Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тією обставиною, що він є сином та спадкоємцем за заповітом на все майно своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 61,7 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] . Оскільки позивач проживав разом з [PERSON] на момент її смерті, він вважається таким, що прийняв спадщину. Як зазначає позивач, з метою прийняття спадщини він звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак, приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Чурей A.B. йому повідомила про відмову у оформленні спадщини, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно не було виготовлено та не було зареєстроване у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на житловий будинок у його матері [PERSON] , яка померла [INFO] не виникло. У зв`язку з наведеним позивачу запропоновано вирішити питання щодо встановлення права власності у судовому порядку. У зв`язку з наведеним позивач звернувся в суд з вказаним позовом. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено в ній підготовче судове засідання. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30.04.2025 задоволено клопотання представника позивача адвоката Моняк О.В., залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей А.В., витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей А.В. (89000, вул. Шевченка, 22б, селище Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області) спадкову справу № 21/2025 за померлою [INFO] , [PERSON] , 1934 р.н. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей А.В., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 26 травня 2025 року на 14 годину 00 хвилин в приміщенні Великоберезнянського районного суду Закарпатської області. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Моняк О.В., не з`явилися. Водночас через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. Представник відповідача Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей А.В. у судове засідання не з`явилася. Водночас подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України\~неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Матеріалами справи підтверджено, що 21.12.2009 секретарем Ужоцької сільської ради Петик Г.М. посвідчено заповіт за № 19, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне мені майно, і все те, що буде належати мені на день моєї смерті за законом і на що, я матиму право заповідаю в цілому своєму синові [PERSON] , [INFO] , копія якого додана до позовної заяви. Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80973249 від 29.04.2025. Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження позивача, виданим 03.05.1961 Ужоцькою сільською радою трудящих УРСР Великоберезнянського району Закарпатської області серія [NUMBER] , де в графі мати значиться [PERSON] , графі батько [PERSON] . \~ \~ \~ \~Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.05.1972 вбачається, що [PERSON] мала зареєстрований шлюб з [PERSON] батьком позивача, який помер [INFO] в віці 58 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.10.1988 від 20.10.1988 серії [NUMBER] . Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2010 убачається, що [INFO] у віці 75 років померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується також даними з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00050888808 від 29.04.2025. Як убачається з довідки, виданої Ставненською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області № 113 від 26.07.2024, громадянка [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис № 5 від 03.02.2010, була головою дворогосподарства, на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] і разом з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується також довідкою, виданою Ставненською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області № 56 від 25.04.2025 аналогічного змісту. Як убачається з витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 29.04.2025 № 80973428, 29.04.2025 до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис реєстрація спадкової справи № 73996408, номер у нотаріуса 21/2025. 29.04.2025 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей A.B. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того роз`яснено про можливість звернутись до суду за захистом свого права. Зі змісту наведеної постанови убачається, що причиною відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії слугувала та обставина, що державна реєстрація на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відсутня. При цьому [PERSON] не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2025 №424506277 підтверджується відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою КП «БТІ» Великоберезнянської селищної ради від 25.04.2025 № 31 в КП «БТІ» Великоберезнянської селищної ради станом на 01.01.2013 майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.04.2025 №424506760 підтверджується відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про фізичну особу [PERSON] . Згідно з інформацією з Витягу з Державного реєстру санкцій від 29.04.2025, за параметрами пошуку [PERSON] , податковий номер 2237704316 санкційних дій в Державному реєстрі санкцій не знайдено. Згідно з витягом з погосподарської книги № 1 Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Ужонського старостинського округу, с. Ужок Ужоцької сільської ради (2011 2015 р.р.) за адресою господарства [ADDRESS] , в приватній власності громадян [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебуває житловий будинок (квартира) рік побудови 1968 рік, загальною площею 61, 7 кв. м. кількістю житлових кімнат 2, земля загальною площею 0,54 га в приватній власності та користуванні для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,04 га та для ведення особистого селянського господарства 0,50 га. В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 29.07.2025, розташований за адресою: [ADDRESS] , з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об`єкта нерухомості, загальна вартість якого складає 163 600, 00 грн. З вказаного технічного паспорту убачається, що роком побудови вказаного будинку є 1968 рік. У зв`язку з відсутністю можливості, за твердженнями позивача, вирішити питання визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок в позасудовому порядку останній змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Вирішуючи порушений перед судом спір, суд виходить з такого. В ч. 1 ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 20 ЦК України\~\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням п. 1 частини другої\~ст.\~16\~ ЦК\~України одним із способів захисту порушеного права є його визнання. Згідно з абзацами другим та третім п. 23\~постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відносини спадкування врегульовано нормами Глави 84, 86 (Книги 6)\~ЦК України. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 та 3\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З встановлених судом обставин справи беззаперечно встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] та після її смерті відкрилася спадщина. Крім того, судом беззаперечно встановлено, що позивач є сином померлої та єдиним спадкоємцем за заповітом та в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину за померлою. Водночас, як встановлено судом, 29.04.2025 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей A.B. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки державна реєстрація на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Суд зазначає, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Питання набуття права власності, зокрема, на житловий будинок, у 1968 році регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта. Відповідно до вказаних нормативних документів громадяни вправі були, зокрема, придбати або побудувати для себе на праві особистої власності житлові будинки. Тобто законодавче регулювання на час будівництва [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, будівництво якого закінчилось у 1968 році, передбачало набуття права особистої власності на житловий будинок внаслідок його будівництва. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час завершення будівництвом житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом було передбачено реєстрацію права власності на житло тільки в містах та селищах і не встановлювалась можливість такої в сільських населених пунктах. Відповідно до практики правозастосування діючого законодавства, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»,\~Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат»,\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами». Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц, записи у погосподарських книгах визнаються як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що на момент відкриття спадщини, зазначений будинок адресою: [ADDRESS] , увійшов до складу спадщини за [PERSON] . Як установлено в ході судового розгляду, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину за померлою, фактично вступивши у володіння такої. Матеріалами справи підтверджено, що спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5\~зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі\~Порядок № 296/5), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як убачається з постанови приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей A.B. від 29.04.2025, останнім відмовлено у видачі свідоцтва про право власності через те, що державна реєстрація права власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. В ч. ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. \~ \~ \~ \~ Суд констатує, що право позивача на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникло на підставі факту її прийняття та через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки не може бути захищене в інший спосіб. З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно-правової реалізації відносин із спадкування будинку, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а отже, необхідність їх задоволення.\~\~ Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відсутність клопотання позивача про стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідача, такі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved