Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У жовтні\~2024\~року Концерн\~«Міські теплові\~мережі» звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості з\~централізованого опалення\~та постачання\~гарячої води\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~за період\~з 01.11.2012\~по 31.07.2024\~в розмірі\~28271,26\~грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаний період в сумі 28271,26 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін з процесуальних питань. 16.12.2024 від представника відповідача, адвоката Хрипченко Ю.Ю., письмовий відзив на позов із запереченнями проти його задоволення. В узагальненому виді доводи відповідача зводились до такого: 1) між сторонами не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, що позбавляє позивача права вимоги; 2) наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг від 22.11.2018 № 315; 3) позов поданий за межами позовної давності; 4) відповідач не проживає у спірному приміщенні, їй належить лише частка цього жилого приміщення, вона не споживала послуги, що надаються позивачем, а тому не може нести відповідальність за оплату таких послуг. 24.12.2024 аналогічний відзив надійшов через Електронний суд. Ухвалою від 21.01.2025 до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, були залучені [PERSON] та [PERSON] , яким також належить частка жилого приміщення. В подальшому треті особи в судове засідання не з`явились, письмових заяв по суті спору чи з процесуальних питань не подали. У березні 2025 представник відповідача, адвокат Хрипченко Ю.Ю., надала контррозрахунок заборгованості визначивши її у розмірі 20213,31 грн., однак в судовому засіданні представник відповідача зауважила, що надання такого розрахунку не свідчить про визнання позову у відповідній частині, а лише вказує на неправильність розрахунку, наданого позивачем. 13.05.2025 представник позивача залучив до справи додаткові письмові докази щодо суті позовних вимог. В ході судового розгляду представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на факти і норми права, викладені у позовній заяві і додаткових поясненнях від 13.05.2025. Представник відповідача, адвокат Хрипченко Ю.Ю., проти позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, належить частка жилого приміщення квартири [ADDRESS] , що підтверджується , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 12.07.2011 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори (реєстр. № 2-1299), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 392143000 від 23.08.2024. Вказаний факт сторонами не оспорюється. Правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період часу в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулювались Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 N 2189-VIII, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (надалі Правила № 630). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживачі зобов`язані, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 5 ст. 20). Відповідно до п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З 1 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житловокомунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР). Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. Відповідно до ч.5. ст.13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Таким чином, суд вважає доведеним, що з 01.11.2021 року між позивачем та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір № 606101660 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Відтак, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо відсутності між сторонами договірних відносин. Згідно пункту 31 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ, від 21 серпня 2019 р. № 830 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору. Частиною 1 статті 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно пункту 35 Правила розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №23 затверджено Вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Відповідно до визначення наведеного у п. 3 вимог, абонентський номер споживача - номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі. Номер договору і абонентський номер споживача відповідно є одним і тим же числом та дає змогу ідентифікувати споживача. Вимог щодо присвоєння чи алгоритму встановлення певного номеру законодавством не передбачено. Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу ІІІ Методики. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. У разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Розділом ІІ Методики передбачені базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг. Загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та(у випадку наявності таких приміщень у будинку/будівлі) сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Суд бере до уваги, що відповідач фактично не заперечувала, що послуги з централізованого опалення до належного їй жилого приміщення протягом спірного періоду часу надавались, не оспорювала розрахунок заборгованості в частині тарифу та обсягів наданої теплової енергії, однак наполягала, що розмір плати за це обчислений неправильно, а також з огляду на те, що відповідач у вказаному житлі не проживає і не є споживачем послуг, що надаються позивачем. Однак відповідні доводи відповідача суд відхиляє з огляду на таке. Розрахунок заборгованості був проведений позивачем з урахуванням того, що відповідачу належить лише частка, а відповідно до повідомлення ОСББ «Тбіліська 27», за закріпленим за відповідачем особовим рахунком вартість комунальних послуг обчислюється із загальної площі 18,75 кв. м, що співпадає із вказаною часткою (загальна площа квартири в цілому становить 50,7 кв. м). Відтак, суд бере за основу наданий позивачем розрахунок вартості послуг з постачання теплової енергії до жилого приміщення, частина якого належить відповідачу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № № 2189-VIII набрав чинності 10.12.2017 та введений в дію з 01.05.2019 (п. 1 його Прикінцевих і перехідних положень). Разом з цим, стаття 7 вказаного Закону була введена в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 10.06.2018. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, споживачі мають право на неоплату вартості комунальних послуг ( крім\~постачання\~ теплової\~ енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. З наведеного випливає, що незалежно від факту фактичного користування належним їй житлом відповідач несе зобов`язання з оплати теплової енергії, якою це житло було забезпечено. Це кореспондує й з положеннями ст. 322 ЦК України про те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому суд бере до уваги, що позивач не надала доказів непроживання у спірному майні протягом спірного періоду. Самий факт реєстрації місця проживання за іншою адресою не є таким доказом. Водночас суд вбачає підстави для застосування позовної давності до частини позовних вимог, виходячи з такого. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК\~). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. У відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2012 по 31.07.2024. Законом України від 30 березня 2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,258\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Відповідно до\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України від 30 березня 2020 №540-IX\~тобто саме з 02 квітня 2020 року по 30.06.2023 діяло положення про продовження строків позовної давності на період карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ Прикінцеві і перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, який також передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~ЦК України, продовжуються на строк його дії. Відтак, оскільки станом на 02.04.2020 позовна давність за вимогами позивача за період з 01.11.2012 по 01.03.2017 сплила, і відповідач заявила про застосування позовної давності, - позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаний період не підлягають задоволенню. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, в період 02.04.2017 по 31.07.2024 заборгованість відповідача становить 17296,65 грн., і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання суд виходить з такого. Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості і пояснення до нього, в період до лютого 2019 року нарахування за гаряче водопостачання виконувались згідно показників обліку, і становили 0,00 грн. У лютому 2019 року прилад обліку гарячого водопостачання було знято з обліку у зв`язку із простроченою держповіркою, і повірений він був лише у вересні 2020 року, і протягом вказаного періоду нарахування за гаряче водопостачання здійснювались за встановленими нормами використання води з розрахунку на одного мешканця. Однак з такими доводами позивача суд не погоджується з таких мотивів. Як було встанвлено, у спірний період часу порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентувались Правилами № 630. Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з\~ вимогами законодавства. У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил (тобто у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань відповідних приладів обліку). Пунктом 15 Правил № 630 було встановлено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Таким чином, відсутність у квартирі відповідача повіреного приладу обліку гарячого водопостачання понад один місяць з вини позивача не може бути підставою для нарахування вартості послуг відповідачу за нормативами споживання. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові у справі\~№ 521/6670/18, непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не\~ повинно мати негативних наслідків для споживача. При цьому, оскільки середньомісячні показання приладу обліку у квартирі відповідача перед зняття цього приладу для проведення повірки були рівні нулю, з тієї точки зору нарахування, зазначені позивачем у розрахунку заборгованості, також є безпідставними. Звертає на себе увагу і той факт, що як до зняття приладу обліку для проведення повірки, так і після цього, обсяг спожитої гарячої води становив нуль, що вказує на те, що відповідач дійсно не користувалась гарячою водою. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати постачання гарячої води незаконними і необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial