Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Житлово-будівельний кооператив "Планета" про поділ майна. В обгрунтування своїх позовних вимог вказує, що 08.09.1979 він з відповідачкою одружилися. В 1982 році заселилися у кооперативну квартиру [ADDRESS] , де й зареєстрували своє місце проживання. 3 цього часу позивач постійно мешкає за вказаною адресою. За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони за спільні сумісні кошти сплатили відповідне паєнагромадження в сумі 6800 руб, що становило на той момент повну загальну вартість паєнагромадження (повного розміру пайового внеску) вказаної квартири. У повному обсязі пайовий внесок погашений сторонами станом на квітень 1990 року. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №262932537 від 24.06.2021 відповідачка вказана власницею спільної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 12.12.2008 Виконавчим комітетом Рівненської міської ради. Вказує, що наразі у нього з відповідачкою виник спір щодо користування їхньою спільною квартирою. Вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін і йому у цьому майні належить на праві власності 1/2 частка житла. Відповідно, просить визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності сторін та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Житлово-будівельний кооператив "Планета". 09 жовтня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Планета-Рівне" про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування\~заяви [PERSON] \~вказує,\~що [PERSON] в первісному позові не зазначено все спільне майно подружжя, яке підлягає поділу між сторонами. Так, в період зареєстрованого шлюбу окрім квартири [ADDRESS] , сторонами було придбано автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, універсал, кузов [NUMBER] вартістю 150 000 грн., земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, Рясниківська сільська рада, площею 2,38 га, кадастровий номер: 56212863С|0:05:001:0255 вартістю 70 000 грн. та 50 вуликів з 50 бджолосім`ями вартістю по 2500 грн. кожен на загальну суму 125 000 грн. Після набуття права власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, ним користувався та користується на даний час виключно відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , між сторонами відсутня домовленість про порядок поділу даного майна та не досягнуто згоди щодо порядку користування ним. Також виключно відповідач [PERSON] займається бджолярством, використовує 50 вуликів з 50 бджолосім`ями, які розташовані в [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці біля належного йому на праві особистої приватної власності житлового будинку. Земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с/рада Рясниківська, площею 2,38 га, кадастровий номер : 5621286300:05:001:0255, володіє, користується та розпоряджається також виключно відповідач [PERSON] , який ще в 2015 році передав її в оренду ТОВ сільськогосподарському підприємству «Імені Воловікова». Також відповідач має у приватній власності ще декілька земельних ділянок в даному населену пункті. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] перебувала в числі членів ЖБК «Планета» і за нею закріплена двокімнатна квартира [ADDRESS] , вартість якої членом ЖБК сплачена повністю. В квартирі [ADDRESS] проживає та є зареєстрованою тільки позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом [PERSON] має у власності інше житло, а саме - успадкований ним після смерті матері будинок в [ADDRESS] . За зустрічним позовом [PERSON] просить виділити в особисту приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] вартістю 600 000 грн., виділити в особисту приватну власність [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, універсал, кузов [NUMBER] вартістю 150 000 грн., земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с/рада Рясниківська, площею 2,38 га, кадастровий номер: 5621286300:05:001:0255 вартістю 70 000 грн. та 50 вуликів з 50 бджолосім`ями вартістю по 2500 грн. кожен на загальну суму 125 000 грн. та вирішити питання про стягнення грошової компенсації як рівницю у вартості поділеного майна. Ухвалою суду від 02.11.2023 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Житлово-будівельний кооператив "Планета" про поділ майна. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Планета-Рівне" (вул. Олени Теліги, 53, м. Рівне, 33005, ІК 43002430). 16 листопада 2023 року від представника відповідача за зустрічним позовом до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказано, що позивачка вводить суд в оману вказуючи, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с/рада Рясниківська, площею 2,38 га, кадастровий номер: 5621286300:05:001:0255 вартістю 70 000 грн. - є спільною сумісною власністю подружжя. Дане майно набуте [PERSON] в наслідок спадкування після смерті матері, тому - воно є його особистою власністю. Щодо вимоги позивачки за зустрічним позовом поділити між подружжям 50 вуликів з 50 бджолосім`ями вартістю по 2500 грн. кожен на загальну суму 125 000 грн., то [PERSON] через свій стан здоров`я був змушений ще декілька років тому продати вулики, так як не здатен більше займатись бджолярством. Щодо виділу\~в особисту\~власність [PERSON] \~автомобіля Volkswagen\~Passat\~1990\~р.в.,\~то він не заперечує проти передачі в особисту власність позивачки за зустрічним позовом даного автомобіля або розпорядження ним на розсуд позивачки - наприклад продати і розподілити кошти, або подарувати комусь із трьох синів сторін. Також, визначена позивачкою вартість автомобіля у розмірі 150000 грн. не відповідає реальній його ринковій вартості та не підтверджується жодним доказом. Щодо вимоги позивачки залишити у її особистій власності квартиру [ADDRESS] , то відповідач, як і позивачка є пенсіонером за віком, на даний час оформляє документи про отримання статусу інваліда 3-ї групи через важкий стан здоров`я, і так само, як і позивачка - відповідач потребує нормальних комфортних умов проживання, а по суті доживання до смерті. Просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. 04 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника [PERSON] , в якій вона вказала, що проживати сторони в одному помешканні не можуть. Вважає, що виділення в особисту приватну власність її довірительки спільної квартири зі сплатою компенсації частки [PERSON] не призведе до порушення житлових прав останнього, зважаючи на наявність в нього іншого житлового приміщення. Щодо автомобіля, то це майно було б доцільно виділити в особисту власність [PERSON] зі сплатою компенсації частки для її довірительки. Щодо 50 вуликів з 50 бджолосім`ями, то [PERSON] дізналась про самовільне відчуження цього майна [PERSON] з відзиву, в зв`язку з чим вартість даного майна повинна враховуватись при поділі спільного майна подружжя. Разом з відповіддю на відзив представником [PERSON] було подано клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи. 21 грудня 2023 року від представника [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив до зустрічної позовної заяви, в яких вказує, що вулики та бджолосім`ї його довіритель подарував одному з трьох спільних синів. Вказує, шо [PERSON] є пенсіонеркою, не має заощаджень і не має можливості (незалежно від вартості квартири) виплатити [PERSON] компенсацію у розмірі 50% вартості квартири і відповідних доказів наявності можливості виплатити компенсації суду не надала та на депозит суду не внесла відповідні кошти. У задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити. Ухвалою суду від 27.12.2023 призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Рівненського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, витрати на проведення судової експертизи покладено на [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 02 травня 2024 року на адресу суду надійшов лист з Рівненського НДЕКЦ МВС України № 3797/10/вих.-24/ЛЕП від 02.05.2024 про залишення ухвали про призначення експертизи без виконання. Ухвалою суду від 10.05.2024 поновлено провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом Житлово-будівельний кооператив "Планета" про поділ майна, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Планета-Рівне" про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 12.06.2024 повторно надіслано до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27.12.2023 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №569/13699/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом Житлово-будівельний кооператив "Планета" про поділ майна, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Планета-Рівне" про поділ спільного майна подружжя. Встановлено двомісячний строк проведення судової оціночно-будівельної експертизи з моменту отримання експертною установою цієї ухвали. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 28 березня 2025 року на адресу суду з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 17.03.2025 № 2667-Е, згідно з яким ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату проведення дослідження становить 1 720 620,00 грн (один мільйон сімсот двадцять тисяч шістсот двадцять). Поділ в натурі квартири [ADDRESS] між двома співвласниками, з дотриманням рівності ідеальних часток, а саме:по 1/2, технічно неможливий. Ухвалою суду від 01.04.2025 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 28.04.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову не визнали та просили відмовити у його задоволенні повністю. Відповідач та її представник у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити, натомість просили задовільнити вимоги зустрічної позовної заяви. Від третіх осіб в судове засідання ніхто не з`явився, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Заслухавши сторін у справі та їхніх представників, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 25.03.2022, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.09.1979. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2023 у справі №569/14349/23 шлюб між сторонами було розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114913137). Вказане рішення набрало законної сили 15.12.2023. Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житлвоому приміщенні за адресою: [ADDRESS] від 17.03.2022 № 11131, виданої УЗНАП Рівненської міської ради, за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 262932537 від 24.06.2021, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки № 17 від 07.04.2022, виданої Головою Житлово-будівельним кооперативом "Планета" М. Новаком, [PERSON] є членом ЖБК "Планета" з 1981 року. Згідно з даними відомостями про сплату пайового внеску ЖБК станом на квітень 1990 року вартість кооперативної квартири [ADDRESS] у розмірі 6 800 рублів сплачена у повному обсязі. Загальна площа квартири складає 49,5 кв.м., житлова - 28,6 кв.м. Відповідно до довідки, що видана 26.09.2023 № 17 Головою Правління ОСББ "Планета-Рівне", [PERSON] перебувала в числі членів ЖБК "Планета" і за нею закріплена квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,5 кв.м., житлова площа - 28,6 кв.м. Хто, коли та в якій сумі вносив кошти як вступний внесок так і пайові внески на вищевказану квартиру ОСББ "Планета-Рівне" невідомо. Згідно довідки № 723 від 19.12.2018, виданої Виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області, [PERSON] належить житловий будинок господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,125 га, на якій знаходяться п`ятдесят вуликів, в них - п`ятдесят бджолосімей. Відповідно до довідки №1020 від 08.11.2023, виданої Бабинською сільською радою Рівненської області, в с. Рясники Рівненського району Рівненської області на імя гр. [PERSON] бджолосімей не зареєстровано. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №348450180 від 28.09.2023, [PERSON] належить земельна ділянка на території Рівненського (колишнього Гощанського) району Рівненської області площею 2.38 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно відповіді з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС) від 10.11.2023 № 31/122 аз -17-2023, відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів за [PERSON] в період з 1980 року по жовтень 2023 року зареєстровано 16.03.2002 транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, 1990 року випуску. Висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 17.03.2025 № 2667-Е, встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату проведення дослідження становить 1 720 620,00 грн (один мільйон сімсот двадцять тисяч шістсот двадцять). Поділ в натурі квартири [ADDRESS] між двома співвласниками, з дотриманням рівності ідеальних часток, а саме: по 1/2, технічно неможливий. Згідно з частиною першою\~статті 355 ЦК України,\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частин першої та другої\~статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій\~статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також, частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За загальними правилами доказування, визначеними ст. ст. 12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи те, що [PERSON] не оспорюється факт належності спірної квартири до спільної сумісної власності колишнього подружжя, суд дійшов висновку, що оскільки спірна квартира була придбана у шлюбі, відтак квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, а тому підлягає поділу шляхом визнання за кожним з них права власності по 1/2 частині за кожним. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає таке. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. За ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. В ході судового розгляду справи встановлено, що спірна квартира була придбана у шлюбі, відтак квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними та підлягає поділу шляхом визнання за кожним з них права власності по 1/2 частині за кожним. З матеріалів справи вбачається та не оспорювалось представниками сторін позивач і відповідач не можуть досягти згоди щодо спільного володіння і користування майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не доведено неподільності належної сторонам у справі спірної квартири, а також неможливості спільного проживання у ній, також [PERSON] не було виконано необхідних дій щодо внесення вартості частки на депозитний рахунок суду. Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що згідно акту обстеження від 01.12.2023, складеного за участю старости Бабинської сільської ради Гощанського району В. Зінчук, директора КУ "Центр соціальних послуг" М. Усик, депутата Бабинської сільської ради О. Усика та позивача [PERSON] , житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , непридатний для проживання, а відтак припинення права [PERSON] на частку у спільному майні, квартирі [ADDRESS] завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] . За наведеного, позовна вимога за зустрічним позовом про виділ в особисту приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS] , не підлягає до задоволення судом. Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, універсал, кузов [NUMBER] та стягнення з нього грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, суд зазначає таке. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірний автомобіль був придбаний у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Слід вказати, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18. Сторонами під час розгляду справи було погоджено, що вартість спірного автомобіля становить 45 000, 00 грн. [PERSON] не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від [PERSON] . Судом також враховується, що згода [PERSON] на виплату грошової компенсації [PERSON] , право власності якої на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Так за змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вказаної позовної вимоги за зустрічним позовом та наявність підстав для визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, універсал, кузов [NUMBER] із стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 22 500, 00 грн. Стосовно вимог за зустрічним позовом про виділ в особисту приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с/рада Рясниківська, площею 2,38 га, кадастровий номер: 5621286300:05:001:0255 та та 50 вуликів з 50 бджолосім`ями слід зазначити таке. Як стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.12.2003 р.н. 2339, зазначена вище земельна ділянка набута [PERSON] в порядку спадкування за заповітом від матері - [PERSON] , яке належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку пай серії РВ №0050547 від 14.10.1996. [PERSON] успадкував право на земельну частку пай у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Рясниківське» Гощанського району Рівненської області. На підставі розпорядження голови Гощанської райдержадміністрації від 29.08.2008 №432 [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №107709 в обмін на сертифікат на земельну частку пай серії РВ №0050547 від 14.10.1996. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто. Тобто, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження 14-325цс18). Матеріалами справи стверджується, що спірна земельна ділянка була набута [PERSON] за час шлюбу, але в порядку спадкування, відтак вона є особистою приватною власністю [PERSON] . Крім того, як було встановлено судом, згідно довідки № 723 від 19.12.2018, виданої Виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області, [PERSON] належить житловий будинок господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,125 га, на якій знаходяться п`ятдесят вуликів, в них - п`ятдесят бджолосімей. Разом з тим, відповідно до довідки №1020 від 08.11.2023, виданої Бабинською сільською радою Рівненської області, в с. Рясники Рівненського району Рівненської області на імя гр. [PERSON] бджолосімей не зареєстровано. В контексті спірних правовідносин по факту відчуження спірних 50 вуликів з 50 бджолосім`ями суд враховує правові висновки Верховного суду у постановах від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц, від 09грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, відповідно до яких у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі та за відсутності згоди одного із подружжя на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, належним способом захисту порушених прав у випадку відчуження спільного майна без згоди іншого з подружжя є грошова компенсація. Слід вказати, що в обґрунтування вартості спірних вуликів з бджолосім`ями [PERSON] не надано суду жодних доказів в обґрунтування їхньої вартості. Клопотання про призначення судової експертизи сторонами не заявлялось. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що спірні вулики з бджолосім`ями були відчужені [PERSON] в період перебування сторін у шлюбі, а також відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів їх вартості, здійснення їх відчуження чи використання їх на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, суд дійшов висновку, що зустрічний позов в цій частині до задоволення не підлягає. Таким чином, первісний та зустрічний позови слід задовольнити частково.

Outcome: partial