Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивачка через представника - адвоката Семенка В.І. звернулася до суду із позовом, у якому просить: - встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після її батька [PERSON] , померлого [INFO] , - визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позов аргументує тим, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1957 році її дідом і бабою (по батьку) [PERSON] та [PERSON] . У свідоцтві про шлюб, виданому Ніжинським відділом ЗАГС 29.01.1951, прізвище подружжя записано російською як « [PERSON] », тому прізвища у свідоцтвах про смерть діда і баби « [PERSON] » та « [PERSON] » є варіантами перекладу з російської на українську. Будинок був побудований у відповідності до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 25.04.1957, укладеному між відділом комунального господарства виконкому Ніжинської міської ради депутатів трудящих з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони. Отже, [PERSON] та [PERSON] були фактичними власниками будинку (по частці кожен), проте за життя юридично не оформили свої права. Станом на 31.12.2012 право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі і на частку житлового будинку [ADDRESS] . До нотаріуса із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняли, як спадкоємці за законом першої черги, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] (по частині спірного будинку) [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 3/4 частки житлового будинку [ADDRESS] . До нотаріуса із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняв, як спадкоємець за законом першої черги, син померлої [PERSON] , оскільки проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, батько позивачки [PERSON] став фактичним власником усього житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Заповіту він не залишив. Єдиним спадкоємцем за законом є позивачка. Мати позивачки [PERSON] фактично припинила шлюбні відносини з батьком в 1983 році і ніяких стосунків з ним не підтримувала, спадщину після [PERSON] вона не приймала і [INFO] померла. Після смерті батька позивачка фактично вступила в управління та володіння всім його майном, в тому числі, житловим будинком по [ADDRESS] , обробляла земельну ділянку, до неї перейшли батькові речі (побутова техніка, меблі, речі господарського призначення тощо), а також його документи. Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після [PERSON] . Проте нотаріус, до якого вона звернулась з приводу оформлення спадкових прав, надав їй письмову відповідь про неможливість заведення спадкової справи, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендував звернутись до суду для встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою судді 03.03.2025 провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 23.04.2025 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Семенок В.І. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові і просив їх задовольнити. Представник відповідача Ніжинської міської ради в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши доводи позивачки та її представника, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , заповненого російською мовою, батьками позивачки [PERSON] є « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 27). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , заповненого російською мовою, батьками [PERSON] є « [PERSON] » та [PERSON] » (а.с.26). Як вбачається з експертного висновку № 056/27727-а від 09.12.2024, виконаного Українським бюро лінгвістичних експертиз, записи прізвища українською мовою [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ; свідоцтво про смерть (повторно) запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) та запис російською мовою [PERSON] (свідоцтво про одруження, запис [PERSON] , [PERSON] ; свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтво про народження запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; паспорт, запис [PERSON] ) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними. Розбіжності в документах зумовлені неправомірним застосуванням етимологічного принципу при українсько-російському перетворенні та подальшою хибною реконструкцією прізвища під впливом російської вимови та написання, що є типовими девіаціями в умовах українсько-російської двомовності (а.с. 30) Отже, [PERSON] доводиться дочкою [PERSON] та онукою [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 25.04.1957, укладеному між відділом комунального господарства виконкому Ніжинської міської ради депутатів трудящих з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони, на виділеній земельній ділянці в [ADDRESS] останніми було побудовано житловий будинок (а.с.33) Відповідно до довідок КП «Ніжинське МБТІ» від 24.01.2020 № 00030 та від 29.01.2020 № 83, право власності на житловий будинок в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстроване (а.с. 31-32). Як вбачається з приміток у довідці про характеристики житлового будинку [ADDRESS] , виданої КП "Ніжинське МБТІ", вказаний житловий будинок побудований до 1992 року, що згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є самочинним. Будинок перенумеровано виконавчим комітетом Ніжинської міської ради і раніше мав номер 153-а. Згідно з ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Єдиним документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Відповідно до абзацу 3 пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992. Відповідно до положень пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012, чинній з 08.10.2012 по 11.12.2023, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992. Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.10.2020 у справі № 201/7012/18. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] були фактичними власниками житлового будинку [ADDRESS] і мали право на нього по 1/2 частці кожен, враховуючи положення ст.ст. 22, 28 КпШС України. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторне) серії [NUMBER] (а.с.22) Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилась, що підтверджується відповіддю Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а.с. 62). Згідно довідки № 66 від 27.22.2024 виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради, [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . На день смерті та протягом 6 місяців після його смерті за вказаною адресою були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 35) Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (діючого на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до ст.529, 549 ЦК УРСР прийняли дружина померлого [PERSON] та його син [PERSON] , отже останні набули право на належну спадкодавцю 1/2 частку спірного будинку - по 1/4 частки кожен. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17) Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, що підтверджується відповіддю Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а.с. 52). Згідно довідки № 67 від 27.22.2024, виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради, [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . На день смерті з нею був зареєстрований син [PERSON] (а.с. 36) Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до ст.529, 549 ЦК УРСР прийняв син померлої [PERSON] , а отже останній фактично набув право власності на належну спадкодавцю 3/4 частки спірного будинку, ставши фактично власником спірного житлового будинку в цілому. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 24). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилась, що підтверджується відповіддю Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а.с. 54) Як вказала позивачка, дружина [PERSON] - [PERSON] фактично припинила шлюбні відносини з ним 1983 році, спадщину після [PERSON] вона не приймала і [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки № 68 від 27.22.2024, виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради, [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою [ADDRESS] (а.с. 37) Позивачка, як спадкоємиця за законом, звернулась до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав, проте, як вбачається з письмової відповіді приватного нотаріуса БубликаВ.М., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду за поновленням строків, визнання права власності або встановлення факту прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] після смерті батька фактично вступила в управління та володіння його майном, зокрема житловим будинком по [ADDRESS] , обробляла земельну ділянку, до неї перейшли його речі (побутова техніка, меблі, речі господарського призначення тощо), а також документи батька, зокрема: пенсійне посвідчення, військовий квиток, копії яких додано позивачкою до позовної заяви (а.с. 38, 41). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали у судовому засіданні показання про те, що [PERSON] на час смерті батька проживала у житлі родичів по лінії її матері по [ADDRESS] , що неподалік від будинку [ADDRESS] . Після смерті батька доглядала за будинком, робила в ньому ремонт, обробляла присадибну ділянку, а приблизно з 2005 року почала там проживати. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами та показаннями свідків підтверджено, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після померлого батька [PERSON] , а тому позовна вимога про встановлення факту прийняття нею спадщини, що відкрилась після [PERSON] , померлого [INFO] , є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. Статею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] не вважається самочинним та не потребував введення в експлуатацію, оскільки був побудований [PERSON] та [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 25.04.1957, [PERSON] та [PERSON] , як подружжя, набули права власності на нього - по 1/2 частці кожен, а батько позивачки [PERSON] успадкував після своїх батьків вказаний будинок, проте не зареєстрував право власності на нього, у зв`язку з чим позивачка, яка фактично прийняла спадщину після [PERSON] , до складу якої увійшло і право власності на спірний будинок, позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності.

Outcome: approved