Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

31.03.2025 [PERSON] в особі представника адвоката Штабовенка Д.В. звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того, дитина проживає разом з позивачем, на підтвердження надано довідки про фактичне місце проживання позивачки та дитини. Наразі вона не працює, отримує щомісячну допомогу від держави у розмірі 860,00 грн. по догляду за дитиною у віці до 3 років, а відповідач не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти. Також, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. У зв`язку з тим, що відповідач працює та має щомісячний дохід, позивачка вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку та аліменти на її власне утримання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою судді від 26.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, з повідомленням (викликом) учасників справи на 01.04.2025 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, разом з тим у позовній заяві представник позивача адвокат Штабовенко Д.В. просив розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою його фактичного місця проживання та на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.02.2023 року, виданого Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 23, [INFO] народилася: [PERSON] , батьками якої, є [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як встановлено судом батько проживає окремо від дитини, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України має обов`язок брати участь у її утриманні. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість відносно утримання неповнолітньої дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї, відповідач є працездатною особою, а тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини, однак добровільно таку допомогу не надає. За таких обставин, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів суд враховує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інше. Як роз`яснено у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач є працездатною особою, дані про його скрутне матеріальне становище, наявність інших утриманців, матеріали справи не містять, та відповідачем не надані. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, та на підставі положень діючого законодавства України, суд вважає можливим встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає заявленим позовним вимогам. Разом з тим, відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Відповідно до довідок № 02-25/33 від 03.03.2025 та № 02-25/42 від 25.03.2025 Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із частинами першою, другою статті 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно із постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20). Вирішуючи спір, суд враховує ті обставини, що позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до статті 84 СК України, відповідач є фізично здоровою особою, працездатного віку, доказів того, що у відповідача складне матеріальне становище, останнім суду не надано. За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітню доньку, якій на час подання позову не виповнилось трьох років, при цьому відповідачем не доведено належними доказами, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), суд виходячи з положень статей 75, 84 СК України дійшов висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у визначеному позивачем розмірі. На підставі вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, враховуючи наведені обставини і те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей, засад справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягування аліментів необхідно присудити із дня пред`явлення [PERSON] до суду позову, тобто з 31.03.2025 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в загальному розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved