Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

25.04.2025 [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути із ГУНП в Черкаській області моральну шкоду в розмірі 20\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07.11.2015 по 11.01.2019 він проходив службу в ГУНП в Черкаській області на посаді інспектора сектора реагування патрульної поліції № 4 Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі № 580/967/24 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо розрахунку [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільнені без урахування індексації грошового забезпечення, а також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити суму одноразової грошової допомоги при звільнені з урахуванням індексації грошового забезпечення та вже виплачених сум. Остаточний розрахунок із позивачем відбувся лише 21.03.2025, а сума виплати склала 5 433,81 грн. Позивач стверджує, що внаслідок незаконної невиплати грошового забезпечення за період з 11.01.2019 по 21.03.2025 у розмірі 5\~433,81 грн., а також необхідністю протягом шести років витрачати час на судовий процес, йому було завдано моральну шкоду в\~розмірі 20\~000,00\~грн.Моральна шкода, за твердженням позивача, виразилася у стражданнях та приниженні, спричинених протиправними діями відповідача. Ця шкода проявилася у негативних переживаннях, постійній психоемоційній напрузі, труднощах у виконанні повсякденних обов`язків, тимчасовій відірваності від активного суспільного життя, зниженому та нестійкому настрої, нервозності, дратівливості, порушеннях сну, гіпертонічних кризах, а також побоюваннях щодо майбутнього стану здоров`я. Позивач зазначив, що йому притаманне особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, тому нехтування відповідачем його правом на гідну заробітну плату сприймалося ним як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Протиправні дії відповідача порушили стан його душевної рівноваги, для відновлення якої доводилося докладати значних вольових та психологічних зусиль. Як наслідок, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям та працювати. Також були порушені його нормальні життєві зв`язки. Тривалий судовий процес, за словами позивача, виснажував його та викликав постійне психічне напруження. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.04.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.05.2025 від представниці ГУНП в Черкаській області Коваленко А.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення йому моральної шкоди, протиправність бездіяльності відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями. Зазначила, що наявність судового рішення про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок раніше нарахованих сум не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки таке рішення не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Просила врахувати, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі № 580/967/24 набрало законної сили 11.03.2025. На виконання вказаного рішення [PERSON] було перераховано одноразову грошову допомогу з урахуванням індексації та раніше виплаченої суми у розмірі 5\~433,81 грн. З 2019 року [PERSON] на постійній основі подає позови до ГУНП в Черкаській області із різних підстав, але кожен позов стосується нібито невірного нарахування та виплати йому грошового забезпечення під час проходження служби в поліції та завдання йому моральної шкоди. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Представник ГУНП в Черкаській області Коваленко А.П. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку представниці відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 07.11.2015 по 11.01.2019 [PERSON] проходив службу в ГУ НП в Черкаській області. Наказом ГУНП в Черкаській області № 8 о/с (по особовому складу) від 11.01.2019 позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення. У відповідь на заяву позивача листом № 29/К-141 від 24.01.2024 ГУНП в Черкаській області повідомило, що індексація грошового забезпечення не включається до склад грошового забезпечення поліцейських, у зв`язку із чим відсутні підстави для перерахунку розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 580/967/24, яке набрало законної сили 11.03.2025,визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо розрахунку [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити [PERSON] суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. На виконання вказаного рішення 21.03.2025 ГУНП в Черкаській області перерахувало [PERSON] одноразову грошову допомогу з урахуванням індексації та раніше виплаченої суми у розмірі 5\~433,81 грн. Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджував, внаслідок незаконної невиплати грошового забезпечення за період з 11.01.2019 по 21.03.2025 йому було завдано моральну шкоду в\~розмірі 20\~000,00\~грн.,яка виразилася у стражданнях та приниженні, спричинених протиправними діями відповідача, а також необхідністю вжиття додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007). Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.04.2012 у справі № 6-23цс12 та Верховним Судом у постанові від 19.12.2018 у справі № 640/14909/16ц. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу, як працівнику, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахування індексації грошового забезпечення, призвело до спричинення йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для поновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Так, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, а також принципи розумності та справедливості та вважає справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем суду не надано. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з ГУНП в Черкаській області на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 60,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial