Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася позивач [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] .. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк Позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Череватенко Ольги Миколаївни з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Череватенко Ольги Миколаївни №3/02-31 від 26 липня 2024 року Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що заявником не подано документи, що підтверджують факт родинних або інших відносин спадкодавця [PERSON] з [PERSON] , у зв`язку з чим нотаріусом роз`яснено, лраво Позивача на оскарження зазначеної постанови в судовому порядку. Позивач є сусідкою та близькою подругою [PERSON] , проживала разом з нею, оскільки остання потребувала постійного догляду, була одинокою. Спадкодавиця [PERSON] в шлюбі ніколи не перебувала, дітей не має, проживала спільно лише з Позивачем. В приватизації квартири [ADDRESS] приймала участь лише [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08 червня 2006 року реєстраційний №6-06-26088б-Ш. [PERSON] була одинокою та сильно захворіла. Позивач була сусідкою та найближчою подругою [PERSON] та оскільки завжди близько з нею спілкувалася була вимушена доглядати за останньою. З лютого 2018 року [PERSON] жила разом із [PERSON] . Жодних незручностей для Позивача або [PERSON] не було, оскільки в квартирі було достатньо місця для проживання двох осіб. Факт проживання однією сім`єю Позивача та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується наступним: Показаннями свідків, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач оплачує комунальні послуги весь час, коли проживала у вказаній квартирі та далі продовжує проживати в квартирі та оплачує комунальні послуги. За весь час проживання забезпечувала спадкодавця продуктами харчування, ліками, іншими необхідними речами, супроводжувала її за межами квартири, що можуть підтвердити свідки. Позивач займалася похованням [PERSON] , що підтверджується посвідченням від 21 грудня 2023 року № [NUMBER] з Пісочинського КП "Рітуал-Сервіс". Позивач почала проживати з спадкодавцем після погіршення самопочуття та здоров`я останньої, а саме з лютого 2018 року та до дня смерті останньої [INFO] , тобто більше п`яти років. Переїзд Позивача до [PERSON] був вимушеним, оскільки остання хворіла та потребувала догляду, а позивач була єдиною близькою подругою та погодилася за нею доглядати. Разом проживали однією сім`ю понад 5 років, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки, хоча і у Позивача було значно більше обов`язків. Позивач забезпечувалася [PERSON] ліками та всім необхідним, вони разом проводили вільний час, спілкувалися, разом харчувалися. Враховуючи, що Позивач доглядала за [PERSON] , проживала разом з нею, оплачувала комунальні послуги за квартиру, вони разом харчувалися, мали спільні права та обов`язки, вважаю за можливе встановити факт їх проживання однією сім`єю. Відповідно до законодавства є спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі Призначено підготовче засідання. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме копії спадкової справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання позивача про виклик свідків задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме інформацію про право власності на спадкове майно. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Балла В.В. забезпечено проведення судового засідання призначеного на 06.05.2025 року на 14:00 годин та всіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова. Позивач та ії представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Зазначивши, що обставини щодо проживання повністю підтверджується доказами у справі, позивач продовжує користуватися та проживає в квартирі спадкодавця, здійснює утримання майна. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, представник у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, судом постановлено ухвалу без складання окремого процесуального документа, про проведення заочного розгляду даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів Суд, вислухавши пояснення позивача, ії представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З наданих до позову документів вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS] за адресою ( а.с. 9, 10, 24). Як зазначено позивачем, з лютого 2018 року вона почала проживати разом із своєю подругою [PERSON] , яка була самотньою жінкою, не мала дітей та потребувала догляду, у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2006 року реєстр. № 6-06-260886-20, [PERSON] належить на праві приватної власності приміщення квартири спільного заселення у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується інформацією, наданої КП «ХМБТІ» (а.с. 17-19,144 ) [PERSON] , померла [INFO] у м. Харків, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 грудня 2023 року, актовий запис №426 (а.с.12). Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 19.02.2025 за адресою: [ADDRESS] , спадковавець [PERSON] була одна зареєстрована в житловому приміщенні (а.с. 112) Позивач на підтвердження доводів посилається на покази свідків, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачем подано до суду нотаріально посвідчені заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за змістом яких, зазначені особи вказують на обставини. Викладені в позові щодо факту спільного проживання однією сімєю (а.с.60-67) Позивач також, зазначила що сплачувала комунальні послуги весь час, коли проживала у вказаній квартирі. Також продовжує проживати у вказаній квартирі та сплачувати комунальні послуги, на підтвердження, в підтвердження чого надала відповідні квітанції.. Позивач весь час забезпечувала спадкодавця продуктами харчування, ліками, іншими необхідними речами, супроводжувала її за межами квартири, що можуть підтвердити свідки. Також займалася похованням [PERSON] . В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які кожен окремо надав свідчення, дійсно [PERSON] та [PERSON] були подругами, проживали по сусідству, разом працювали. На початку 2018 року [PERSON] почала тяжко хворіти, тому потребувала сторонньої допомоги. Оскільки у неї не було чоловіка, дітей та інших родичів, які б мали допомагати. Тому [PERSON] за домовленістю з [PERSON] стала проживати в квартирі останньої, вели спільний побут та господарство, позивач надавала допомогу в лікуванні, утриманні житла та харчуванні. Після смерті продовжує проживати в квартирі спадкодавця та сплачувати комунальні послуги. Займалась похованням [PERSON] .. Факт здійснення позивачем поховання спадкодавця підтверджується посвідченням від 21 грудня 2023 року № [NUMBER] з Пісочинського КП "Рітуал-Сервіс" , виданого на імя [PERSON] , та довідкою Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, відповідно до якої орган досудового розслідування не заперечував проти видачі лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 13,16). Заповіту після смерті не лишилось. Спадкоємців за законом 1-4 черги не існує. Позивач зазначає, що з лютого 2018 року і на час відкриття спадщини проживала із спадкодавицею однією сім`єю, тому є спадкоємцем померлого за законом четвертої черги. Спадщину прийняла своєчасно, у встановлений строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Зазначене підтверджується копією спадкової справи № 2/2024, заведеної приватним нотаріусом ХМНО Череватенко О.М., 04 січня 2024 року ( а.с.85-92). Приватним нотаріусом ХМНО Череватенко О.М. винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій від 26 липня 2024 року, оскільки за наслідком розгляду документів поданих [PERSON] .. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ч.1,3 ст.13, ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частина 1 ст.16 ЦК передбачає, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») склад сім`ї складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з відповідною особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім`ї інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з`ясовують характер відносин з відповідною особою при розгляді кожної конкретної справи. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти, принаймні, п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17 (провадження №61-7715св21). Сам факт надання допомоги іншій особі, яка є одинокою особою похилого віку, не є безумовним підтвердженням наявності факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 369/9334/16-ц, провадження № 61-20367св19). Суд зазначає про недоведеність позивачем наданими доказами достатніх і переконливих обставин, існування яких свідчить про факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків тощо. В позовній заяві позивач зазначила, що оскільки [PERSON] потребувала постійного догляду, була одинокою та сильно захворіла. Під час спільного проживання оплачувала комунальні послуги, забезпечувала спадкодавця продуктами харчування, ліками, іншими необхідними речами, проте в підтвердження зазначених доводів не надано жодного належного доказу та не заявлено клопотань про витребування доказів. Покази свідків, суд не вважає достатніми доказами на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, при цьому слід зазначити, що свідки [PERSON] , [PERSON] є рідними доньками позивача, [PERSON] , [PERSON] є подругами позивача, вказані особи можуть бути зацікавленими у результаті розгляду справи. Суд не приймає до уваги нотаріально посвідчені заяви свідків інших осіб, як докази у справі, оскільки покази свідків в такій формі не передбачено законодавством та суперечить вимогам ст. 230 ЦПК України. Також судом не прийнято до уваги докази про сплату комунальних послуг за адресою спадкодавця, оскільки з наданих позивачем квитанцій вбачається, що оплата комунальних послуг здійснювалась після відкриття спадщини. Здійснення позивачем поховання спадкодавця також не підтверджує факт спільного проживання. На підставі зазначеного вимога про встановлення факту проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини однією сім`єю задоволенню не підлягає. Позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно, є похідною від встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавицею на момент її смерті не менше п`яти років, та оскільки в задоволенні встановлення такого факту позивачці відмовлено, відповідно й у визнанні права власності в порядку спадкування як спадкоємця четвертої черги слід відмовити. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed