Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

17 квітня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області для розгляду за підсудністю з Гайсинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Стислий виклад позиції позивача. 17 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] у шлюбі) було зареєстровано шлюб. У шлюбі в сторін народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що у неї з відповідачем різні погляди на життя. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим і суперечить інтересам позивача. Фактичні шлюбні відносини припинені з серпня 2022 року. Подальше подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим.\~Місце проживання [PERSON] на теперішній час позивачу невідомо.\~Спілкування між ними припинено майже рік тому.\~У зв`язку з цим полегшений спосіб розірвання шлюбу неможливий, а [PERSON] вимушена звернутись до суду. Вказує також, що не бажає продовжувати шлюбні стосунки з відповідачем.\~Шлюбні відносини остаточно припинені та примирення неможливе.\~ Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною\~та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.\~Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо спільної дитини.\~Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач останній час не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї, в тому числі дитини, у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку\~буде ухилятися від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. В силу вимог сімейного законодавства відповідач зобов`язаний утримувати дитину. З огляду на викладене, [PERSON] просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Заперечення відповідача та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач у своїй позовній заяві клопотала про проведення розгляду справи без її присутності також вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач через свого представника адвоката Мазура О. В. подав відзив на позовну заяву, який на дійшов до суду 13 травня 2025 року. У відзиві представник відповідача вказує, що відповідач не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, вважає твердження позивачки видуманими, необґрунтованими та неправдивими. Однак, зауважує, що позовні вимоги відповідач визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Шлюб сторін дійсно перебуває у кризі, спільне життя фактично припинене. З огляду на відсутність взаєморозуміння та спільного бачення подальшого сімейного життя, [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, проте зазначає, що шлюбні відносини припинені у січні 2025 року, а не в серпні 2022 року, як вказує позивач у позові. Відповідач не заперечує проти задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання спільної дитини, оскільки в повній мірі усвідомлює свій обов`язок щодо її забезпечення. Поміж тим, звертає увагу суду на те, що доводи позивачки викладені у позовній заяві щодо ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину є видуманими. Зазначає, що відповідач з моменту фактичного припинення шлюбних відносин із дружиною не припиняв добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, щомісячно здійснював перекази певних сум на рахунок дружини. Крім того, самостійно купував та передавав для дитини одяг, взуття, речі побутового вжитку, засоби особистої гігієни. Відповідач наголошує, що систематично проводить час з дитиною, витрачає кошти на її розваги, дозвілля, харчування в закладах та інші потреби. Тоді як позивачка навмисно створює штучні перепони та обмежує спілкування відповідача із дитиною. Задля уникнення затягування процесу та в інтересах дитини, відповідач погоджується на задоволення вимог про стягнення аліментів у визначеному в позові розмірі. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і це визнання не суперечить закону, тому суд, враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 17 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, за актовим записом №219. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] у селі Піківець, Уманського району Черкаської області народилася [PERSON] , батьками якої є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сім`ї стала відсутність взаєморозуміння між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Сторони подружні стосунки не підтримують, сімейних відносин не поновлювали і не мають наміру цього робити. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу. Дитина проживає з позивачем, що сторонами не заперечується. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Щодо вимоги позивача про розірвання шлюбу. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 СК України). За таких обставин суд вважає, що сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їхньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.\~113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вказані положення та вимогу позивача, суд вважає за можливе залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів. Відповідно до ст.\~180\~СК\~України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст.\~181\~Сімейного\~кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст.\~182\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із з п. 15\~Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду України\~№3\~від\~15.05.2006\~«Про\~застосування\~судами окремих\~норм\~Сімейного\~кодексу України\~при\~розгляді справ\~щодо\~батьківства,\~материнства\~та\~стягнення аліментів» відповідно до ст. 180 СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. При вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов`язку утримувати її до досягнення повноліття, а утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина, якщо він витрачає їх за цільовим призначенням. Стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК\~України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Вимогами ч. 3 ст.\~181\~СК\~України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, враховуючи визнання позову відповідачем та виходячи з рівності прав та обов`язків обох батьків, а також того, що відповідач є особою працездатного віку, доказів неплатоспроможності чи будь-яких інших, які варто врахувати суду, не надавав, дійшов висновку про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно із ч.1 ст.190\~СК\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Розподіл судових витрат між сторонами. При подачі до суду позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про розірвання шлюбу (а.с. 1). Згідно із п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги законодавства та визнання відповідачем позову до початку розгляду справу по суті, суд вважає, що 50% сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету, а інші 50% сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи визнання позову відповідачем в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитину, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь держави 50% від суми судового збору, а решту суми компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved