Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на наступне. 20.02.2017 року між сторонами укладено шлюб. За період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що сімейні відносини між ним та [PERSON] розпалися через різні погляди на життя, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Наразі сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані сімейним побутом та реєстрація шлюбу суперечить їх інтересам. За їхньою взаємною згодою, малолітня дитина залишилась проживати з батьком на його самостійному вихованні і утриманні, про що свідчить укладений між сторонами Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Просить суд шлюб між ним і [PERSON] , який зареєстрований 20.02.2017 року виконавчим комітетом Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис №02 розірвати, та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком на його самостійному вихованні і утриманні. У судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі та долучити до матеріалів справи докази. Вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак до суду надійшла її письмова заява у якій вказує про визнання позову, та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.02.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.2017 року. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.08.2021 року. З обставин справи, які не заперечуються сторонами, встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені через різні погляди на життя, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Наразі сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані сімейним побутом, проживають окремо та реєстрація шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони досягли згоди стосовно місця проживання дитини, участі у його вихованні та утриманні, що підтверджується Договором між батьками про визначення місця проживання дитини, умов самостійного утримання та виховання від 26.02.2025 року, посвідчений нотаріально за реєстровим №695, згідно якого сторони визначили, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишається проживати з батьком [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні. Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В силу ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо участі батьків у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначено за згодою їх батьків. З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прав малолітніх дітей після розірвання шлюбу, суд бере до уваги позицію КЦС ВС, висловлену в постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року, постанові №338/143/20 (провадження №61-6809св21) а також домовленість батьків, зафіксовану в укладеному між ними договорі від 26.02.2025 року. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Обставини самостійного виховання та утримання батьком дитини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнає позов, подавши окрему письмову заяв, визнання відповідачем позов у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи. Суд, відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.109, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved