Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

27.02.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 29.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] , було укладено Кредитний договір №9906500, відповідно до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 11000,00 грн. шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. У свою чергу позичальник зобов`язався повернути використану суму кредиту, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало свої зобов`язання за цим договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. 26.04.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит №9906500 від 29.09.2023 року. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 24101,68 грн., з яких: 5 720,00 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту; 17611,68 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 770,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Цю суму заборгованості в загальному розмірі 24101,68 грн., та судові витрати, пов`язані з розглядом справи позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню користь. 04.03.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 25.03.2025, яке за заявою відповідачки було відкладено на 07.04.2025 (а.с. 55, 56). 07.04.2025 за заявою представника відповідачки судове засідання було відкладено на 28.04.2025 (а.с. 66-68, 73). 14.04.2025 від представника відповідачки надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 80-82), яке суд своєю ухвалою від 15.04.2025 задовольнив (а.с. 84-85). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно (а.с. 44-45, 47-48, 50, 57-60, 74-75, 77-78). 21.03.2025, 02.04.2025 та 22.04.2025 від представників позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» через ЕКЕС до суду надійшли заяви з проханням розглянути дану справу без участі представника ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»», позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.51-54, 62-65, 92-95). Відповідачка [PERSON] у судові засідання 21.03.2025, 02.04.2025 та 22.04.2025 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи щоразу була повідомлена належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства через ЕКЕС. У матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних документів, а саме судових повісток про виклик до суду відповідачки (а.с.46, 49, 61, 76), що згідно з положенням абзацу другого п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. Відзив на позовну заяву відповідачка [PERSON] не подавала. Представниця відповідачки [PERSON] - адвокат Рева І.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні вимог позивача з тих підстав що: відповідачка не підписувала зазначеного у позові кредитного договору, не отримувала за ним кошти та не користувалась ними; у позивача відсутні докази, що відповідачка взагалі зверталась до первісного кредитора з приводу кредиту; у наданому позивачем до суду кредитному договорі та анкеті заяві вказано різний час підписання договору; надане позивачем на підтвердження виконання первісним кредитором умов договору, а саме перерахування відповідачці коштів в сумі 11000 грн., платіжне доручення від 29.09.2023 не містить відмітки банку про його виконання; наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності заборгованості, оскільки він не підтверджується випискою банку по рахунку відповідачки, на її думку належним доказом існування заборгованості є саме така виписка по рахунку; відсутні докази, що картковий рахунок [NUMBER] належить відповідачці [PERSON] ; відсутні докази, що позивач набув право вимоги до неї, оскільки наданий до суду Витяг з реєстру боржників не має підпису представника первісного кредитору - ТОВ «МІЛОАН». 16.05.2025 від представниці відповідачки [PERSON] - адвоката Реви І.О. через ЕКЕС надійшли додаткові пояснення (а.с. 108-114). У вказаних додаткових поясненнях представниця зазначила, що відповідачка з пред`явленим позовом, не погоджується і вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки надана позивачем копія Договору взагалі не містить підпису відповідачки; матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачці одноразових ідентифікаторів для підписання договору, відповідачка стверджує, що не отримувала листів електронною поштою та смс-повідомлень від ТОВ «МІЛОАН», особистий кабінет не реєструвала, договір не укладала; в матеріалах справи немає даних про приналежність вказаного в договорах мобільного номера (на який ймовірно надсилався ідентифікатор) саме відповідачці; в матеріалах справи міститься заява на отримання кредиту №9906500 та анкета-заява на кредит №9906500 в яких вказано різний час підписання договору: 29.09.2023 року о 01:08:27 та о 13:08 відповідно; матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачці будь-яких грошових коштів за вказаним Договором (серед іншого, в матеріалах справи відсутній номер банківського рахунку, на який перераховувалися грошові кошти); що матеріали справи не містять банківської виписки по рахунку відповідачки, як і не містять доказів видачі в будь-який спосіб кредитних коштів чи факту використання відповідачкою кредитних коштів та доказів зарахування коштів на рахунок, що належить відповідачці; розрахунок заборгованості на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу; щодо відступлення права вимоги - необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, невід`ємною частиною договору відступлення права вимоги є Реєстр боржників, який в матеріалах справи відсутній, наявний лише витяг з реєстру, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа, іншими словами, зазначений документ є лише твердженням позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах, відсутність підпису «Фактора» на витягу з реєстру боржників не дає суду підстав вважати доведеним факт передачі права вимоги таким фактором «Клієнту»; щодо комісії - нарахування позивачем комісії суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, згідно з якою банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, за таких обставин слід дійти висновку про протиправність нарахування комісії за договором. Зважаючи на викладені вище обставини вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Суд, заслухавши представника відповідачки, перевіривши викладені у заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, суд установив, що [PERSON] 03.11.2023 на сайті miloan.ua заповнила Анкету-заяву на кредит № 9906500 у розмірі 11 000,00 грн., яка погоджена ТОВ «МІЛОАН» (а.с.15 на звороті). 29.09.2023 між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» укладений Договір про споживчий кредит № 9906500 (а.с.6-11), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 11 000,00 грн., загальним строком на 120 днів, з 29.09.2023, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом за пільговий та поточний період. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту за ввесь строк кредитування складає 44 374,00 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п. 2.1 Кредитного договору). Пунктом 6.1. кредитного договору визначено, що договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому. Як вбачається з п. 6.4. кредитного договору укладення кредитодавцем цього договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. З огляду на п. 7.1. кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені з моменту отримання кредиту відповідно до способу надання, визначеному у п.2.1 (безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] ) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб, без згоди позичальника (п. 3.2.6. кредитного договору). Невід`ємною частиною Договору про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023 є Графік платежів за цим договором (Додаток № 1), Паспорт споживчого кредиту (додаток № 2), Заява на отримання кредиту №9906500 від 29.09.2023 (Додаток № 3) та Додаткові контактні дані Позичальника для взаємодії за Кредитним договором (Додаток № 4) (а.с.11 на звороті - 13 та на звороті). Як вбачається із довідки ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] отримала одноразовий ідентифікатор 902059 для підписання кредитного договору в електронному вигляді (а.с.15). Позивач послався на те, що платіжним дорученням від № 111381064 від 29.09.2023 ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] 11 000,00 грн. на карту [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору №9906500 (а.с.14 на звороті). ТОВ «МІЛОАН» надало відомості про щоденне нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором № 9906500 від 29.09.2023 за період з 29.09.2023 по 29.03.2024 (а.с. 16-17). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 9906500 від 29.09.2023, яка підписана представником ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»», станом на 11.02.2025 заборгованість за кредитним договором у розмірі 24101,68 грн. відповідачкою [PERSON] не погашена (а.с.17 на звороті). 26.04.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» укладений договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема і за кредитним договором № 9906500 від 29.09.2023, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] (а.с.18-22). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги від 26.04.2024 № 105-МЛ сума заборгованості відповідачки [PERSON] становить 24101,68 грн., з яких: 5720,00 грн. - залишок по тілу кредиту; 17611,68 грн. - залишок по відсотках; 770,00 грн. - залишок по комісії (а.с.25). Згідно з платіжною інструкцією № 1401 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» перерахувало кошти за Договором відступлення прав вимоги від 26.04.2024 № 105-МЛ на рахунок ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 2221461,83 грн. (а.с.24 на звороті). 04.02.2025 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» направило відповідачці [PERSON] письмову претензію про погашення заборгованості за кредитним договором № 9906500 від 29.09.2023 (Вих. № 23578122/1852) (а.с.25 на звороті). Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 43 КПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; Згідно із ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» на підтвердження вимог надало суду копії договору про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023, графіку платежів за договором про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023, заявки на отримання кредиту № 9906500 від 29.09.2023, додаткових контактних даних позичальника для взаємодії за кредитним договором, а також копію анкети-заяви на кредит № 9906500 від 29.09.2023, платіжного доручення ТОВ «МІЛОАН» № 111381064 від 29.09.2023 на суму 11 000,00 грн. У договорі (п.6) зазначено, що він укладений у електронній формі та підписаний відповідачкою [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.6-14). Разом з тим, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». До позовної заяви позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» долучило довідку ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію, яка підтверджує, що [PERSON] , з якою укладено договір про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023 ідентифікована. Акцепт договору підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 902059, час відправки ідентифікатора: 29.09.2023 о 13:08:27, номер телефону : [NUMBER] (а.с.15). Проте вказана довідка була сформована самим кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН» та не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації [PERSON] при укладенні кредитного договору. Суд також враховує наявність розбіжностей у зазначенні даних про підписання договору в копії анкети-заяви на кредит № 9906500 від 29.09.2023 та в договорі про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023. Так, в договорі вказано, що він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 29.09.2023 о 13:08. Тоді як в анкеті-заяві зазначено час підписання договору 29.09.2023 о 01:08:27. (а.с.6, 15 на звороті). ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не надало суду належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за договором про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023. Позивач надав копію платіжного доручення №111381064 від 29.09.2023 на суму 11 000,00 грн., яке підписано посадовою особою ТОВ «МІЛОАН» з прикладенням печатки товариства (а.с.14 на звороті). Разом з тим, копія вказаного платіжного доручення не може вважатися належним доказом надання [PERSON] кредиту на підставі вказаного договору, оскільки вона не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. Надана ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» копія платіжного доручення №111381064 від 29.09.2023 не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу. У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства. Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка. У частині третій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами. Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме [PERSON] ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок [PERSON] на підставі договору про споживчий кредит № 9906500 від 29.09.2023, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці. Враховуючи наведені вище і встановлені судом обставини справи та зазначені норми права, суд висновує про недоведеність обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, не надання позивачем належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідачки. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» є недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача і залишаються за ним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed