Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , в якій заявник просить суд: визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] недієздатним. встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити [PERSON] його опікуном. Заява обґрунтована тим, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] . За довідкою МСЕК від 28.06.2022 року Сер АВ № 1083595, [PERSON] з 15.04.2022 року встановлено другу групу інвалідності з дитинства, довічно. [PERSON] потребує стороннього догляду. Гр. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Вишнівської міської лікарні та постійно проходить обстеження, але стан його здоров`я не поліпшується. Через хворобу [PERSON] не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та опіки. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області № 408 від 24.03.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/18318/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. 07.03.2025 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи № 369/18138/23 разом з висновком судово-психіатричного експерта Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» № 478-ц/6-ц від 19.03.2025 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.03.2025 року (суддя Янченко А.В.) справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання. У судове засідання 21.05.2025 року учасники справи не з`явилися, через канцелярію суду зареєстрували заяви здійснювати розгляд справи у відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. (ч. 1 ст. 293 ЦПК України) Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом встановлено, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] . За довідкою МСЕК від 28.06.2022 року Сер АВ № 1083595, [PERSON] з 15.04.2022 року встановлено другу групу інвалідності з дитинства, довічно. [PERSON] потребує стороннього догляду. Гр. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Вишнівської міської лікарні та постійно проходить обстеження, але стан його здоров`я не поліпшується. Через хворобу [PERSON] не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та опіки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.\~77\~ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 478-ц/6-ц від 19.03.2025 року, проведеного Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад легку розумову відсталість із значними порушеннями поведінки (МКХ-10, F70.1), за своїм станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує постійного стороннього догляду та встановлення опіки. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] недієздатним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] заінтересована особа: Орган опіки та піклування Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявниця просить призначити опікуном себе за поданням органу опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 08.04.2024 року № 30/4 затверджено висновок опікунської ради при Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 29.02.2024 року про доцільність призначення гр. [PERSON] опікуном над гр. [PERSON] . Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] , здійснює за ним догляд, медичних протипоказань щодо призначення опікуном не має, за місцем проживання характеризується позитивно, а також враховуючи родинні відносини, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним сином, суд вважає за можливе призначити [PERSON] , опікуном над недієздатним сином [PERSON] , [INFO] . Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним - два роки.

Outcome: approved