Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.06.2025 року представник позивача звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~На обґрунтування позивних вимог вказував, що 05.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір позики грошових коштів. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] 05.03.2018 року передала [PERSON] 500000(п`ятсот тисяч) гривень, а позичальник зобов`язується повернути вказану суму грошових коштів при першій потребі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, факту передачі коштів, [PERSON] була надана відповідна розписка. Позивачем була пред`явлена у відповідності до вимог договору позики та п.2. ч.1 ст. 1049 ЦК України, вимога про повернення коштів 27.05.2024 року(копія додається), повернути у місячний термін кошти. У вказаний строк відповідач борг не повернув, не зважаючи на звернення з вимогою виконання зобов`язання. На 27.06.2024 року борг відповідачем не повернуто, іншого способу захисту ніж звернення до суду не залишилось. Посилаючись на вищевикладене просив стягнути з відповідача основну суму боргу за договором позики - 500000 грн. та 538178,08 грн. відсотків на рівні облікової ставки НБУ. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у тому числі і у порядку ч.1 ст. 128 ЦПК України, правом на подачу відзиву не скористався. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи видно, що 05.03.2018\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] було укладеного договір позики грошових коштів у простій письмовій формі, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 500000 грн., а позичальник зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів на першу вимогу позикодавця. Вищевказані обставини підтвердженні розпискою від 05.03.2018 року написаною [PERSON] . Вказана розписка також містить застереження про те, що зазначену позику [PERSON] бере в інтересах родини. Розписка також містить відомості про ознайомлення дружини позичальника [PERSON] зі змістом укладеної її чоловіком угоди та її згоду на укладення такого договору позики . Розписка містить підписи [PERSON] та його дружини [PERSON] . Сума позики отримана позичальником до моменту підписання вказаної розписки. Таким чином підписанням розписки відповідач підтвердив факт передачі йому зазначеної у договорі суми грошових коштів у якості позики. Умови повернення позики за першою вимогою позикодавця. Позивачем була пред`явлена у відповідності до вимог договору позики та п.2. ч.1 ст. 1049 ЦК України, вимога про повернення коштів 27.05.2024 року, повернути у місячний термін кошти, що підтверджується копією вказаної вимоги, доказами направлення вимоги відповідачу з описом вкладення. У силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк тобто на вимогу позикодавця не виконав, позику після 27.05.2024 року, на час подання позову та на час розгляду справи судом не повернув. У силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами; боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Перевіривши розрахунок заборгованості за відсотками які нараховано на рівні облікової ставки Національного банку України суд приходить до висновку, що вказані розрахунки вірні, відповідають обліковій ставці НБУ встановленій у відповідні періоди дії договору позики. Зважаючи на вищевикладене, оскільки позичальник порушив умови договору позики, не виконує взяті на себе зобов`язання, ухиляється від повернення позики то відповідно до умов укладеної угоди та ст. 546-552, 1046-1049 ЦК України позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача 1037013,70 грн. боргу з яких 500000грн. основна сума боргу та 537013,70 грн. відсотки за період з 05.03.2018 року по 01.07.2024 року. \~ \~ \~ \~У силу статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved