Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала, що вона є бабою дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей є [PERSON] , яка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши дітей на позивача. Відповідач не забезпечувала дітям належного догляду, зловживала алкоголем, зникала з дому на тривалий час, діти не мали повноцінного харчування. Родина відповідача була взята на облік як така, що потрапила у скрутні життєві обставини, але ситуація не змінилася. Відповідач не створила належних умов для проживання дітей, не виконує рекомендації, на час відвідування спеціалістами центру вдома небула, на телефонні дзвінки не відповідала. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 17.08.2023 №449 позивача призначено опікуном дітей відповідача. За час перебування дітей під опікою відповідач не зверталася до служби у справах дітей з заявою про повернення дітей у її родину, на засіданні комісії з питань захисту прав дітей не виявила бажання виховувати своїх дітей. Враховуючи наведене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно її дітей та стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Ухвалою судді від 14.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження та постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.02.2025 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовільнити з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Пояснила, що діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею та перебувають під її опікою та піклуванням. [PERSON] досяг повноліття та на теперішній час знаходиться у Польщі. Позивач, відповідач та діти проживали разом. Поступово відповідач перестала виконувати батьківські обов`язки та їй припинили виплачувати допомогу на дітей. Відповідач перестала проживати з ними приблизно з 2021 року. Спочатку опікуном дітей призначили їх дядька, але він не піклувався про них, тому опікуном призначили позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв чи клопотань, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, просила задовольнити позовні вимоги. Малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що проживають з бабусею,маму майже не бачать, хочуть залишитись жити з бабусею, бо вона про них добре піклується. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України, можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.02.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.12.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.10.2017Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області відповідно. Батьком малолітнього [PERSON] вказано [PERSON] , батьком малолітнього [PERSON] - [PERSON] , батьком малолітньої [PERSON] - [PERSON] . Також відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.01.2007 Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Батьком [PERSON] зазначено [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 29.09.2022 № 449 малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 17.08.2023 над малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку, а над [PERSON] , [INFO] , - піклування, та призначено [PERSON] опікуном, піклувальником дітей. Згідно з довідкою квартального комітету № 5 від 30.08.2023 №79 [PERSON] проживає разом з онуками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень статті 167 СК України дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, може бути передана родичам за їхньою заявою, у тому числі бабусі. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020, №464/6203/14-ц від 30.06.2021, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІпередбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5 статті 19 СК Українивизначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому, правові наслідки для батьків виникають виключно у результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно її дітей. Як зазначено у висновку, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, залишила дітей на бабу, діти не мали належного догляду, не отримували відповідного харчування, у будинку були відсутні умови для проживання та виховання дітей, відповідач зловживала алкоголем та зникала з дому на тривалий час. З [PERSON] було проведено роботу, направлену на підвищення батьківського потенціалу, створення належних умов для проживання дітей, на працевлаштування, але позитивних зрушень не відбулося. За час перебування дітей під опікою [PERSON] до служби у справах дітей стосовно повернення дітей у її родину не зверталася. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, але не висловила бажання виховувати дітей. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі№ 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18,від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 рокуу справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. При досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування, в майбутньому. У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Відповідного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23). Судом встановлено, що відповідач з дітьми не проживає з 2021 року без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання дітей та їх утримання, не проявляє інтересу до подальшої долі дітей, діти не отримують від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, не забезпечує дітей необхідним харчуванням. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дітей, відповідач не надала. Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тому позовні вимогиу частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи судом досяг повноліття, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання задоволенню не підлягають. Оскільки малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів необхідно розпочати з 11.12.2024, тобто з дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК Українисуддопускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати, відповідно дост. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial