Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та страховим відшкодуванням у розмірі 153 881,52 грн, витрати на проведення оцінки вартості завданого матеріального збитку у розмірі 5 000,00 грн, судовий збір у розмірі 1 538,82 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. 04 листопада 2024 року в м. Києві по вул. Газопровідна відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок порушення правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем марки «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] . Матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 313 881,52 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, оскільки останній є учасником бойових дій. На підставі вказаного МТСБУ сплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 160 000,00 грн. Тому з вирахуванням розміру страхового відшкодування, яке здійснило МТСБУ, залишається до відшкодування сума - 153 881,52 грн, яку зобов`язаний сплатити відповідач на користь позивача. Окрім того, за визначення вартості завданої матеріальної шкоди позивач сплатив 5 000,00 грн. За вказаним позовом ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року судом відкрито провадження по справі. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, а також зазначив, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року у справі № 756/14246/24 [PERSON] (відповідач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови, 04 листопада 2024 року о 08 годині 30 хвилин в м. Києві по вул. Газопровідна відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок порушення правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем марки «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Власником вищезазначеного автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на день ДТП був позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Враховуючи ті обставини, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року, якою [PERSON] (відповідач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до пошкодження автомобіля позивача [PERSON] , набрала законної сили, суд уважає доведеним та таким, що не підлягає сумніву, факт завдання матеріальної шкоди відповідачем позивачу. З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності. За результатами проведеного дослідження 18.12.2024 було оформлено Звіт № 1399/12-24, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 313 881,52 грн. За проведення зазначеної оцінки майнової шкоди позивачем сплачено 5 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved