Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 51 755,38 грн. заборгованості за послуги з постачання гарячої води, 15,78 грн. інфляційних втрат, 2,83 грн. 3% річних, 1703,36 грн. пені та судового збору в сумі 3028 грн. Позов мотивує тим, що з згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та користується послугами з постачання гарячої води, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 1 грудня 2021 року з відповідачами є укладений індивідуальний договір з постачання гарячої води, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 8 вересня 2021 року. За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги в строки і на умовах, що визначені цими договорами. Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Відтак стверджує, що відповідачі є споживачами послуг з постачання гарячої води, а фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладанням договорів, а також їм щомісячно надсилались повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати. Вказує, що згідно з відомостями про нарахування та оплату послуги з постачання гарячої води за період з 1 квітня 2022 року по 31 грудня 2024 року у відповідачів виникла заборгованість на суму 51755,38 грн., а також нараховано штрафні санкції: 15,78 грн. інфляційних втрат, 1703,36 грн. пеня, 2,83 грн. 3 % річних, що загалом становить 53477,35 грн. Стверджує, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, через небажання відповідача здійснювати оплату за надані послуги позивачеві, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. При цьому вказує, що позовна заява подається на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року у справі №463/5046/23, про скасування судового наказу від 22 вересня 2023 року, про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене позивач звертається до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 28 лютого 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 28 березня 2025 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою сторонам було встановлено строк для подання заяв по суті. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 28 березня 2025 року було скеровано сторонам для відома, копію ухвали було отримано позивачем на зазначену в позовній заяві офіційну електронну адресу 28 березня 2025 року, а 16 квітня 2025 року зазначені поштове відправлення отримано відповідачами. 2 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Гоштанар Г.В., що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №017/03.1/3772 від 23 квітня 2025 року, згідно з яким просить відмовити в задоволенні позовних вимогах в повному обсязі. Вказує, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , комунальні послуги, зокрема за послуги постачання гарячої води, оплачує регулярно, щомісяця. Стверджує, що дочка відповідачки [PERSON] та онучка [PERSON] з 29 серпня 2008 року по даний час проживають в Сирійській Арабській Республіці за місцем постійного проживання чоловіка доньки громадянина Сирійської Арабської Республіки [PERSON] , вказуючи, що дана обставина підтверджується довідками які долучаються до матеріалів справи, однак на даний час отримати аналогічні довідки немає можливості через воєнні дії в країні. Вказує, що актом про фактичне місце не проживання від 1 травня 2025 року, складеного комісією у складі майстрів виробничої дільниці ЛКП «Господар», підтверджено не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , а також сусіди що проживають в кв. [ADDRESS] можуть додатково засвідчити непроживання останніх до дати складення акту, зокрема за період 2022-2024 років. Також зазначає, що позивачем не надано доказів, які беззаперечно свідчать про факт користування (використання в зазначених об`ємах) відповідачами централізованим гарячим водопостачанням в оскаржуваний період за вказаною адресою, не надано інформації щодо механізму нарахування вартості послуги з централізованого гарячого водопостачання та невідомо яким чином та за якими показниками відповідач нараховує оплату за постачання гарячої води. Звертає увагу на те, що згідно із наданих позивачем повідомлень на оплату за кожен місяць в оскаржуваний період вбачається, що в вказується кількість мешканців 1 особа, загальна площа 49 кв.м., а об`єми використання гарячої води в місяць або взагалі не вказуються або вказуються від 15 до 90 м.куб. в місяць, при цьому при встановлені лічильника з вересня 2023 року використання гарячої води фіксується в об`ємі до 3 м.куб. в місяць. Окрім того посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» та вважає, що здійснення позивачем нарахування інфляційних витрат, 3% річних та пені суперечить положенням такої. Також 2 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гоштанар Г.В. про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін на підставі ст. 279 ЦПК України з метою повного та об`єктивного вирішення справи. Ухвалою суду від 2 травня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Копію даної ухвали було скеровано сторонам для відома того ж дня 2 травня 2025 року, копію ухвали було отримано позивачем та представником відповідача [PERSON] - [PERSON] . З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 28 квітня 2025 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, відповідачем [PERSON] було реалізовано її право на подання відзиву на позов, строк для подання позивачем відповіді на такий сплив, а іншими відповідачами відзивів на позов до суду не подавалось, строк для подання таких також сплив. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 12 від 27 січня 2025 року, а також отриманими судом відповідями органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. При цьому як вбачається з вказаної вище довідки, [PERSON] є власником зазначеної квартири, що відповідачем не заперечується, [PERSON] є дочкою останньої, [PERSON] онукою, та останні проживають в зазначеній квартирі як члени сім`ї власника. Судом не беруться до уваги посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали за вказаною адресою у період, за який нараховано заборгованість, оскільки згідно з долученою копією довідки Посольства України в Сирійській Арабській Республіці №61614/14-500-1007 від 8 листопада 2015 року така видана [PERSON] та [PERSON] про те, що вони проживають в м. Дамаск Сирійської Арабської Республіки з 29 серпня 2008 року до часу видання довідки, тобто до 8 листопада 2015 року, згідно з копією довідки старости міста Джарамана від 24 березня 2019 року, такою засвідчено факт проживання [PERSON] та [PERSON] в м. Джармана лише станом на вказану дату, згідно з актом про фактичне місце не проживання від 1 травня 2025 року, таким підтверджено не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , лише станом на 1 травня 2025 року, а предметом спору є стягнення з відповідачів заборгованості за період з 1 квітня 2022 року по 31 грудня 2024 року. При цьому хоч представник відповідача посилається на те, що факт непроживання [PERSON] та [PERSON] за адресою надання послуг за період 2022-2024 років можуть засвідчити сусіди, однак клопотання про допит таких у якості свідків представником відповідача не подавалось, письмових пояснень таких не долучено. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 4, 6 розділу IV Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2016 року №816, у разі прийняття рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання територіальний орган ДМС у строк не пізніше п`яти робочих днів інформує заявника про прийняте рішення та строк його дії, а також про те, що заявнику необхідно зокрема зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні. Після подання заявником паспорта громадянина України у формі книжечки зі штампом зняття з реєстрації місця проживання або довідки про зняття з реєстрації місця проживання, виданої органом реєстрації, територіальний орган ДМС проставляє в паспорті громадянина України у формі книжечки (на одній із сторінок з одинадцятої по шістнадцяту) та в паспорті (паспортах) громадянина України для виїзду за кордон (на одній із сторінок з другої по п`яту) штампи про оформлення виїзду за кордон на постійне проживання, які скріплюються печаткою (після повернення на проживання в Україну вказані штампи анулюються). Водночас з отриманих судом відповідей органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 3 листопада 1987 року, а [PERSON] з 21 червня 2014 року. Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» стверджує, що за адресою: [ADDRESS] , ним надаються відповідачам послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з чим їм було відкрито особовий рахунок та щомісячно надсилались повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати. При цьому позивачем розміщено на своєму офіційному веб-сайті (https://lmkp.lte.lviv.ua) типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 8 вересня 2021 року, який є публічним договором приєднання, та відповідно до умов такого вступив в дію через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства. За умовами вказаного договору ЛМКП «Львівтеплоеиерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу гарячої води, спожитої у будинку, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». При цьому хоч представник відповідача [PERSON] стверджує, що позивачем не надано доказів, які беззаперечно свідчать про факт користування відповідачами централізованим гарячим водопостачанням в оскаржуваний період за вказаною адресою, однак при цьому вона ж вказує, що відповідач оплачує регулярно послуги постачання гарячої води, на підтвердження чого до відзиву долучено повідомлення на оплату послуг за період 2022 - 2024 років, та квитанції за вказаний період, з яких однак вбачається, що оплата нарахованої вартості послуг з постачання гарячої води здійснювалась лише частково. З наданої представником відповідача копії акту про прийняття вузла розподільчого обліку на абонентський облік №0014785 від 25 вересня 2023 року, акту наданих послуг від 19 вересня 2023 року та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №23ЛЛС/16578 від 19 вересня 2023 року вбачається, що за замовленням [PERSON] було встановлено вузол розподільчого обліку гарячої води. Як встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, що виникла за період з 1\~квітня 2022\~року по\~31\~грудня 2024\~року,\~відтакправовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 грудня 2018 року № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛЬВІВСЬКИМ МІСЬКИМ КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО», встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 541 Кодексу солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 543 Кодексу визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. При цьому відповідно до ч. 4 даної статті кодексу виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому згідно з ст. 156 Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Також відповідно до ст. 160 такого повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Також відповідно до підпункту 1 пункту 43 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості послугу згідно із законодавством та умовами договору. При цьому підпунктом 5 пункту 45 Правил визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Згідно з пунктом 4 Правил послуга надається споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуги, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», та вимогами цих Правил. Відповідно до пунктів 32, 33, 36-38 Правил вартістю послуги з постачання гарячої води є встановлений відповідно до законодавства тариф. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу щомісяця на безоплатній основі відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуги може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. При цьому згідно з п. 39 Правил споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17, постановах Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від 20 листопада 2024 року у справі №463/6799/18. Так з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води за період з 1 квітня 2022 року по 13 лютого 2025 року за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , вбачається, що відповідачами не здійснювалася оплата наданих послуг в повному обсязі, внаслідок чого станом на кінець грудня 2024 року розмір заборгованості останніх становив 51755,38 грн. Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року (справа №463/5046/23, провадження №2-с/463/110/24) скасовано судовий наказ, виданий Личаківським районним судом м. Львова 22 вересня 2023 року у справі №463/5046/23 (провадження №2-н/463/1489/23), яким було стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] , зокрема за послуги з постачання гарячої води за період з 1 квітня 2022 року по 30 квітня 2023 року в розмірі 48178,96 грн. та 268,40 грн. судового збору. 28 лютого 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом, з якого вбачається що існуюча заборгованість не була сплачена відповідачами. В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас пунктами 54-55 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги. Оформлення претензій споживачів здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За результатами перевірки якості надання послуги складається акт-претензія відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145. При цьому відповідно до ч. 1 та 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачами не представлено, суд приймає вказані вище розрахунки заборгованості відповідачів як належний та допустимий доказ позовної вимоги. При цьому суд звертає увагу на те, що пунктом 40 Правил визначено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуги в установленому законодавством порядку та сплачує споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законом або договором. Хоч з відзиву представника відповідача [PERSON] вбачається, що остання не погоджується з обсягами нарахованих послуг до встановлення вузла розподільного обліку, однак будь-яких доказів того, що остання зверталась до позивача щодо здійснення перерахунку, до матеріалів справи не долучено. Крім того, як висловився Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи №6-931цс15 в своїй постанові від 13 січня 2016 року, на вказані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14 лютого 2018 року), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України«Про житлово - комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Аналогічні положення містяться в пункті 41 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року, та пункті 45 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 1 грудня 2021 року (типового договору затвердженого даною Постановою). При цьому Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема Указом Президента України від 15 квітня 2025 року № 235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4356-IX від 16 квітня 2025 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в редакції, чинній станом на час її прийняття, було установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» було внесено зміни до вказаної вище постанови, та на даний час пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях,\~включених до\~переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо\~нерухоме майно\~споживача було\~пошкоджено внаслідок\~воєнних (бойових)\~дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Територія м. Львова не відноситься до територій, на яких ведуться бойові дії та не є тимчасово окупованою Російською Федерацією, не відносилась до таких в період виникнення заборгованості. Відомостей, що майно споживачів (відповідачів) було пошкоджене внаслідок бойових дій матеріали справи не містять. Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнім відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України було нараховано боржникам у зв`язку з заборгованістю за послуги з постачання гарячої води 3% річних в розмірі 2,83 грн. та інфляційні витрати в розмірі 15,78 грн. лише за період вересня-листопада 2024 року. Окрім того позивачем нараховано 1703,36 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг з постачання гарячої води за період з січня до листопада 2024 року включно. Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачами не представлено, суд приймає вказані розрахунки як належні та допустимі докази позовних вимог. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору, сплаченого позивачем з врахуванням положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України, в загальному розмірі 3028 грн., оплата якого підтверджується наданими позивачем квитанціями на суми 268,4 грн. та 2759,6 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved