Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

10.02.2025 позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , належної в порядку приватизації її брату [PERSON] , який помер [INFO] у російській федерації, в порядку спадкування за законом після його смерті. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої вона успадкувала за заповітом частину квартири по [ADDRESS] . В процесі оформлення спадкових прав з`ясувалося, що інша частина вказаної квартири належить її брату [PERSON] . Останній разом з матір`ю був зареєстрований у спірній квартирі з 16.06.1988 та знятий з реєстрації 30.11.1993 в процесі приватизації квартири. В період зняття з реєстрації [PERSON] виїхав у російську федерацію, де й помер [INFO] . При видачі свідоцтва про право власності за заповітом на частку матері вказаної квартири, нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав на іншу частку, належну брату, так як матір не могла вважатися такою, що прийняла його спадщину за фактом спільного проживання, оскільки він був знятий з реєстрації та матір не проживала з ним на момент смерті. Якщо матір спадкоємцем якої вона є, володіла часткою [PERSON] з дня його смерті і до своєї, то вона як її спадкоємець продовжує володіти цим майном більше 12 років, що дає їй право на отримання цієї частки. Оскільки після смерті брата спадкова справа не відкривалася, вона звернулася з заявою в Шептицьку ДНК про прийняття його частки спірної квартири, в чому їй було відмовлено, так як вона пропустила шестимісячний строк, до того ж, відсутній оригінал свідоцтва про смерть. Тому на підставі рішення суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини вона не зможе прийняти таку у зв`язку з відсутністю свідоцтва про смерть. Тому виникла необхідність у зверненні до суду з вимогою про визнання її права власності в порядку спадкоємства після смерті брата на підставі рішення суду. Ухвалою від 11.02.2025 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 19.03.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, при вирішенні позову по суті, покладається на думку суду. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , позивачка [PERSON] [INFO] (а.с. 9). Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності у рівних частках належала [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру (будинок), виданого органом приватизації державного житлового фонду Червоноградської міської ради 21.12.1993, згідно розпорядження виконавчого комітету Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області від 16.12.1993 №564, (а.с. 19-20, 23). Як вбачається з позовної заяви та доданих матеріалів, [PERSON] є братом позивачки, [PERSON] є їх матір`ю (а.с. 29). Із копії довідки №1610 від 16.11.1993 вбачається, що [PERSON] проживала та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 23.08.1967, [PERSON] - з 16.06.1988 (а.с. 18). 30.11.1993 останній знятий з реєстрації відповідно до копії довідки №93 від 20.01.2025 (а.с. 27). Брат позивачки помер [INFO] за межами території України у РФ, згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , матір померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 30, 34). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2 785, виданого 21.10.2022 державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області Стеців М. Р., позивачка успадкувала після смерті матері частину вказаної вище квартири, що належить їй на праві спільної часткової власності відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13, 14). Як вбачається з копії будинкової книги, позивачка зі своїм сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] з 05.10.2006 (а.с. 35-38). Сусіди вказаного будинку підтвердили, що позивачка з сином проживали і проживають за вказаною адресою станом на 04.12.2023, відповідно до підписаного ними акту (а.с. 39). Згідно з листом Червоноградської державної нотаріальної контори №877-01-16 від 28.12.2022, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 33). 20.01.2025 позивачка зверталася в Шептицьку державну нотаріальну контору щодо відкриття спадкової справи після смерті брата та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, так як інших спадкоємців в Україні немає, у випадку наявності таких за її межами, вони з відповідними заявами не зверталися (а.с. 40). Однак постановою державного нотаріуса Шептицької державної нотаріальної контори №36-02-31 від 21.01.2025 позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її брата [PERSON] , оскільки було пропущено строк для прийняття спадщини (а.с. 41). За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка зверталась з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини, натомість у вчиненні нотаріальних дій останній було відмовлено у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Положеннями ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Главою 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затв. Наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5, а саме п. 1.2. передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, статусу території, яка є місцем відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян (п. 1.3. вказаного Порядку). Відповідно до п. 1.4. у разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян нотаріус витребовує від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Згідно з п. 1.5. якщо смерть фізичної особи була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України. Однак, як встановлено раніше, брат позивачки [PERSON] помер за межами території України, а саме у РФ, яка є державою агресором та з якою припинені будь-які відносини, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості отримати оригінал свідоцтва про його смерть, що, враховуючи вищевказані норми, унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Виходячи з наведеного, беручи до уваги всі обставини, у позивачки наявні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що свідчить про найбільш ефективний обраний нею спосіб захисту, шляхом подання до суду даного позову. Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення\~Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до\~статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм\~Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована\~Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР\~(далі - Конвенція), що була чинна на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено\~статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~та\~статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2023 в справі №398/1796/20. Встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що свідчить про те, що ніхто з першої черги спадкоємців за законом не звертався із заявою про прийняття спадщини, або такі відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене,\~беручи до\~уваги те,\~що іншим\~чином позивачка\~не може\~оформити право\~власності на\~спірну частку\~квартири, а також відсутність спростувань з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позивачка набула права власності на частку спірної квартири, яка належала її брату в порядку приватизації, на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На вимогу сторони позивача, слід не стягувати з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Outcome: approved