Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області про зняття заборони на відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , на який накладено заборону відчуження, на підставі повідомлень Ощадбанку б/н від 19.03.1991 року, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Новоодеська державна нотаріальна контора 23.06.2006 року за реєстраційним номером 3372667. Маючи намір продати вказаний будинок, [PERSON] звернувся до нотаріуса, де дізнався, що на вказаний об`єкт нерухомості накладено заборону відчуження на підставі повідомлень Ощадбанку за вказаним номером. Тому, посилаючись на викладене, відсутність боргових зобов`язань у позивача перед АТ «Ощадбанк» та наявність перешкоди у розпорядженні власним будинком, [PERSON] просив суд про зняття такої заборони відчуження з нерухомого майна та покладення судових витрат на його рахунок. В свою чергу представником АТ «Ощадбанк» надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, посилаючись при цьому на те, що Банк не повинен бути відповідачем у даній справі, оскільки заборона відчуження нерухомого майна стосується іншого його власника, який і повинен бути відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явився, але від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позовну заяву просив про здійснення розгляду справи без його участі. Представник третьої особи Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій просив про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, відзиву на позовну заяву і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.02.2007 року справа №2-165/07. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки:394461580 від 11.09.2024, щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відносно нього встановлено обтяження заборона на підставі повідомлення Ощадбанка б/н від 19.03.1991р., зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Новоодеська державна нотаріальна контора 23.06.2006 року за реєстраційним номером 3372667, власник [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1, 2, 4, 10 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час встановлення обтяження), державний нотаріус чи посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладають заборону їх відчуження, зокрема, за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку. Відносини, що виникають у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 2 Закону, обтяження це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Частиною 4 ст. 3 Закону передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Статтею 10 Закону встановлено, що державними реєстраторами, в отому числі, є нотаріуси. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат". Частинами 1, 2 ст. 1 ЗУ "Про нотаріат" встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Крім того постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 висловлено правовий висновок, згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Також у постанові № 335/12353/17 від 15.05.2019 року Верховним Судом визначено склад учасників у справах про зняття обтяжень, у вигляді арешту, з майна. Визначено, що відповідачами в справі є зокрема, особа в інтересах якої накладено арешт на майно. Таким чином, виходячи з викладеного та того, що наявність обтяження заборони відчуження нерухомого майна, яке належить [PERSON] , позбавляє його права розпорядитися таким майном на власний розсуд; відсутності у позивача будь-яких боргових зобов`язань перед відповідачем; відсутності будь-яких інших підстав для подальшого існування вказаної заборони відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved