Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , яка продовжує навчання у ВНЗ Державний університет «Житомирська політехніка» у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. щомісячно до закінчення навчання чи досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбних відносинах у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. На даний час дочка досягнула повноліття і навчається в ВНЗ Державний університет «Житомирська політехніка». Зазначає, що фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб, тобто за її особистий рахунок, оскільки відповідач в добровільному порядку фінансової допомоги не надає. Дочка ніде не працює, будь-якого заробітку (доходу) не має і їй необхідні кошти для навчання, проживання по місцю навчання в гуртожитку, на проїзд до місця навчання, одяг, харчування тощо. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 279 ЦПК України з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що має проблеми із здоров`ям, офіційно ніде на працює, у зв`язку з чим не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі, зазначеному в позовній заяві. У судовому засіданні 15.05.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.04.2007 (а.с.8). [PERSON] , [INFO] , є повнолітня та навчається на денній формі навчання факультету бізнесу та сфери обслуговування спеціальності 071 «Облік і оподаткування» на І курсі в Державному університеті «Житомирська політехніка», термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028, фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб, що підтверджується довідкою, виданою навчальним закладом від 03.09.2024 за №275. Крім того, до позовної заяви долучено копії договорів №19.01.-03.06/Д-033-2024 від 12.08.2024 про навчання у закладі вищої освіти та №19.01-071.00.2/Б/Д-033-2024 від 12.08.2024 про оплату освітніх послуг укладених між Державним університетом «Житомирська політехніка» (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), з яких вбачається, що виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] , загальна вартість навчання становить 120000,00 грн. [PERSON] проживає з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. За приписами ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання доньки, яка продовжує навчання, суд виходить з того, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд також враховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання. Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання доньки, яка продовжує навчання, суд виходить з того, що відповідач є працездатним та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки під час навчання, позивачкою доведено, що донька досягнула віку, який перевищує 18 років і є меншим 23 років, продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що позивачем до матеріалів позовної заяви не надано доказів, що відповідач отримує будь-які доходи та відповідно має достатні можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки під час навчання, при цьому відповідач в судовому засіданні повідомив, що офіційно не працює, вказаний факт позивачем не заперечувався. Отже, позивач належними та допустимими доказами не довела наявність у відповідача можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки у значному розмірі. При цьому, позивач, реалізовуючи свої процесуальні права, не маючи можливості самостійного надання таких доказів з тих чи інших причин, не була позбавлена можливості звертатися до суду з клопотанням про витребування від первісного кредитора таких документів, однак з таким клопотанням до суду не звернулася. В свою чергу, відповідачем також не надано доказів на підтвердження того, що він повністю неспроможний надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, факт неспроможності сплати аліментів відповідачем не доводився, доказів, зокрема, щодо його незадовільного стану здоров`я, наявності на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, інших обставин, що мають істотне значення, суду надано не було. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а також те, що обов`язок батьків утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, з врахуванням наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчатись, у розмірі 3000 грн, щомісячно, починаючи з 24.03.2025 і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої доньки, виходячи з засад розумності та справедливості. У відповідності до ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial