Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він купив у позивачів квартиру [ADDRESS] та земельні ділянки за цією ж адресою, й 10.12.2024 року він сплатив відповідачам грошові кошти за квартиру про що останні написали відповідну розписку. Разом з розпискою відповідачі передали позивачеві наявні у них документи на квартиру, ключі і передали саму квартиру і земельні ділянки. Протягом двох місяців відповідачі зобов`язувалися прибути до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу однак не зробили цього. За час володіння квартирою і земельними ділянками позивач поводиться як власник, утримує квартиру, сплачує комунальні платежі за світло, воду, природній газ, вивезення побутових відходів, володіє правовстановлюючими та технічними документами на квартиру, розпочав капітальний ремонт. На день звернення до суду з позовом позивач продовжує добросовісно та безперервно володіти майном, у зв`язку з чим ним було виготовлено новий технічний паспорт на квартиру. Позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності належним шляхом, а саме, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажі. Іншим позасудовим шляхом питання порушене в позові вирішити неможливо. У зв`язку з чим виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 05.05.2025 відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглядати без її участі. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась, проте від її представника адвоката Задояного Ю.В. до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності та відсутності відповідача, у заяві також зазначено, що вони позовні вимоги визнають повністю. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі: копію паспорта позивача, розписку, копії технічного паспорта на квартиру, свідоцтва про шлюб відповідачки, свідоцтв про смерть [PERSON] , [PERSON] , рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22.04.2011 р. у справі №2-318-2011, свідоцтва про народження [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло, державних актів на земельні ділянки з кадастровими номерами 7124610100:01:002:0272, 7124610100:01:002:0273, інформації про зареєстроване право власності, спадкову справу, інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено, що 10.12.2024 року позивач придбав у відповідачів квартиру [ADDRESS] та земельні ділянки за цією ж адресою, про що склали відповідну розписку. Між ними проведено розрахунок та домовлено оформити договір купівлі-продажу нотаріально, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи та не заперечується відповідачами у їх заявах. Право власності відповідачів на майно підтверджується: на квартиру [ADDRESS] - інформацією про зареєстроване право власності за №21 від 23.01.2024; на земельні ділянки з кадастровими номерами 7124610100:01:002:0272, 7124610100:01:002:0273 - державними актами ЯЕ №370978, ЯЕ №370979; копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідачка [PERSON] змінила дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Відповідачка [PERSON] також змінила дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1ст. 220 ЦКУ країни у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Сторони договору починаючі з моменту передачі та прийняття вказаної квартири та земельних ділянок, мали намір здійснити переоформлення у нотаріуса. Відповідачі ніяких дій з нотаріального посвідчення договору купівлі продажу до цього часу не вчинили, тобто ухилились від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна. Так слід зазначити, що сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу, позивач сплатив відповідачам грошові кошти в рахунок домовленої суми вартості майна. Метою та предметом договору було купівля-продаж квартири та земельних ділянок, тобто правочин вчинявся з наміром створення відповідних правових наслідків, виконуючи його вимоги здійснили передачу та прийняття коштів, квартири, тобто їхні дії абсолютно кореспондуються з виконанням умов договору та наявним на той момент бажанням сторін досягти вказаної мети. Позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, через ухилення відповідачів від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на майно, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання договору дійсним, визнання права власності, що є похідним одне від одного та поєднано спільною метою. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно норм статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Так аналізуючи вказані норми законодавства слід зазначити, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідачів, які не надали необхідні документи. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачена і в інший спосіб, крім звернення до суду, відсутня. За час володіння квартирою і земельними ділянками позивач поводиться як власник, утримує квартиру, сплачує комунальні платежі за світло, воду, природній газ, вивезення побутових відходів, володіє правовстановлюючими та технічними документами на квартиру, розпочав капітальний ремонт. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України). Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Позивач по справі домовився з відповідачами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою складеною у простій письмовій формі, виконали його умови, але нотаріально не посвідчили. Позивач по справі безповоротно втратив можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу на квартиру. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 1ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що спірний договір не було посвідчено нотаріально, разом з цим, сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири та земельних ділянок, відбулося його виконання, продавець отримав гроші, покупець прийняв квартиру та земельні ділянки, почав користуватися та утримувати їх, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved