як встановлено судом, у березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕССІТІ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА»), в якому просила суд: - визнати протиправним та скасувати наказ директора ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» № 33-к від 10 грудня 2020 року про звільнення позивача з посади менеджера зі збуту ключовим клієнтам в електронній торгівлі відділу продажу дистриб`юторам ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» з 10 лютого 2021 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці ТОВ «Ессіті Україна» відповідно до вимог пункту 1статті 40 КЗпП України; - поновити позивача на посаді менеджера зі збуту ключовим клієнтам в електронній торгівлі відділу продажу дистриб`юторам ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» з 10 лютого 2021 року; - стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість із виплати премії (бонус у розмірі 25 % від квартального доходу) за підсумками роботи у 2020 році у розмірі 41 722,15 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 лютого 2021 року та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року позов [PERSON] до ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 33-к від 10 грудня 2020 року ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді менеджера зі збуту ключовим клієнтам в електронній торгівлі ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» з 10 лютого 2021 року. Стягнуто з ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 24 вересня 2021 року в сумі 352 797,05 грн. Стягнуто з ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» на користь [PERSON] судовий збір у сумі 2 724,00 грн. Стягнуто з ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» на користь держави судовий збір у сумі 2 719,97 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі. Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року скасовано та постановлено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ЕССІТІ УКРАЇНА» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року залишено без змін. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Крім того у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року в справі №648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial