Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У листопаді 2024 року ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 890386 від 19.05.2019 у загальному розмірі 35\~234,56 грн, що складається з: суми заборгованості 23086,00 грн, суми інфляційних втрат 10\~070,54 грн; суми 3% річних 2\~078,02 грн. На підтвердження позовних вимог представник позивача зазначив, що 25.07.2024 загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «Він Фінанс». 19.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту № 890386, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в сумі 7\~000,00 грн строком на 14 днів шляхом перерахунку на рахунок відповідача безготівковим шляхом. Всупереч вимогам договору відповідач належним чином не виконала умови договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів, сплати пені та комісії, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 35\~234,56 грн, що складається з: суми заборгованості 23\~086,00 грн, суми інфляційних втрат 10\~070,54 грн, суми 3% річних 2\~078,02 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 890386 від 19.05.2019, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а на даний час ТОВ «Він Фінанс», набуло прав кредитора стосовно відповідача [PERSON] 12.09.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено додаткову угоду № 25 та на виконання Договору факторингу підписано реєстр права вимоги від 12.09.2019, відповідно до якого та умов договору, до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги, в тому числі, й до боржника [PERSON] . Ухвалою від 09.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та наданням сторонам по справі часу для подачі заяв по суті спору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. В позовній заяві просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, задовольнити позовні вимоги та у разі неявки в судові засідання відповідача, провести заочний розгляд справи. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явилась, відзиву не подала, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.\~ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 890386, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в сумі 7\~000,00 грн строком на 14 днів шляхом перерахунку на рахунок відповідача безготівковим шляхом. Договір № 890386 укладено з відповідачем в електронній формі, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статі 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Первісний кредитор виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості становить 35\~234,56 грн, що складається з: суми заборгованості 23\~086,00 грн, суми інфляційних втрат 10\~070,54 грн, суми 3% річних 2\~078,02 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 890386 від 19.05.2019, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а на даний час ТОВ «Він Фінанс» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Авентус Україна» за договором становила 23\~086,00 грн. 12.09.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено додаткову угоду № 25 та на виконання Договору факторингу підписано реєстр права вимоги від 12.09.2019, відповідно до якого та умов договору, до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги, в тому числі, й до боржника [PERSON] 25.07.2024, відповідно до протоколу загальних зборів № 1706, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Всупереч умов договору та вимог закону відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Заборгованість відповідача за договором № 890386 від 19.05.2019 становить 23\~086,00\~грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивач просить стягнути 2\~078,02 грн 3% річних, 10\~070,54 грн інфляційні втрати. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, згідно положень ст. 625 ЦК України, суд зазначає. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту договору позики вбачається, що строк виконання зобов`язання припадає на 02.06.2019, відтак вимоги згідно положень ст. 625 ЦК України можуть бути пред`явлені лише з часу закінчення строку дії договору, тобто з 03.06.2019. Крім того, Законом України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан з 05-30 год. 24.02.2022, що діє і станом на день ухвалення рішення. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе стягнути 3% річних за період з 08.11.2021 (як просить позивач) до 23.02.2022 включно в сумі 87,28\~грн (23\~086,00 грн * 3% * 46 днів прострочення зобов`язання / 365 днів у році) та інфляційні втрати за період з 08.11.2021 (як просить позивач) до 23.02.2022 включно в сумі 1\~008,17\~грн (104,367% (100,80%*100,60%*101,30%*101,60%) індекс інфляції * 23\~086,00 грн / 100% 23\~086,00 грн)). Щодо судового збору та правничої допомоги. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 22.03.2024 між Адвокатським бюро «Анастасії Мінковської» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про надання правової допомоги № 33. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію договору № 33 від 22.03.2024, в якому міститься детальний опис робіт; копію додаткової угоди від 22.03.2024 до договору № 33 від 22.03.2024; копію акта підтвердження факту надання правничої допомоги на суму 5\~000,00 грн; копію детального опису наданих послуг на суму 5\~000,00 грн. Відповідач не подав жодних заперечень з приводу неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в повному розмірі. З огляду на викладене, в зв`язку із задоволенням позову, виходячи з приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог (68,63%) в розмірі 1\~662,50 грн судового збору та 3\~431,50 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial