Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Рішко П.М. 23 квітня 2024 року від імені позивачки пред`явив до [PERSON] позов про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61444184 від 09 листопада 2021 року, вчинене державним реєстратором Хустської міської ради Пацканом В.С, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/1 (одну цілу) частину житлового будинку загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 15,4 кв.м на одну житлову кімнату, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 21 січня 1954 року виконкомом Добрянської сільської ради Тячівського району про що складено актовий запис № 1. За життя [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до будівельного паспорта № 1-заб. від 05.05.1987, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради № 79 від 25.04.1987, паспорту на забудову земельної ділянки № [NUMBER] від 04.06.1987 [PERSON] та [PERSON] здійснили будівництво житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Також на\~підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997 [PERSON] набув право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,49 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства, та земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до виписки з погосподарської книги від 19.09.2023 №1219 забудовником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , головою дворогосподарства був [PERSON] , який помер [INFO] , житловий будинок одноповерховий, побудований у 1987 році. [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , 10 січня 2008 року склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі за №1, яким на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження - все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, та 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповів [PERSON] , 1970 року народження. Також [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , 10 січня 2008 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрований в реєстрі за № 2, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження - все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде їй належати, і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповіла [PERSON] , 1970 року народження. [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] . Актом обстеження дворогосподарства від 21.09.2023 стверджено, що на підставі наявних документів (будівельний паспорт №1-заб. від 05.05.1987, дозвіл на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради №79 від 25.04.1987, паспорт на забудову земельної ділянки № [NUMBER] від 04.06.1987, державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997), а також враховуючи свідчення сусідів [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , був побудований у 1987 році гр. [PERSON] . Власником (забудовником) житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] та власником земельної ділянки площею 0,49 га по [ADDRESS] був гр. [PERSON] . [PERSON] постійно проживав за адресою [ADDRESS] з часу будівництва будинку з 1987 року до дня своєї смерті [INFO] . Рішенням Тячівського районного суду від 20.01.2014 визначено [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 12 лютого 2014 року [PERSON] подала до Тячівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі чого була заведена спадкова справа №340/2012. Чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . У травні 2023 року [PERSON] звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно після смерті [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори 08.05.2023 звернувся із запитом до уповноваженого органу про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 1 загальною площею 0,49 га, розташованої на території Вільховецько-Лазівської сільської ради, що належала померлому [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку. На підставі зазначеного запиту, кваліфікованим інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належала померлому [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 03697 від 19.05.1997, а саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області № В-3200355642023 від 29.05.2023 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у зв`язку з перетином ділянки з земельною ділянкою з кадастровим номером 2124485900:05:001:0077, площа співпадає на 78,5765%. Під час з`ясування підстав відмови у здійсненні реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124485900:05:001:0077, площею 0,2359 га, розташована за адресою [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), була зареєстрована у державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Моя Земля» на замовлення відповідача [PERSON] . Також було встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрував на своє ім`я право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 61444184 від 09.11.2021, виданого державним реєстратором Хустської міської ради Пацканом В.С., за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/1 (одну цілу) частину житлового будинку загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 15,4 кв. м та одну житлову кімнату, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини стверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283580739 від 09.11.2021. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1-3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц. Таким чином, виходячи із зазначених вимог спадкового права, спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та присадибна земельна ділянка площею 0,49 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997, належить позивачці [PERSON] , як спадкоємниці померлого, з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] . Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~\~підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. (Постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 711/7983/17). Відповідно до \~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відтак,\~ слід\~дійти висновку\~про те,\~\~\~що на\~момент реєстрації\~за відповідачем [PERSON] \~права власності\~на житловий\~ \~будинок по [ADDRESS] , правова підстава для такої реєстрації була відсутня, оскільки права власності на вказаний будинок відповідач не набував з жодних підстав, встановлених законодавством. На момент реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , у нього були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на підтвердження набуття ним права власності на вказаний житловий будинок, на підставі яких могла бути вчинена державна реєстрація такого права. Виписка з погосподарської книги №1834 від 21.09.2021, видана виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради, яка зазначена як підстава для державної реєстрації права власності, не може бути підставою для реєстрації за відповідачем права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки відповідач не будував (не створював) зазначений житловий будинок, не був власником (користувачем) земельної ділянки, права власності на вказаний житловий будинок іншим, визначеним законодавством, способом не набував. Відтак, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі виписки з погосподарської книги № 1834 від 21.09.2021, була проведена всупереч вимогам чинного законодавства, а тому наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче судове засідання призначено на 04 липня 2024 року з викликом сторін, яке було неодноразово відкладено, востаннє на 20 березня 2025 року. Представник відповідача у встановлений строк подав відзив на позовну заяву в якому позов не визнав посилаючись на те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 травня 2025 року, яке було відкладено на 16 травня 2025 року. Під час судового розгляду представник позивачки [PERSON] адвокат Рішко П.М. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Козін А.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ з ст. 77 ЦПК\~України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 21 січня 1954 року виконкомом Добрянської сільської ради Тячівського району про що складено актовий запис № 1 (а. с. 11). Із будівельного паспорта № 1-заб. від 25.05.1987, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради № 79 від 25.04.1987, паспорту на забудову земельної ділянки № [NUMBER] від 04.06.1987 відомо, що [PERSON] та [PERSON] здійснили будівництво житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] (а. с. 12-13, 14-15, 16-17, 18-22 ). Із державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 03697 від 19.05.1997 видно, що [PERSON] , який проживає у [ADDRESS] на підставі рішення ХІІІ сесії В. Лазівської сільської ради народних депутатів від 09 лютого 1994 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,49 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Вільхівсько-Лазівської сільської ради та йому земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,49 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства, та земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 23). Із виписки з погосподарської книги від 19.09.2023 № 1219 відомо, що забудовником житлового будинку за адресою [ADDRESS] та головою дворогосподарства був [PERSON] , який помер [INFO] , житловий будинок одноповерховий, побудований у 1987 році (а. с. 31). Із заповіту, складеного 10 січня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі за №1 видно, що [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження - все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження; а 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповів [PERSON] , 1970 року народження (а. с. 9). Із заповіту, складеного 10 січня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2, видно, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження - все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде їй належати, і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, а 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповіла [PERSON] , 1970 року народження (а. с. 10). Із свідоцтв про смерть видно, що [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] (а. с. 34, 35). Із акта обстеження дворогосподарства від 21.09.2023 відомо, що на підставі будівельного паспорту № [NUMBER] . від 05.05.1987, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради №79 від 25.04.1987, паспорту на забудову земельної ділянки № [NUMBER] від 04.06.1987, державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997, а також враховуючи свідчення сусідів [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , був побудований у 1987 році гр. [PERSON] . Власником (забудовником) житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] та власником земельної ділянки площею 0,49 га по [ADDRESS] був гр. [PERSON] . [PERSON] постійно проживав за адресою [ADDRESS] з часу будівництва будинку з 1987 року до дня своєї смерті [INFO] (а. с. 33). Рішенням Тячівського районного суду від 20.01.2014 визначено [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 36). Із свідоцтва про одруження відомо, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували свій шлюб 27 березня 2003 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області складено актовий запис № 81 і після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.40). Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] , котрий був чоловіком позивачки, помер [INFO] (а. с. 39). Із заяви на прийняття спадщини за заповітом та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відомо, що [PERSON] , 12 лютого 2014 року звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі чого була заведена спадкова справа №340/2012 (а. с. 37, 38). У травні 2023 року [PERSON] звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори з метою оформлення свої спадкових прав на спадкове майно після смерті [PERSON] , шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори 08.05.2023 звернувся із запитом до уповноваженого органу про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 1 загальною площею 0,49 га, розташованої на території Вільховецько-Лазівської сільської ради, що належала померлому [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 41). На підставі зазначеного запиту, кваліфікованим інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належала померлому [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 03697 від 19.05.1997, а саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 42-75) Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області № В-3200355642023 від 29.05.2023 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у зв`язку з перетином ділянки з земельною ділянкою з кадастровим номером 2124485900:05:001:0077, площа співпадає на 78,5765% (а. с. 76). Так, на підставі даних, наявних у Державному земельному кадастрі встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124485900:05:001:0077, площею 0,2359 га, розташована за адресою [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), була зареєстрована у державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Моя Земля» на замовлення відповідача [PERSON] (а. с. 77-83). Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283580739 від 09.11.2021 відомо, що держаним реєстратором виконавчого комітету Хустської міської ради Пацканом Василем Степановичем, на підставі технічного паспорту, серія та номер Т101:7726-6894-5419-5933, виданого 05.10.2021, виписки із погосподарської книги № 1839, виданої виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради 21.09.2021, зареєстровано на праві приватної власності в цілому за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 15,4 кв. м та одну житлову кімнату, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 84). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~частин 1-4\~ст.\~12\~цього ж\~Кодексу,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Згідно з\~ч.\~ч.1\~та 2\~ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Підстави для державної реєстрації прав визначені ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до п.4 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться в такому порядку, зокрема - перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. У відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~\~підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав (Постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 711/7983/17). Відповідно до \~статті 328 ЦК України, \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи з встановлених обставин справи слід дійти висновку про те,\~\~ що на момент реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , правова підстава для такої реєстрації була відсутня, оскільки права власності на вказаний будинок відповідач не набував з жодних підстав, встановлених законодавством. На момент реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , у нього були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на підтвердження набуття ним права власності на вказаний житловий будинок, на підставі яких могла бути вчинена державна реєстрація такого права. Виписка з погосподарської книги №1834 від 21.09.2021, яка видана виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради, що зазначена як підстава для державної реєстрації права власності, не може бути підставою для реєстрації за відповідачем права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки відповідач не будував (не створював) зазначений житловий будинок, не був власником (користувачем) земельної ділянки, право власності на вказаний житловий будинок іншим, визначеним законодавством, способом, не набув. Відтак, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі виписки з погосподарської книги №1834 від 21.09.2021, проведена всупереч вимогам чинного законодавства, а тому наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315 сво 18) зроблено висновок про те, що\~добросовісність\~(пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний\~стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Ураховуючи наведене,\~а також\~те,\~що відповідач\~ [PERSON] \~зареєстрував за\~собою право\~власності на\~ житловий будинок по [ADDRESS] , за відсутності правових підстав для цього, оскільки зазначений житловий будинок збудований його батьком [PERSON] , та при наявності заповіту [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , вбачається, що відповідач діяв недобросовісно, з порушенням спадкових прав позивачки [PERSON] . Що стосується посилання представника відповідача про те, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом слід зазначити, що державний реєстратор не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно (постанова КЦС ВС від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17). Також, у \~постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17\~Верховний Суд надав правову оцінку належності відповідача у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд, зокрема, зауважив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову повністю, необхідно із відповідача у користь позивачки стягнути судові витрати в сумі 1 211,20 грн., пов`язані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанцією (а. с. 1).

Outcome: approved