Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №6154113 у розмірі 36672 грн., за договором позики №5616343 у розмірі 38896 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 12.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6154113. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п.6 кредитного договору. Відповідно до п.2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно п.1.1. кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2. кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що ознайомилася з наявними схемами кредитування, отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтверджує, що умови договору зрозумілі та підтверджує, що договір адаптовано до її потреб та фінансового стану, а інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. 27.10.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27102023/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №1 від 27.10.2023 року до договору факторингу №27102023/1 від 27.10.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36672 грн., з яких: 8800 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26872 грн. - сума заборгованості за відсотками. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №6154113 у розмірі 36672 грн. 22.05.2023 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №5616343. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно п.2.1. договору позики, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п.2.5. договору, позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської карти, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3-х робочих днів з дати підписання договору. Відповідач підтвердила, що вивчила та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами договору позики. 13.12.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13-12/2023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 13.12.2023 року до договору факторингу №13-12/2023 від 13.12.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 896 грн., з яких: 13 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 896 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою. Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13.12.2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №5616343 в розмірі 38 896 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надала. Згідно з положеннями ч.1\~ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 12.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №6154113 (індивідуальна частина) (далі-договір), який підписано останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором R57007. Пунктом 1.1. договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Типом кредиту є кредит. Сторони укладеного договору погодили, що сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн.; кредит надається загальним строком на 105 днів з 12.05.2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 27.05.2023 року (рекомендована дату платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 25.08.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості). (п.п. 1.2.-1.3.2. договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № [NUMBER] (п.2.1. договору). Додатком №1 до договору є графік платежів та додатком №3 до договору є паспорт споживчого кредиту №6154113. 27.10.2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) було укладено договір факторингу №27102023/1, пунктом 1.1. якого передбачено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 27.10.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників №1 за договором факторингу №27102023/1 від 27.10.2023 року. Відповідно до\~витягу з\~реєстру боржників\~№1\~від 27.10.2023\~року до\~договору факторингу\~№27102023/1\~від 27.10.2023\~року ТОВ\~«Мілоан» відступило,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~набуло право\~грошової вимоги\~до боржника\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №6154113,\~загальна сума\~заборгованості -\~36672\~грн. Станом на 31.03.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №6154113 від 12.05.2023 року становить 36672 грн., що відображено у розрахунку заборгованості. 22.05.2023 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №5616343 (далі-договір), який підписано останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором z93515. Пунктом 2.1. договору передбачено, що за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору (п.2.1. договору). \~ \~ \~ \~Сторони укладеного договору погодили, що сума позики становить 13 000 грн., строк позики: загальний строк - до 10.08.2023 року (80 днів). Дата надання позики - 22.05.2023 року. Дата повернення позики - 10.08.2023 року. Основна процентна ставка, фіксована: 2,49000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Базова процентна ставка, фіксована: 2,49000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду, відповідно до п.3.1.2. цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної між сторонами цього договору (п.п.2.3.3.-2.3.6, 2.4.2.-2.4.3. договору). \~ \~ \~ \~Пунктом 2.5. договору передбачено, що позика надається позичальнику в день підписаннями сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Додатком №1 до договору є розрахунок за договором позики №5616343 від 22.05.2023 року, в якому зазначені основні параметри позики, процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики, графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду, графік обов`язкових платежів за договором позики. З вказаним розрахунком [PERSON] була ознайомлена, що підтверджується його підписанням електронним підписом одноразовим ідентифікатором z93515. 22.05.2023 року [PERSON] була ознайомлена з паспортом позики, який підписаний останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором w85452. 22.06.2023 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №5616343, на підставі якої, сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою до 10.09.2023 року. Додаткова угода підписана [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором g75296. Додатком №1 до додаткової угоди №1 є розрахунок за додатковою угодою №1 від 22.06.2023 року, в якому зазначені основні параметри позики, процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики, графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду, графік обов`язкових платежів за договором позики. 28.07.2023 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до договору позики №5616343, на підставі якої, сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою до 16.10.2023 року. Додатком №1 до додаткової угоди №2 є розрахунок за додатковою угодою №2 від 28.07.2023 року, в якому зазначені основні параметри позики, процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики, графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду, графік обов`язкових платежів за договором позики. 13.12.2023 року між ТОВ»\~ФК «ЄАПБ»\~(Фактор)\~та ТОВ\~«Маніфою» (Клієнт)\~було укладено\~договір факторингу\~№13-12/2023,\~пунктом 1.1.\~якого передбачено,\~що за\~цим договором\~Фактор зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження Клієнта\~(ціна\~продажу)\~за плату,\~а Клієнт\~відступити Факторові\~право грошової\~вимоги,\~строк виконання\~зобов`язань за\~якою настав\~або виникне\~в майбутньому\~до третіх\~осіб -\~боржників,\~включаючи суму\~основного зобов`язання\~(суму\~позики),\~плату за\~позикою (проценти\~за користування\~позикою та\~проценти на\~прострочену позику),\~пеню за\~порушення грошових\~зобов`язань та\~інші платежі,\~право на\~одержання яких\~належить Клієнту.\~ 13.12.2023 року ТОВ» ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Маніфою» (Клієнт) було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №13-12/2023 від 13.12.2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13-12/2023 від 13.12.2023 року, ТОВ «Маніфою» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики №5616343, загальна сума заборгованості - 38896 грн. Станом на 31.03.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №5616343 від 22.05.2023 року становить 38896 грн., що відображено у розрахунку заборгованості. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України). У п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч.2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1,2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також п.52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. На підтвердження обставин перерахування грошових коштів [PERSON] за кредитним договором №6154113 та договором позики №5616343 та наявності у неї боргу за цими договорами, представник позивача надав відповідні розрахунки заборгованості. Проте, представником позивача не надано суду доказів того, що [PERSON] згідно з умовами вищевказаних договорів, було видано кредит та саме в сумі заявлених позовних вимог. Визначення суми кредиту та позики в договорах не свідчить про її отримання відповідачем саме в такому розмірі. Умовами договору №6154113 від 12.05.2023 року передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № [NUMBER] (п.2.1. договору). Умовами договору №5616343 від 22.05.2023 року передбачено, що позика надається позичальнику в день підписаннями сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (п.2.5. договору). Натомість, жодних відомостей щодо проведення транзакцій ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Маніфою», для перерахування кредитних коштів на банківський рахунок [PERSON] , згідно з умовами укладених договорів, матеріали справи не містять. Враховуючи відсутність доказів про перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача, як це визначено умовами вищевказаних договорів, відсутні підстави вважати, що ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Маніфою» виконали свої зобов`язання за укладеними договорами. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі №61-28582ск18). Розрахунки заборгованості, на які посилається представник позивача, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту та позики, користування коштами, укладення договорів на умовах, які вказані представником позивача в позовній заяві, а є односторонніми арифметичними розрахунками стягуваних сум, які повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за кредитним договором №6154113 та договором позики №5616343 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу. Жодних належних та достовірних доказів, які б вказували на існування у [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за вищевказаними договорами, матеріали справи не містять. Додаток до договорів факторингу (витяг з реєстру боржників, в якому зазначено прізвище, ім`я, по батькові боржника, номер договору та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків була сплачена нею, а яка частина сплачена не була, стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Суд констатує, що лише виписки з особових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором та договором позики. Разом з тим, представником позивача не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку [PERSON] за період, який включає період кредитування. Також, представником позивача не надано доказів повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги за укладеними договорами факторингу. [PERSON] не є стороною укладених договорів факторингу, що свідчить про те, що вищевказаний розмір заборгованості із нею не узгоджувався, його обґрунтованість нею не перевірялась. При цьому, суд враховує, що обов`язок повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їхніх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ» передбачений умовами укладених договорів факторингу (п.1.3. договорів факторингу). Велика Палата Верховного суду у постанові віл 11.09.2018 року по справі №909/968/148 зазначила, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. У постанові Верховного суду у постанові віл 17.01.2020 року по справі №916/2286/16 вказано, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Натомість, представником позивача не надано доказів сплати Фактором (ТОВ «ФК «ЄАПБ») Клієнту (ТОВ «Маніфою», ТОВ «Мілоан») грошових коштів (ціни продажу), як це визначено умовами укладених договорів факторингу, а відтак відсутні підстави вважати, що відбулося відступлення права грошової вимоги до боржника [PERSON] від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №6154113, від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №5616343. Представником позивача до позовної заяви долучені договори факторингу, які не є належними доказами відступлення права грошової вимоги, оскільки не містять всіх аркушів. Разом з тим, на підтвердження переходу права грошової вимоги до ТОВ ФК «ЄАПБ» надано витяги з реєстру боржників, які є додатками до договорів факторингу, які не містять підписів посадових осіб ТОВ «Мілоан», ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» і відтисків печаток, тобто їх зміст міг бути змінений в односторонньому порядку та викладений в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу, тому є неналежними доказами. Отже, представником позивача не доведено перехід права грошової вимоги до [PERSON] від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №6154113, від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором №5616343. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з урахуванням викладеного, представником позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення з неї заборгованості за договором позики №5616343, за кредитним договором №6154113, відсутні докази отримання [PERSON] кредитних коштів та наявності у неї заборгованості, яка виникла внаслідок порушення нею умов вищевказаних договорів, не доведено правильність розрахунку розміру заборгованості. За таких обставин, у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed