Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Адвокат Онишко Вікторія Михайлівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Також у квартирі були зареєстровані відповідачі його донька [PERSON] та його онуки [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] понад 20 років не проживає у вказаній квартирі, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, а її доньки [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали у вказаній квартирі. Усі відповідачі мають громадянство Ізраїлю, а [PERSON] проходить службу, [PERSON] навчається в школі в Ізраїлю. Відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, однак з реєстрації не знялись. Він отримав відмову від ЦНАП щодо зняття відповідачів з реєстрації, оскільки через відсутність погодження служби у справах дітей. Відповідачі не несуть витрат з утримання вказаної квартири в тому числі сплати комунальних послуг. Відповідачі не планують повертатися на постійне місце проживання до вказаної квартири, добровільно знятися з реєстрації відмовилися. Вказані обставини створюють перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому майном, зокрема у понесенні додаткових витрат на житлово-комунальні послуги. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Онишко В.М. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій визнала позов. Додатково пояснила, що вона та її доньки [PERSON] та [PERSON] вже багато років проживають в Ізраїлі. Внаслідок вказаних обставин їм не потрібна реєстрація місця проживання в Україні, а приїхати вони не можуть. Вони не несуть жодних витрат на утримання вказаної квартири та не заперечують на розпорядження нею позивачем на власний розсуд. Зняття з реєстрації її неповнолітньої доньки [PERSON] не порушить права неповнолітньої, оскільки вона має усе необхідне для життя в Ізраїлі та її повернення в Україну можливе лише короткостроково для відвідування рідних. Крім того, якщо виникне необхідність щодо їх реєстрації в майбутньому, то у їх родини є інша нерухомість у м. Київ. 30.01.2025 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією ордеру на жиле приміщення від 19.08.1999 №010176 серія Б, виданого Залізничною районною в м. Києві державною адміністрацією, [PERSON] з сім`єю з 4 осіб отримав право на зайняття жилого приміщення, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України [NUMBER] [PERSON] зареєстрована з 11.01.2005 за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31.12.2004 та 18.08.2008. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є громадянами держави Ізраїль, що підтверджується копією паспорта. Відповідно до копії акту-довідки від 21.06.2024 №536 за вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 14.04.2025 №100-5031 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, [PERSON] , [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого порушеного права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції). Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають тривалий час без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Крім того, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, згідно якого, з метою захисту прав та інтересів дитини комісія вважає за доцільне відмовити у визнанні неповнолітньої [PERSON] , такою, що втратила право користування в житловому приміщенні. При цьому суд враховує визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] , яке приймається судом, оскільки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved