Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє представник, адвокат Головкіна Н.А. до [PERSON] про поділ спільного майна. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначила, що 08 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 7. В період перебування у шлюбі позивачкою та відповідачем набуто у власність наступне майно: автомобіль, гараж, квартира. 31 березня 2018 року сторони купили автомобіль чорного кольору Chevrolet Tacuma, 2004 року випуску, загальний легковий універсал-В, з номером шасі (кузова, рами) [NUMBER] та об`ємом двигуна 1998 см3. Право власності на даний автомобіль з реєстраційним номером [NUMBER] було зареєстровано за відповідачем [PERSON] 16 травня 2020 року придбали гараж № [NUMBER] , розташований в Обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Миколаївець», який знаходиться у м. Миколаївка Краматорського району Донецької області, право власності на який було зареєстровано за позивачкою [PERSON] 09 березня 2021 року купили квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2024 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу вказаного майна, придбаного у період шлюбу, позивачка [PERSON] вимушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом. У зв`язку з чим просить суд здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, таким чином: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка має загальну площу 47,3 кв.м. та житлову площу 30,2 кв.м.; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право приватної власності на автомобіль чорного кольору CHEVROLET TACUMA з реєстраційним номером [NUMBER] , 2004 року випуску, загальний легковий універсал-В, з номером шасі (кузова, рами) [NUMBER] та об`ємом двигуна 1998 см3 та гараж № [NUMBER] , розташований в Обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Миколаївець», який має ідентифікаційний код 35420117 та знаходиться у м. Миколаївка Краматорського району Донецької області. Ухвалою суду від 31.12.2024 року провадження по справі відкрито, призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив. Ухвалою суду від 11.02.2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданий Виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис №7. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2024 року шлюб розірвано. Право власності на гараж № [NUMBER] , який розташований в Обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Миколаївець», який знаходиться у м. Миколаївка Краматорського району Донецької області зареєстровано 16.05.2020 року за позивачкою [PERSON] , що підтверджується членською книжкою власника гаражу в Обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Миколаївець». Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 09 березня 2021 року за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., реєстровий номер 808. Так, у третьому пункті Договору купівлі-продажу від 09 березня 2021 року, вказано, що продаж квартири [ADDRESS] вчиняється за ціною 91904 грн. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 247365012 від 09 березня 2021 року слідує, що право власності на квартиру загальною площею 47,3 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] 09.03.2021 року, номер відомостей про речове право: 56983890 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 808, виданий 09.03.2021, видавник: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. Автомобіль чорного кольору Chevrolet Tacuma, 2004 року випуску, загальний легковий універсал-В, з номером шасі (кузова, рами) [NUMBER] та об`ємом двигуна 1998 см3 зареєстрований 31.03.2018 року за відповідачем [PERSON] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів. 29.04.2025 року до суду надійшла відповідь на ухвалу про витребування доказів від Територіального сервісного центру МВС №1452 та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, відповідно до якої т.з. Chevrolet Tacuma, н/з [NUMBER] , vin- [NUMBER] зареєстрований за гр. [PERSON] , [INFO] . Вартість транспортного засобу на час реєстрації т.з., згідно ДКП №1443/2018/882739 від 31.03.2018р. складала 107770 грн. Надати копії документів, які були підставою для перереєстрації ТЗ CHEVROLET TACUMA, н/з [NUMBER] , vin- [NUMBER] не має можливості, у зв`язку з тим що термін їх зберігання 3 роки. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №1443/2018/882739 від 31.03.2018 року. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно ст. 355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, як що інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності спірного майна, суд за встановленими обставинами справи дійшов висновку, що спірне майно придбано під час шлюбу та належить на праві спільної власності подружжю. Таким чином, вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положенням ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 968,96 грн., який з урахуванням задоволених позовних вимог та визнання позову відповідачем, має бути відшкодований позивачці за рахунок відповідача у сумі 484,48 грн. Окрім того, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України наявні підстави для повернення позивачці судового збору у сумі 484,48 грн. з державного бюджету. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вказаних вимог закону позивачкою надано: Договір про надання правничої допомоги № 67/2024 від 13.12.2024 року, укладений з адвокатом Головкіною Н.А.; Додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 67/2024 від 13.12.2024 року «Про детальний перелік робіт за цим Договором»; Додаток № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 67/2024 від 13.12.2024 року «Про узгодження розміру гонорару»; квитанція про виплату клієнтом адвокату гонорару від 13 грудня 2024 року на суму 7000 грн.; розрахунок вартості роботи адвоката від 13 грудня 2024 року, з якого вбачається, що адвокат Головкіна Н.А. надала позивачці наступні послуги: перша консультація з клієнтом - 1 година часу роботи адвоката вартістю 500 грн.; складання та надсилання електронною поштою та за допомогою АТ «Укрпошта» адвокатських запитів - 1 година 30 хвилин часу роботи адвоката вартістю 750 грн.; формування витягу з Єдиного державного реєстру МВС - 30 хвилин часу роботи адвоката вартістю 250 грн.; складання позову про поділ спільного майна подружжя - 6 годин часу роботи адвоката вартістю 3000 грн.; складання клопотання про витребування доказів судом - 2 години часу роботи адвоката вартістю 1000 грн.; формування пакету документів для звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя з долученими до нього документами - 2 години часу роботи адвоката вартістю 1000 грн.; юридичний супровід справи за позовом про поділ спільного майна подружжя у суді першої інстанції вартістю - 250 грн.; отримання по справі про поділ спільного майна подружжя всіх процесуальних документів та передання їх клієнту вартістю 250 грн. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог витрати позивача, які співмірні зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням також ненадходження від відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки щодо розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., оскільки така сума відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційною до предмета спору. На підставі викладеного,

Outcome: approved