Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

19.11.2021 КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь підприємства заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми за період з 01.03.2014 по 30.09.2021 в розмірі 95179,82 грн., посилаючись на те, що відповідачі є споживачами КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами, однак в порушення вимог ст.ст. 68, 162 ЖК України, «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, за надані послуги не сплачують в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Також позивач просить відшкодувати витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2022 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.03.2014 по 30.09.2021 з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних в загальному розмірі 95179,82 грн. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. Процесуальні дії у справі 19.03.2025 відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, в якій просить скасувати заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 у справі №641/8898/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, прийняти нове рішення, яким частково відмовити в задоволенні позовних вимог, враховуючи строк позовної давності. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. 31.03.2025 ухвалою судді вказану заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху, відповідачу надано строк для усунення недоліків. 10.04.2025 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху. 21.04.2025 ухвалою судді відповідачу [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву призначено до розгляду. 25.04.2025 набрав чинності Закон України від 26.02.2025№ 4273-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, та зокрема, змінено найменування Комінтернівського районного суду м. Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова. 29.04.2025 ухвалою суду заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 скасовано, справу призначено до судового розгляду на 22 травня об 12 год 00 хв. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, інших заяв від представника позивача не надійшло. У судове засідання 22.05.2025 відповідач [PERSON] не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином відповідно до закону, в заяві про перегляд заочного рішення просила проводити розгляд справи без її участі, частково відмовити в задоволені позовних вимог, врахувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином відповідно до закону, шляхом направлення копії ухвали про скасування заочного рішення та судових повісток за адресою реєстрації місця проживання рекомендованими листами з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», та шляхом направлення смс-повідомлення на вказаний в заяві про перегляд заочного рішення номер телефону. Конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до усталеної практики Верховного суду є належним повідомленням. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на 01.01.2021 були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с. 3). Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 КП «Харківські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. КП «Харківські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] , відкрило особовий рахунок № [NUMBER] , що вказує на узгодження між сторонами правовідносин щодо надання / отримання послуг з теплопостачання та гарячої води. Відповідно до відомості нарахувань та оплату за послуги теплопостачання з урахуванням періоду платежу за особовим рахунком № [NUMBER] , заборгованість абонента перед КП «ХТМ» за період з 01.03.2014 по 30.09.2021 складає 89093,21 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України КП «ХТМ» за період з 01.10.2018 по 30.09.2021 нараховані 3% річних від простроченої суми в розмірі 2152,14 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 4934,47 грн. Загальна сума заборгованості становить 95179,82 грн. У зв`язку з несплатою заборгованості, позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до житлово - комунальних. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) (надалі Правил) споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з 01.03.2014 по 30.09.2021 року у розмірі 88093,21грн, а також 2152,14 грн 3% річних, 4934,47 грн індекс інфляційних витрат. Розмір заборгованості підтверджується наданою до суду відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини другої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі як споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається. КП «ХТМ» своєчасно та у належній якості надає послуги з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , в той час, як відповідачі свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконують. Надана позивачем відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу суд визнає належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження існування у відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання (опалення та підігрів води) саме у зазначеному у даному розрахунку розмірі. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у заяві про перегляд заочного рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 12.03.2017 заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до квітня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за оплату послуг з опалення за період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2021 року складає 64822,45 грн, а також 2152,14 грн 3% річних та 4934,47 інфляційні витрати, а всього підлягає стягненню 71909,06 грн. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачу, матеріали справи не містять. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги КП «ХТМ» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідачів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн в рівних частках.

Outcome: partial