Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

До Основ`янського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника ТОВ «Він Фінанс», в якому представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором №L9302448 від 27.11.2018 у загальному розмірі 26281,51 грн., яка складається з: 16637,06 грн заборгованість за кредитом; 8148,48 грн.\~сума інфляційних втрат, 1495,97 грн.\~3% річних. Крім того, представник позивача просив стягнути на користь позивача з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 27.11.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено кредитний договір №L9302448 в електронній формі. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] утворилася заборгованість перед первісним кредитором у розмірі 16637,06 грн, яка складається: 8700,00 грн -\~тіло кредиту; 68700 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 2900,06 грн заборгованість за нарахованими штрафами/пені; 4350,00 заборгованість за комісією. За договором відступлення прав вимоги №06112018-DG від 06.11.2018, укладеним між ТОВ «ФК» Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16637,06 грн. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом №55-к від 25 липня 2024 року внесено зміни про перейменування товариства до облікових та інших документів. Окрім зазначеної заборгованості у розмірі 16637,06 грн, право вимоги за якою перейшло за договором факторингу №06112018-DG від 06.11.2018, позивач також нарахував відсотки річних у сумі 1495,97 грн та інфляційні втрати у сумі 8148,48 грн, що разом складає суму 26281,51 грн, яку і просив стягнути позивач. Також, представник позивача просить поновити строк позовної давності для подання даного позову, який вважають має бути продовженим у період дії в Україні воєнного стану. Відповідач не виконала свого зобов`язання за кредитним договором, після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ВІН ФІНАНС», ні на рахунки попереднього кредитора. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому порядку, в позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність, і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв та клопотань від неї не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України\~не здійснювалось. 27.11.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №AG7246271, який в інформаційно-телекомунікаційній системі ідентифікується у L9302448 (далі - Кредитний договір) за умовами якого кредит надається Відповідачу шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок відповідача шляхом використання вказаних відповідачем Реквізитів електронного платіжного засобу інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора. Згідно з п.\~3.10\~Кредитного договору кредит надається Відповідачу шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок Відповідача. Сума вважається наданою в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. За договором відступлення прав вимоги №06112018-DG від 06.11.2018, укладеним між ТОВ «ФК» Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16637,06 грн. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом №55-к від 25 липня 2024 року внесено зміни про перейменування товариства до облікових та інших документів. Відповідно до п.п. 6.2, 6.2.2 договору оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку: сторони підписують акти прийому-передачі та кредитор передає новому кредитору в електронному вигляді реєстри боржників, що передаються кредитором новому кредитору в рамках даного договору. Для підтвердження дійсності прав вимог, що відступаються, кредитор надає новому кредиторові документацію в порядку, передбаченому цим договором. Загальна сума заборгованості, пред`явлена позивачем до стягнення, складає 26281,51 грн та включає суму боргу 16637,06 грн право вимоги якої отримано за договором факторингу; нараховані позивачем 3% річних у розмірі 1495,97 грн та інфляційних втрат у сумі 8148,48 грн. Так,\~позивач зазначив,\~що первісний\~кредитор надав\~відповідачу кредит\~на умовах\~Договору,\~однак внаслідок\~невиконання відповідачем\~своїх зобов`язань\~за Кредитним\~Договором\~у останньої\~утворилася заборгованість\~перед первісним\~кредитором у\~загальній сумі 16637,06 грн, яка складається: 8700,00 грн -\~тіло кредиту; 68700 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 2900,06 грн заборгованість за нарахованими штрафами/пені; 4350,00 заборгованість за комісією. За приписами ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, який укладався у електронній формі з первісним кредитором, в інформаційно-телекомунікаційній системі останнього. За принципом презумпції правочину вказаний правочин є дійсним. Отже, позивач зазначив, що первісний кредитор за кредитним договором надав відповідачу 8750,00 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2\~статті 76 ЦПК України\~ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3\~ст. 77 ЦПК України). Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається із позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним Договором надано копію відповідного договору та додатків, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, довідку про ідентифікацію та розрахунок заборгованості під назвою «виписка по рахунку». Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~(далі -Закон) як спеціальний\~закон\~визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1.\~ст. 16. Закону\~до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до п. 17.1.\~ст. 17 того ж Закону\~форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з ч. 19.1,\~19.2.\~ст. 19 Закону\~порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Згідно з ч. 22.1\~ст. 22 Закону,\~ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»\~«Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Доданий до позовної заяви документ з назвою «виписка з рахунку станом на 18.02.2019», в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей\~бух обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Довідка про ідентифікацію не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором\~позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор\~ТОВ «ФК «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Враховуючи вищевикладене, представник позивача не надав доказів на підтвердження виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Щодо відступлення права вимог суддя зазначає наступне. Статтею 512 ЦК України\~передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Згідно з ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення, заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, правовідносини за Договором від 27.11.2018 №AG7246271 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем виникли 27 листопада 2018 року, тобто після укладення Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018. Однак, у своїй позовній заяві позивач зазначає, що станом на дату укладення Договору про відступлення права вимоги від 06.11.2018 №06112018-DG сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 27.11.2018 № №AG7246271 складає 16637,06 грн, що очевидно не відповідає дійсності з огляду на те, що станом на вказану дату кредитний договір ще не було укладено. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 1005/7136/2012 (провадження № 61-18606св21) зазначено, що тлумачення частини першої\~статті 512 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а).купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс 13. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у\~ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. На підтвердження факту набуття відносно відповідача позивачем права вимоги за договором кредитної лінії №L9302448 від 27.11.2018 останній надає Договір відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Проте, у зазначеному договорі відсутні будь-які відомості щодо переходу прав кредитора від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») ні за договором № L5893295 від 30.11.2018, про який зазначено у позові, ні за договором № AG1630044 від 30.11.2018, який додано до позову. Пунктами 1.1, 1.2 Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») визначено, що на умовах, встановлених цим Договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрах боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Натомість, позивач не надав до Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018 ні Реєстру боржників, ні акту-прийому передачі вказаного реєстру, чим не підтвердив факт набуття прав кредитора від ТОВ «ФК «Дінеро» до відповідача за кредитним договором від 30.11.2018. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, позивач не довів факту набуття ним права грошової вимоги до відповідача. Щодо вимоги про поновлення строку позовної даності, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Оскільки у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог та відповідач не заявив про необхідність застосування позовної давності, а тому дане питання судом не досліджується. Стосовно інших доводів сторони позивача, суд зазначає, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed