Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

02 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 3303,72 доларів США, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра») 24 березня 2008 року був укладений кредитний договір № 08/03/2008/840 К813, на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 25000 доларів США. У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором виникла заборгованість. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року у справі № 477/2007/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/03/2008/840 К813 від 24 березня 2008 року у сумі 22851,17 доларів США, що еквівалентно 614202,89 грн. 19 серпня 2021 року Жовтневим районним судом Миколаївської області у справі 477/2007/15-ц постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року відповідачем не виконано, жодних дій щодо погашення заборгованості [PERSON] не вчиняв. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання яке становить 22851,17 доларів США, за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року - 3303,72 доларів США. Так як судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Крім цього, зазначив, що оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01 травня 2017 року, враховуючи зміни до ЦК України, які ведені в дію на підставі Закону України від 02 квітня 2020 року №540-ІХ та Закону України від 17 березня 2020 року №2120-ІХ, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02 квітня 2020 року була продовжена та станом на дату звернення до суду з позовом не пропущена. У встановлений законом строк представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування зазначила, що в серпні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] з вимогою щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області у справі №477/2007/15-ц (провадження №2/477/3/17) з відповідача стягнуто на користь Товариства заборгованість у сумі 27005,61 доларів США, що еквівалентно 673957,35 грн. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року у справі № 477/2007/15-ц (провадження № 22-ц/784/1140/17) ухвалено нове рішення, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 08/03/2008/840 К813 від 24 березня 2008 року, станом на 09 лютого 2015 року у сумі 22851,17 доларів США, що еквівалентно 614202,89 грн. Таким чином, у зв`язку з використанням банком права зверненя до суду, з серпня 2015 року почався відлік строку позовної давності, адже ПАТ «КБ «НАДРА» вимагав одразу повернути всю суму кредиту. ПАТ «КБ «Надра» та відповідно позивач маючи статус кредитора, також не реалізували своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, отже втратили своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду. Таким чином, 3% річних та інфляційних витрат були нараховані позивачем до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Представник відповідача зазначила, що об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначила, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171 сво18). У зв`язку з чим вважає, що зобов`язання Відповідача є задавненим, в зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Заявлені позовні вимоги не визнає. 28 травня 2024 року після досудової підготовки судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку загального позовного провадження. 20 березня 2025 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 24\~березня 2008\~року між\~ [PERSON] \~та відкритим\~акціонерним товариством\~комерційний банк\~«Надра» був\~укладений кредитний\~договір №\~08/03/2008/840\~К813, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 25000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором (а.с. 5). Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, виникла заборгованість. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року у справі № 477/2007/15-ц стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 08/03/2008/840 К813 від 24 березня 2008 року, що утворилася станом на 09 лютого 2015 року на загальну суму 27005,61 доларів США, що дорівнює 673957,35 грн., а також судовий збір. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором № 08/03/2008/840 К813 від 24 березня 2008 року станом на 09 лютого 2015 року у сумі 22851,17 доларів США, що еквівалентно 614202,89 грн. Крім цього, стягнуто судовий збір. В іншій частині задоволення позову відмовлено (а.с.11-15). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язаних вимог первісного кредитора. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладання договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом за клопотанням представника відповідача витребувано у ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» копію договору №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, з огляду на зміст якого ПАТ КБ «Надра» відступило право вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатках №№1-6 до цього Договору. З огляду на копію Витягу до реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 08/03/2008/840 К813 від 24 березня 2008 року. 19 серпня 2021 року Жовтневим районним судом Миколаївської області у справі 477/2007/15-ц постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з укладенням 21 липня 2020 року Договору про відступлення прав вимог, у тому числі за вказаним кредитним договором (а.с. 16). З урахуванням викладеного ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є належним позивачем у справі. Відповідно до наданого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року - період прострочення 1760 днів, а сума 3303,72 доларів США. Справа розглядається за поданими Банком доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України\~визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу. А також зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційних, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового право та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться зокрема у постанові Верховного суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від такої позиції. Згідно з частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначено те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статі 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відповідно до положень ст. 625 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. Підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання яке становить 18419,97 доларів США, за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року у сумі 3303,72 доларів США. Суд погоджується з думкою представника позивача щодо зупинення строку позовної давності. Так, 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2») Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Однак, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540- ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 черевня 2020 року №691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19») Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02.04.2020), продовжуються на строк дії такого карантину. Такі висновки\~щодо застосування\~Закону №540-ІХ\~викладені в\~пункті 100\~постановиВеликої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, а також у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21, від 16.11.2023 у справі №487/1342/21, від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 на які посилається заявниця в касаційній скарзі та які не враховані судами попередніх інстанцій Таким чином, на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом №540- ІХ позовної давності, що не врахували суди попередніх інстанцій Згідно з Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон №2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) Закон №2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року на період дії карантину. Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, тому позивач, звернувшись до суду у червні 2023, в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 травня 2017 року по 23.02.2022 дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону №540-ІХ Щодо твердження представника відповідача щодо того, що ПАТ «КБ «Надра» та відповідно позивач маючи статус кредитора, також не реалізували своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, отже втратили своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду. Так,\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 04\~червня 2019\~року у\~справі №916/190/18\~зазначено,\~що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу» Тобто, відсутність на виконанні виконавчих листів жодними чином не позбавляє нового кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Схожий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №753/1527/22. від 14 лютого 2024 року у справі №757/34217/21. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved