Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та після змчіни заявлених вимог просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 44 924., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] вказував на те, що 24.03.2021 року сталося ДТП з вини [PERSON] , який, рухаючись по вул.Райдужна на перехресті з вулицею В.Стуса в м.Одесі, не врахував дорожні обставини, не надав перевагу у русі транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Після ДТП [PERSON] визнав свою провину у вчиненні ДТП, запропонував вирішити питання про відновлення транспортного засобу позивача без виклику співробітників поліції та складання протоколу, на підтвердження чого в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] написав розписку, в якій підтвердив свою винність у вчиненні ДТП та зазначив про намір відновити транспортний засіб позивача, для чого передав [PERSON] частину коштів в розмірі 1500 дол.США. Транспортний засіб відповідача марки «Mersedes Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП не був застрахований відповідно за ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З березня по липень 2021р. тривали перемовини між позивачем та відповідачем щодо відновлення ТЗ позивача, однак згоди досягнуто не було, тому позивач звернувся до кваліфікованого оцінювача для визначення вартості збитку.19.07.2021р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , було визначено вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу, в сумі 101924,18 грн.16.11.2021р. на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою про відшкодування вартості матеріального збитку сумі 62924,18 грн, з урахуванням часткової оплати (1500 дол США=39000 грн), однак відповіді від [PERSON] не отримав. Протягом 3-х років позивач неодноразово звертався, пропонував різні шляхи щодо відшкодування збитків, відповідач так і не сплатив коштів Так як відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано збитки, позивач просить стягнути з [PERSON] розмір матеріальної шкоди в сумі 44924,18 грн, а також судові витрати. Ухвалою суду від 20.03.2024 року позовну заяву залишено без руху. 05.04.2024 року представник позивача адвокат Іваненко С.В. подав клопотання про залишення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди без розгляду. 09.04.2024 \~ \~ \~ \~р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 18.03.2025 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Суворовського районного суду м.Одеси у звязку з поданням заяви про відставку» відповідно до наказу №10-о/с [PERSON] відраховано зі штату Суворовського районного суду міста Одеси , справу передано до канцелярії для повторного авторозподілу. 08.04.2025 року при повторному автоматизованому розподілі автоматизованою системою документообігу суду головуючим визначено суддю Кисельова В.К., відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. 09.04.2025р.\~суддею Суворовського\~районного суду\~м.Одеси\~Кисельовим В.К.\~прийнято до\~провадження позовну\~заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди,\~спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»» щодо зміни найменування місцевих загальних судів, з 25 квітня 2025 року Суворовський районний суд міста Одеси перейменовано на Пересипський районний суд міста Одеси. Представник позивача адвокат Іваненко С.В. надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України,\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судові повістки надсилаються - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином,\~ а саме шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації. Згідно поштових повідомлень, судову повістку вручити адресату не вдалось з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач про причини не явки суду не повідомив, не подав відзиву або заперечень щодо заявлених позовних вимог, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. За нормами ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 24 березня 2021 року близько 18:30 год в м.Одесі [PERSON] , керуючи автомобілем«Mersedes Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Райдужній на перехресті з вул.В.Стуса в м.Одесі, не врахував дорожньої обстановки, на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався, який рухався праворуч, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Власником пошкодженого автомобіля марки «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , яке видане 31.07.2019р ТСЦ 5142. Сторони домовились не викликати співробітників УПП та не складати протокол про адміністративне правопорушення, оскільки [PERSON] визнав свою провину у вчиненні ДТП, на підтвердження чого 24.03.2025р. в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] склав розписку про визнання провини у вчиненні ДТП та готовність відновити автомобіль «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , та надав завдаток в сумі 1500 доларів США. Також 24.03.2025р. [PERSON] номер паспорту [NUMBER] , посвідчення № [NUMBER] , надав розписку [PERSON] , паспорт № [NUMBER] про те, що саме [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , в якій провину визнав та вказав про готовність компенсувати ремонт автомобіля [PERSON] та про надання завдатку для цього в сумі 1500 дол.США. 19 липня 2021р. СОД фізичною-особою підприємцем [PERSON] на замовлення [PERSON] складено звіт №2406/21 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, згідно яко7го вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату оцінки01.07.2021р. складає 174452,58 грн, тоді як вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] , заподіяних внаслідок ДТП, станом на 01.07.2021р. складає 101924,18 грн. 12 травня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 623/290/21, провадження № 61- 9224св21 (ЄДРСРУ № 104373341) досліджував питання щодо відсутності доказів про право власності на автомобіль (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), як підстава для відмови в позові про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та строк звернення до суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц (провадження № 61-9445св18) зазначено, що «пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб». Таким чином, [PERSON] наділений правом вимагати відшкодування заподіяної шляхом пошкодження автомобіля «Renault Koleos», реєстраційний номер [NUMBER] шкоди. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч.1\~ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За приписами частини 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже, з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК). Проте відповідач зазначені обставини суду не довів, належні та допустимі докази з цього приводу не представив. Зважаючи на викладене, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки [PERSON] , яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою [PERSON] шкодою, вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП з урахуванням сплаченого завдатку в розмірі 44924,18 (101924,18 57000) грн. з відповідача [PERSON] є законною, тому вона підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів слід також стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved