Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач, Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, в особі начальника управління у серні 2018 року, звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги малозабезпеченим сім`ям. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. У поданих відповідачем деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги за період з 01 лютого 2016 року по 31 липня 2017 року [PERSON] зазначила, що у її власності є тільки одна квартира за адресою: [ADDRESS] . Під час проведення перевірки, управлінням було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та згідно якої встановлено, що [PERSON] є власником двох квартир за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] . На думку позивача [PERSON] навмисно не повідомила при зверненні до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про існування у її власності двох квартир, чим приховала відомості, що могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу, внаслідок чого були надміру виплачені кошти. 20 жовтня 2017 року та 13 лютого 2018 року відповідачу було направлено повідомлення з вимогою термінового перерахунку коштів у розмірі 52 977,75 грн., у зв`язку з надмірно отриманими коштами по державній допомозі малозабезпеченим сім`ям. [PERSON] в добровільному порядку зазначену суму не сплатила. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення незаконно отриманої допомоги малозабезпеченим сім`ям. Просили суд стягнути з відповідача надмірно виплачені кошти по допомозі малозабезпеченим сім`ям у розмірі 52 977 гривень 75 копійок та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1762 гривні 00 копійок. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги малозабезпеченим сім`ям задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради надмірно виплачені кошти по допомозі малозабезпеченим сім`ям у розмірі 52 977 гривень 75 копійок та судовий збір у розмірі 1762 гривні 00 копійок. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2019 року замінено стягувача Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради його правонаступником Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради у виконавчому листі, виданому Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року по цивільній справі № 202/4799/18 за позовною заявою Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги малозабезпеченим сім`ям. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду. Поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року по справі № 202/4799/18 за позовною заявою Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги малозабезпеченим сім`ям - скасовано та призначено справу для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. При новому розгляді справи ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року провадження у цивільній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №202/4851/19, провадження №1-кп/2025/88/20 за обвинуваченням гр. [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року провадження у цивільній справі поновлено. 12.12.2023 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог. Вказала, що відповідачем частково сплачено суму боргу в розмірі 3097,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок від 01.07.2019, 01.08.2019, 12.08.2019, 02.09.2019, 18.10.2019, 24.09.2019, 25.11.2019. Додано копії розпорядження управління про зменшення розміру переплати. Просила суд стягнути із відповідача надмірно сплачені кошти в розмірі 49880,75 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року провадження у цивільній справі зупинено до розгляду кримінальної справи в відношенні [PERSON] у Верховному суді. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2025 року провадження у цивільній справі поновлено. 03.03.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій вказала, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення надмірно виплаченої субсидії. Однак вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2023 року щодо визнання винною [PERSON] у шахрайстві в момент отримання державної соціальної допомоги був скасований Дніпровським апеляційним судом 29.06.2023 року у справі № 202/4851/19. Дніпровський апеляційний суд закрив кримінальне провадження № 202/4851/19 за обвинуваченням її у вчиненні шахрайства за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. Суд дійшов висновку, що [PERSON] мала право на отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на іншій правовій підставі, ніж та, що зазначена нею у деклараціях, що на переконання апеляційного суду, виключає в її діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вказала, що позивачем у позовної заяві неправильно тлумачено зміст статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», а саме: позивач правильно підрахував лише загальну площу обох квартир - першу частину змісту статті, але неправильно тлумачив другу її частину, тобто неправильно визначив членів сім`ї, що проживають на цій площі, внаслідок чого неправильно визначив право [PERSON] на тримання державної соціальної допомоги. Так, позивач вважає, що до членів сім`ї необхідно віднести лише тих членів сім`ї, які складають малозабезпечену сім`ю, а решта - в рахунок не береться. Проте, у статті 7 вказаного закону не написано словосполучення «малозабезпечена сім`я» у словесній конструкції застосовуються лише один раз, а при другому застосуванні слова «сім`я» відсутнє поняття «малозабезпечена», вказується лише слово «сім`я». Законодавче визначення «члени сім`ї» міститься у пункту 1 частини 1 статті 3 КПК та у статті 3 Сімейного кодексу України. Позивач при розрахунку права [PERSON] на призначення державної соціальної допомоги застосував пункт 10 «Порядку призначення та виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 року (в редакції, що діяла у той час). Проте, позивач не навів у позові точний зміст пункту 10 «Порядку призначення та виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» в тій редакції, що діяла на час оформлення декларації. На момент подання Декларації про доходи та майновий стан [PERSON] 16 серпня 2016 р., 03 лютого 2017 р., 28 серпня 2017 р. «Порядок призначення та виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» не містив обмеження щодо призначення державної соціальної допомоги при наявності у декларанта другої квартири. [PERSON] не знала та не могла знати в момент подання декларації 16 серпня 2016 року, 03 лютого 2017 року, 28 серпня 2017 року, що 22.07.2020 року Кабінет Міністрів України встановить вказану вище заборону на призначення та виплату державної соціальної допомоги, тому висновок позивача про умисел [PERSON] на заволодіння чужим майном або правом на майно шляхом обману (шахрайство) ґрунтується на неправильному тлумаченні пункту 10 «Порядок призначення та виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», який набув чинності 22.07.2020 року. Оскільки позивач не довів недобросовісності в діях відповідачки, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог. З посиланням на ст.1215 ЦК України просила суд відмовити Лівобережному управлінню соціального захисту населення Дніпровської міської ради у задоволенні позову про стягнення надмірно виплаченої субсидії до [PERSON] . 18.03.2025 року від Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надійшла відповідь на відзив. Звернули увагу суду на те, що предметом спору в суді є вимоги управління про стягнення з відповідача незаконно отриманої соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а не субсидії. У відзиві відповідач плутає вимоги викладені в позовній заяві по справі №202/4799/18 з кримінальною справою, надаючи відзив за матеріалами кримінальної справи № 202/4851/19, чим вводить в оману позивача та суд. Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям визначаються Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250. Відповідно до п. 2 Порядку № 250 (в редакції, яка діяла на момент звернення відповідача за призначення соціальної допомоги) державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (надалі-соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради із заявою 22.02.2016 року про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Їй була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на період з 01.02.2016 по 06.07.2016 - 2555,72 грн; з 07.07.2016 по 31.07.2016 - 2805,72 грн. В подальшому відповідач звернулась із заявою від 16.08.2016 та 03.02.2017. Рішенням управління від 09.09.2016, 14.02.2017 їй було призначено соціальну допомогу на період з 01.08.2016 по 31.01.2017 - 2913,13 грн; з 01.02.2017 по 31.07.2017 - 3136,61 грн., відповідно. Відповідач була попереджена про відмову або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру виплачених коштів у тезі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї, про що засвідчила особистим підписом в заявах від 22.02.2016, 16.08.2016, 03.02.2017. Одночасно відповідач подала Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22.02.2016, 16.08.2016, 03.02.2017. У декларації Розділі І «Загальні відомості» відповідач зазначала, що разом з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Посилання відповідача щодо реєстрації за вказаною адресою 5 осіб ( [PERSON] , двоє синів [PERSON] та [PERSON] , матір [PERSON] та брат [PERSON] ) хоча і підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 549 від 16.02.2016 не свідчить про спільне проживання цих осіб однією сім`єю. У відповідності до статті 4 Закону України «Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та пункту 6 Порядку № 250 членами сім`ї відповідача є її діти [PERSON] та [PERSON] . Розрахунок державної соціальної допомоги відповідачу здійснювався на трьох осіб ( [PERSON] та двох її дітей [PERSON] та [PERSON] ). У розділі III декларації «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» відповідач зазначила про наявність у її власності житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких інших даних, щодо перебування у власності нерухомого майна, відповідач у вищевказаних деклараціях не вказала. Під час проведення перевірки, управлінням було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно отриманої інформації, управлінням було встановлено , що [PERSON] є власницею двох квартир за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності відповідача знаходиться дві квартири загальною площею 112,1 кв.м., а саме: [ADDRESS] площею - 63.5 кв.; [ADDRESS] площею 48,6 кв.м, що перевищує зазначені норми статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», виходячи з розрахунку: 21 кв. м. х 3 (осіб) + додатково 10,5 кв.м., то загальна площа квартири не повинна перевищувати 73,5 кв.м. При зверненні за призначенням соціальної допомоги в декларації про доходи та майновий стан вищезазначена інформація відповідачем не була зазначена, що вплинуло на право призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначеної з 01.02.2016 по 30.07.2017 р. Розпорядженням управління від 12.09.2017 р. у призначенні допомоги відповідачу з 01.02.2016 по 31.07.2017 р. було відмовлено згідно п. 12 Постанови № 250, недостовірна інформація про друге житло, площа якого перевищує соціальну норму на сім`ю, в зв`язку з чим виставлено суму надміру виплачених коштів в розмірі 52977,51 грн. Залишок коштів, які підлягають поверненню відповідачем складає 49880,75 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачка вказала, що вона заповнювала заяви та Декларації про призначення допомоги, як їй зазначали відповідальні працівники позивача та таких декларацій було 9, в даній справі йде мова про три декларації. Відповідальні працівники здійснювали перевірку та тільки після цього призначали їй допомогу. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. 22.02.2016 року [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради із заявою про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (т.1, а.с.17-18). Рішенням управління від 26.02.2016 року [PERSON] була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на період з 01.02.2016 по 06.07. 2016 - 2555,72 грн; з 07.07.2016 по 31.07.2016 - 2805,72 грн. (т.1, а.с.15). В подальшому [PERSON] звернулась до управління із заявою від 16.08.2016 та 03.02.2017 (т.1, а.с.11-12, 4-5). Рішеннями управління від 09.09.2016, 14.02.2017 [PERSON] було призначено соціальну допомогу на період з 01.08.2016 по 31.01.2017 - 2913,13 грн; з 01.02.2017 по 31.07.2017 - 3136,61 грн. (т.1, а.с.10, 3) Одночасно відповідач подала Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22.02.2016 року, 16.08.2016 року, 03.02.2017 року (т.1, а.с.19-20, 13-14, 6-7). У декларації Розділі І «Загальні відомості» відповідач зазначала, що разом з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 16.02.2016 року за №549, виданій уповноваженому власнику [PERSON] , про те, що до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] , син - [PERSON] , мати - [PERSON] , брат - [PERSON] (т.1, а.с.21). В ході проведення перевірки та після отримання інформаційної довідки №97020615 від 12.09.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що [PERSON] є власником двох квартир за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,5 кв.м. та за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв.м. (т.1, а.с.24). Розпорядженням управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 12.09.2017 р. у призначенні допомоги відповідачу з 01.02.2016 по 31.07.2017 р. було відмовлено згідно п. 12 Постанови № 250, недостовірна, інформація про друге житло, площа якого перевищує соціальну норму на сім`ю (т.1, а.с.8,9). Позивачем виставлено відповідачу суму надміру виплачених коштів в розмірі 52977,51 грн. (т.1, а.с.25,26). На адресу [PERSON] були надіслані претензії на вказану суму ( а.с. 22,23), проте остання в добровільному порядку кошти не повернула. Як зазначив позивач в заяві про зменшення позовних вимог від 12.12.2023 року відповідачкою частково сплачено переплату та на даний час розмір надмірно сплачених коштів становить 49880,75 грн., що підтверджується копіями банківських виписок від 01.07.2019, 01.08.2019, 12.08.2019, 02.09.2019, 18.10.2019, 24.09.2019, 25.11.2019 та копіями розпорядження управління про зменшення розміру переплати ( т.1, а.с.183-189 зв.). Рішенням Дніпровської міської ради від 23.01.2019 р. № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» затверджено виконавчий орган міської ради: статусом юридичної особи - Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, (http://files.dniprorada.gov.ua/). Відповідно до «Положення про Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради» затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 24.05.2023 року № 85/37, Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської і ради, ЄДРПОУ 42788389, є правонаступником прав та обов`язків управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року у справі №202/4851/19, провадження №1-кп/202/107/2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч.5 ст. 74 КК України, звільнено [PERSON] від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК скасовано. Кримінальне провадження №12019040030001551 стосовно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою Верховного суду від 08 жовтня 2024 року касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року щодо [PERSON] закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від касаційної скарги. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям визначається Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 року №1768-III (Закон №1768-III). Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначаються Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250 (Порядок № 250). Згідно ст. 1 Закону «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються: документ, що посвідчує особу; довідка про склад сім`ї; декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім`ї аліменти); довідка про наявність та розмір земельної частки (паю) (ч. 3 ст. 4 Закону №1768-III). Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів (ч. 5 ст. 4 Закону №1768-III). Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Законом України від 02.06.2020 року №646 - IX статтю 7 виключено. Згідно з п.6 Порядку № 250 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до складу сім`ї включаються: чоловік, дружина, рідні, усиновлені діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах І - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства 1 та 2 груп або інвалідами 1 групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які перебувають разом з ними і перебувають на їх утриманні, у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа яка проживає разом з одиноким інвалідом 1 групи і здійснює догляд за ним; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім`ї включаються незалежно від місця проживання або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно- технічних, вищих навчальних закладах І- IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні. Відповідно до п. 12 Порядку № 250 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Відповідно до п. 27 Порядку № 250 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) на контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган праці та соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів. Пунктом 28 Порядку № 250 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до положень ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 592/12014/16-ц зазначено, що у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20.02.2018 у справі №174/406/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивачем неправильно тлумачено зміст статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», що визначає право на державну соціальну допомогу, щодо членів сім`ї, оскільки у відповідності до статті 4 Закону України Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям та пункту 6 Порядку № 250 членами сім`ї відповідача є її діти [PERSON] та [PERSON] . Відповідно розрахунок державної соціальної допомоги відповідачу здійснювався на трьох осіб ( [PERSON] та двох її дітей [PERSON] та [PERSON] ). Посилання же відповідача щодо реєстрації за вказаною адресою 5 осіб ( [PERSON] , двоє синів [PERSON] та [PERSON] , матір [PERSON] та брат [PERSON] ) хоча і підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 549 від 16.02.2016 не свідчить про спільне проживання цих осіб однією сім`єю. Суд приймає до уваги, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі № 202/4851/19 встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власницею наступного нерухомого майна: квартири, загальною площею 63,5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] ; гаража № [NUMBER] , загальною площею 47,07 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, 17 , ряд № 6 , 2-й поверх у авто гаражному кооперативі «Лівобережний»; квартири, загальною площею 48,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . За вказаних обставин, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в тій частині, що загальна площа житла, яке перебуває у власності [PERSON] перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, що вказує на наявність обставин, які унеможливлюють призначення соціальної допомоги. В той же час, відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 7 Закону, за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі якщо встановлено неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї. Як зазначалось вище, [PERSON] самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, один з яких, відповідно до довідок КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» про потребу дитини у домашньому догляді, перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду, в тому числі й в період інкримінованих їй діянь, не отримує будь-яких інших доходів, що підтверджується її довідками про заробітну плату та позбавлена можливості, у зв`язку з цим, працювати, а тому соціальна виплата є єдиним джерелом доходу її сім`ї. Відтак, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові ОП ККС ВС від 16.11.2020 у справі №159/3357/18 та в постановах ККС ВС від 07.12.2020 у справі № 627/271/17 та від 16.03.2021 у справі №556/839/17 фактичні обставини справи яких подібні до цієї та доходить висновку, що [PERSON] мала право на отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на іншій правовій підставі, ніж та, що зазначена нею у деклараціях, що на переконання апеляційного суду, виключає в її діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, та як вбачається із наданих позивачем доказів відповідачка [PERSON] подаючи 22.02.2016 року до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, зазначає, що вона є повторна. Заяву з додатками було прийнято і перевірено відповідальним працівником та призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Також, представником позивача не доведено наявність у відповідача умислу на приховання відомостей, подання недостовірних даних про майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру та усвідомлення нею протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків, що відповідно виключає застосування заходів цивільно-правової відповідальності у виді стягнення надміру сплачених коштів. Виходячи із вищевикладеного, оскільки [PERSON] мала право на отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на іншій правовій підставі, ніж та, що зазначена нею у деклараціях, а позивач не довів суду, що дії державного органу, до якого звернулася відповідач з метою одержання грошової допомоги у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, були чіткими, прозорими, доступними і зрозумілими, тому, враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача та відмовляє в позові. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed