Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем [PERSON] 11.11.2019 року був укладений кредитний договір №500823753, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 44\~390,24 грн строком на 84 місяці з умовою сплати процентів в розмірі 32% річних. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «Форт» був укладений договір факторингу, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Форт». 23.02.2021 року між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» був укладений договір факторингу, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснював щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови договору та не виконує взяті на себе зобов`язання, в нього утворилась заборгованість, яка станом на 23.02.2021 року становить 61 951,69 грн, з яких: 44\~244,49 грн тіло кредиту, 16\~907,20 грн проценти. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 61 951,69 грн заборгованості за кредитним договором, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9200 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик на веб-порталі судової влади України. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію анкети-заяви від 11.11.2019 року; копію договорів про внесення змін до договору кредиту; копію оферти на укладення угоди про надання кредиту №500823753 від 11.11.2019 року; копію графіку платежів від 11.11.2019 року; копію паспорту споживчого кредиту від 11.11.2019 року; копію договору факторингу №1 від 22.02.2021 року; витяг з реєстру боржників; копію договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року; витяг з реєстру боржників; копію платіжних доручень від 23.02.2021 року; виписку по рахунку; розрахунок заборгованості; копію договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт №1 від 15.07.2024 року; копію платіжної інструкції від 01.10.2024 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 11.11.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 44\~390,24 грн строком на 84 місяці з умовою сплати процентів в розмірі 32% річних. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «Форт» був укладений договір факторингу, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Форт». 23.02.2021 року між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» був укладений договір факторингу, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим даним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 23.02.2021 року становить 61 951,69 грн, з яких: 44\~244,49 грн тіло кредиту, 16\~907,20 грн проценти. Разом з тим при розрахунку такої заборгованості позивач допустив арифметичну помилку оскільки сума заявлених до стягнення складових заборгованості по тілу кредиту в розмірі 44\~244,49 грн та по процентам в розмірі 16\~907,20 грн становить не 61 951,69 грн, як розрахував позивач, а 61 151,69 грн (44\~244,49 грн + 16\~907,20 грн). \~ \~ \~ \~Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов`язання за вищезазначеним договором, що є підставою для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 61 151,69 грн, з яких: 44\~244,49 грн тіло кредиту, 16\~907,20 грн проценти, в межах заявлених позовних вимог щодо складових заявленої до стягнення заборгованості. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правової допомоги, актом приймання-передачі виконаних робіт, платіжною інструкцією. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 61 951,69 грн, натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу 9200 грн., що становить шосту частину від ціни позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, вказана вище категорія даної справи та типовий її характер спростовує те, що на підготовку такого позову загалом потрібно майже 5 год., як це вказано в акті виконаних робіт. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: partial