Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

23.10.2024 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук Валентина Миколаївна та просив визнати недійсним договір дарування від 21.10.2024, зареєстрований в реєстрі за №1829 приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 75651260 від 21.10.2024 про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити право власності [PERSON] на вказану квартиру. Свої вимоги мотивує тим, що 03.07.2007 між ВАТ «КБ Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ОД21/07/2007/840-К/24. Відповідно до умов даного договору, Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредитні кошти у розмірі 61 200,00 доларів США 00 центів (п. 1.1 Кредитного договору). Відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49 % відсотків річних (п. 1.1.3.1 Кредитного договору). Строк на який було надано кредит з терміном погашення до 02 липня 2027 року (п. 1.1.4 Кредитного договору). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24: - 03.07.2007 між ВАТ «КБ Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений Договір поруки №ОД21/07/2007/840-П/24, відповідно до якого поручитель [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 ; - 03.07.2007 між ВАТ «КБ Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений Договір поруки № ОД21/07/2007/840-П/24-1, відповідно до якого поручитель [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007. Згідно із договором поруки Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов`язань, вказаних у п. 1.1 Договору поруки повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо. (п. 1.2 Договору поруки). Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобов`язань, так і при невиконанні Позичальником зобов`язань в цілому (п. 1.3 Договору поруки). Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язань у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п. 1.4 Договору поруки). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни у статут Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», відповідно до яких найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі за текстом Банк, ПАТ «КБ «Надра»). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 не виконували. У зв`язку з чим, станом на 14 листопада 2014 року за відповідачами виникла заборгованість за Кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 в розмірі 115 554 долари США 90 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складало 1 780 980 (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 31 копійку. Оскільки відповідачі не сплатили зазначену заборгованість, ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007. 02.03.2015 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/19335/14-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03 липня 2007 року було задоволено. Серед іншого, суд вирішив: «Стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 у розмірі 115 554,90 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 780 980,31 гривень , з яких: - заборгованість за тілом кредиту 60 250,61 доларів США, що в еквіваленті складає 928 607,53 гривень; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 46 146,85 доларів США, що в еквіваленті складає 711 234,50 гривень; - пеня за прострочення сплати кредиту 9 157,44 доларів США, що в еквіваленті складає 141 138,28 гривень. Крім того, стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах судовий збір у розмірі 3 654 гривен. Правовідносини, що були предметом судового розгляду у справі №523/19335/14-ц, витікали з кредитного договору № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007, Договором поруки № ОД21/07/2007/840-П/24, Договором поруки №ОД21/07/2007/840- П/24-1 від 03.07.2007 та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безулею О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 2199 від 03.07.2007. 27.03.2020 року було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-03-05- 000053-b за лотом № GL3N216954 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 1 беззаставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA- 2020-03-05-000053-b. 24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі Банк, ПАТ «КБ «НАДРА») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125, (далі Договір) за змістом пункту 1 якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. За змістом пункту 2 Договору Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. За змістом пункту 84 Додатку № 1 до Договору №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] та [PERSON] за Кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007, Договором поруки №ОД21/07/2007/840-П/24, Договором поруки №ОД21/07/2007/840-П/24-1 від 03.07.2007 та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безулею О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 2199 від 03.07.2007. ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 1239, реєстраційний номер 13103989, виданого 29.08.2019 року (Копія свідоцтва Додаток № 11) та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019. Окрім цього, 11 грудня 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/19335/14-ц заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Суворовським районним судом м. Одеси у цивільній справі № 523/19335/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007, договором поруки № ОД21/07/2007/840-П/24 від 03.07.2007 та договором поруки № ОД21 /07/2007/840-П/24-1 від 03.07.2007. Також, 01.11.2021 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/19335/14-ц заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» видачу дублікатів виконавчих листів, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання задоволено. Видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» дублікати виконавчих листів на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 року у справі № 523/19335/14-ц відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованості за кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 у розмірі 115 554,90 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 780 980,31 грн, а також стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах судового збору у розмірі 3 654 грн. Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів до виконання по справі № 523/19335/14-ц . Так, 07.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Школою Сергієм Михайловичем було відкрито виконавче провадження №74949713 з примусового виконання вищезазначеного дубліката виконавчого листа №523/19335/14-ц, виданого 01.12.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси у відношенні [PERSON] . Після відкриття виконавчого провадження, до ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулась боржниця [PERSON] із заявою про надання документів, що пов`язано з договорами кредитування. У відповідь на зазначену заяву, 10.05.2024 ТОВ «Консалт Солюшенс» на електронну адресу [PERSON] було направлено лист з наступними документами: - Копію кредитного договору №ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007; - Копію договору поруки № ОД21/07/2007/840-П/24-1 від 03.07.2007; Копію договору іпотеки №б/н від 03.07.2007 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безулею О.М., зареєстрований в реєстрі за №2199; Копію заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 року у справі №523/19335/14-ц (повний текст); Копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 року у справі №523/19335/14-ц про заміну сторони її правонаступником; Копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року у справі №523/19335/14-ц про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання; Копія договору відступлення прав вимоги №GL3N216954_ПВ_188 від 24.04.2020; Витяг з додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №GL3N216954_ПВ_188 від 24.04.2020. Крім того, 10.06.2024 року [PERSON] отримала наручно відповідь на заяву з долученими документами, що підтверджується рекомендованими повідомленнями №0503878634278 та №0503878636033 за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . 07.06.2024 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся [PERSON] (батько боржниці) до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики справа №583/2791/24. 27.09.2024 року ТОВ «Консалт Солюшенс» в рамках розгляду справи №583/2791/24 звернулося із заявою про залучення у справу у якості третьої особи без самостійних вимог, зазначаючи про важливість такого заходу, оскільки вважало використання сторонами цивільно-правового інструментарію не пов`язаного із захистом порушеного права (стягнення заборгованості за договором позики), а з метою формування фіктивної заборгованості з особою, пов`язаною сімейними відносинами батьком боржниці та уникнення виконання зобов`язання за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 року у справі №523/19335/14-ц. Станом на день подачі даного позову, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 року у справі №523/19335/14-ц не виконується боржниками на шкоду кредитору, чим порушується принцип обов`язковості виконання рішення суду. В ході проведення пошуково-аналітичної роботи по дослідженню майнового стану боржника [PERSON] представником ТОВ «Консалт Солюшенс» було встановлено, що приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. було зареєстровано у реєстрі за №1829 договір дарування від 21.10.2024. Згідно змісту вищезазначеного договору, [PERSON] безоплатно передала майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність своєму батьку [PERSON] . На даний час, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75651260 від 21.10.2024 12:02:54, приватний нотаріус Ковальчук Валентина Миколаївна, Охтирський районний нотаріальний округ, Сумська обл., документи, які були подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 1829, виданий 21.10.2024 року. Звертають увагу суду на те, що [PERSON] щонайменше з 10 червня 2024 року достеменно знала про наявність виниклої заборгованості, оскільки боржниця отримала документи, що підтверджують її заборгованість перед ТОВ «Консалт Солюшенс», відповідно боржниця не могла не розуміти наслідки своїх дій та наявної загрози в майбутньому на звернення стягнення на все належне їй майно в рахунок погашення заборгованості. На думку позивача, [PERSON] 21.10.2024, укладаючи договір дарування на користь свого батька [PERSON] , вчинила фраудаторний правочин на шкоду кредитору, оскільки правова мета укладення даного правочину є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена даним договором. Таким чином, в результаті вчинення фраудаторного правочину, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] не вибула із власності сім`ї боржниці, а лише було змінено титульного власника, що свідчить про недобросовісні дії, спрямовані на приховання цього майна від звернення стягнення в майбутньому в рахунок погашення заборгованості. Беручи до уваги вищевикладене, вважає, що можна зробити такі висновки: - Між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору №ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 та договору поруки № ОД21/07/2007/840-П/24-1 від 03.07.2007; - На [PERSON] рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 у справі №523/19335/14-ц покладено обов`язок з повернення грошових коштів кредитору, який так і не було виконано; - [PERSON] достеменно знала про своє зобов`язання перед кредитором, про що свідчить подана нею заява, та отримання нею відповіді на заяву із додатками, серед яких було надано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 у справі №523/19335/14-ц; - З метою унеможливлення звернення стягнення на все належне їй майно в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості, [PERSON] вчинила фраудаторний правочин, а саме уклала договір дарування квартири на користь свого батька; - В результаті вчинення фраудаторного правочину квартира не вибула з власності сім`ї [PERSON] , а лише було змінено титульного власника, що свідчить про спробу приховати таке майно від звернення стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості. \~ \~ \~ \~30.10.2024 позовна заява була залишена ухвалою суду без руху з причин неповноти сплати судового збору та позивачу було надано строк для усунення недоліків. \~ \~ \~ \~05.11.2024 представником позивача було усунуто недоліки та направлено до суду відповідну заяву і квитанцію про сплату судового збору. \~ \~ \~ \~06.11.2024 ухвалою суду провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також було надано строк відповідачам для подачі відзиву на позовну заяву, а третій особі було визначено строк для подачі письмових пояснень по суті позовних вимог. \~ \~ \~ \~20.03.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сидоренко І.О. , в якому зазначила таке. \~ \~ \~ \~ З 17 березня 2021 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли зобов`язальні відносини. Так, 17 березня 2021 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000.00 грн, які зобов`язалася повернути не пізніше 17 березня 2024 року. На підтвердження досягнутих домовленостей, з метою документального відображення факту отримання позики, її суми, строків повернення, між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики. Чинне законодавство України не має обмежень суб`єктного складу вказаного договору, наявність родинних чи будь-яких інших зв`язків між позикодавцем та позичальником не впливає на суть зобов`язання, передбаченого договором позики та не може бути підставою для виникнення сумніву в дійсності правовідносин, що за ним виникають. У зв`язку з порушенням [PERSON] взятого на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів позикодавцю, з метою захисту свого порушеного права, в червні 2024 року [PERSON] звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення на свою користь заборгованості за договором позики в загальній сумі 302 542 гривні 62 коп. (сума боргу, інфляційне збільшення, 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2024 року провадження у справі № 583/2791/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відкрито. Отже, між [PERSON] та [PERSON] існував реальний спір, що перебував на розгляді суду. У період розгляду питання про стягнення заборгованості за договором позики судом, між сторонами, шляхом взаємних поступок, з метою врегулювання існуючого реального спору, було досягнуто згоди про врегулювання спірних правовідносин, які є предметом розгляду по справі № 583/2791/24 шляхом підписання та виконання мирової угоди, згідно якої відповідачка [PERSON] добровільно передає у приватну власність позивачу [PERSON] належне їй на праві приватної власності нерухоме майно квартиру житловою площею 29,1 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок повного погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 17 березня 2021 року (з врахуванням інфляційного збільшення та 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання). Я зазначаю та наголошую, що вказане нерухоме майно (квартира [ADDRESS] ) під жодними обтяженнями/обмеженнями/ заборонами не перебувало ні на час досягнення згоди про врегулювання спору про погашення боргових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] , ні на час укладення оспорюваного позивачем договору дарування. Отже, між сторонами існуючих з 17 березня 2021 року правовідносин, в межах притаманних їм та дозволених ознак врегулювання, було досягнуто спільної згоди про забезпечення виконання зобов`язання законним та прийнятним для сторін цих правовідносин способом та, тим самим припинення існування зазначеного зобов`язання. При цьому, обравши прийнятний для обох сторін зобов`язання спосіб його виконання, не передбачений договором позики грошових коштів від 17 березня 2021 року, але дозволений чинним матеріальним та процесуальним законодавством України, сторони дійшли згоди про його реалізацію шляхом укладення договору дарування нерухомого майна квартири житловою площею 29,1 кв.м, загальною площею 48,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] її власником [PERSON] [PERSON] . Так, на виконання обраного способу виконання зобов`язання, 21 жовтня 2024 року між [PERSON] , що виступила як Дарувальник, та [PERSON] , що виступив як Обдаровуваний, було укладено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала у власність Обдаровуваного майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а Обдаровуваний прийняв у власність це майно. Зазначений договір укладено у встановленій законом формі, з повним дотриманням вимог чинного законодавства. Так, договір дарування квартири від 21 жовтня 2024 року посвідчено приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області, зареєстровано в реєстрі за № 1829. Належність квартири [PERSON] нотаріусом перевірено, згідно п.1.3. вказаного договору дарування квартири зазначено, що квартира належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським Іваном Михайловичем від 09.02.2023 року за реєстровим N118. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав за N49192082, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав за індексним номером 322399211. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 798473859102. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Наголошує на тому, що поведінка [PERSON] при вчиненні правочину укладенні договору дарування квартири від 21.10.2024 року була добросовісною та розумною, спрямованою на настання реальних наслідків з метою дотримання інтересів сторони існуючого правовідношення. Дії відповідачки є логічними та послідовними, притаманними та допустимими в розрізі аналізу тривалих правовідносин з [PERSON] . Твердження позивача, що укладаючи договір дарування квартири 21 жовтня 2024 року відповідачка [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб і дарування квартири відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника є виключно припущенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», що не підтверджено жодними належними доказами. На користь дійсності зобов`язальних правовідносин з [PERSON] , вчинення оспорюваного правочину в їх межах, який став інструментарієм для їх закінчення, свідчить окрім іншого те, що відповідачем [PERSON] було вчинено юридично значущу дію подано до суду заяву про закриття провадження у справі відповідно до ст. 255 ЦПК України, в зв`язку з відмовою від позову, в зв`язку з добровільним вирішенням спору. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2024 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики закрито. Вважає, що варто врахувати, що поданням вказаної заяви [PERSON] позбавив себе можливості повторного звернення до суду до [PERSON] із позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики від 17 березня 2021 року, що вказує на реальне врегулювання спору шляхом укладення договору дарування від 21.10.2024 року з настанням передбачених ним наслідків набуття права власності на нерухомість. Наголошує, що саме по собі вчинення правочину особою, яка є боржником, не є підставою для віднесення такого договору до фраудаторних. Обґрунтовуючи власні позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» посилається наявність ознак фіктивності договору дарування квартири від 21 жовтня 2024 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посилається на спеціальну норму статтю 234 Цивільного кодексу України. Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17 (провадження № 61-42114св18)). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Вважає, що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Враховуючи наведені вище обставини правовідносин між відповідачами, є очевидним та безсумнівним висновок, що сторони договору дарування квартири від 21.10.2024 року вчинили правочин, який виконали вцілому, правові наслідки, які були ним передбачені, настали на виконання правочину було передано обумовлене ним майно, намір створити реальні юридичні наслідки був притаманний обом сторонам правочину, який вчинявся. Так, відповідно до п.п. 2.1.,2.2. договору дарування квартири від 21 жовтня 2024 року посвідчено приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області, зареєстровано в реєстрі за № 1829, сторони домовились, що під передачею квартири за ним слід вважати символьну передачу речі. Прийняття Обдаровуваним від Дарувальника ключів від квартири свідчить про те, що передача речі відбулася. В присутності нотаріуса Дарувальник передала Обдаровуваному ключ від квартири. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири обдаровуваному. Окрім того, п. 3.1. зазначеного договору зафіксовано, що сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди (ст. 234, 235 ЦК України). Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір дарування квартири від 21.10.2024 року був укладений лише для виду, а його сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаний та вчинений з метою приховання спірного майна від звернення стягнення в рахунок погашення боргу, внаслідок чого обґрунтованим є висновок про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав його фіктивності. На думку представника відповідачки, окремо варто зупинитися на тому, що безпідставними є твердження позивача, що вчинення [PERSON] правочину з відчуження належного їй майна спрямоване на унеможливлення задоволення вимог кредитора за рахунок цього майна, є порушенням права та майнового інтересу кредитора та може бути кваліфіковане як зловживання правом власності. Вчинення договору дарування квартири 21.10.2024 жодним чином не може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки вчинялося відповідачкою згідно свого волевиявлення як власника нерухомого майна. Жодні межі здійснення права власності встановлені не були. Так, при вчиненні оспорюваного правочину, нотаріусом було проведено детальну перевірку наявності обмежень на розпорядження майном як відносно відповідачки, так і відносно нерухомості, право власності на яке переходить до іншої особи. Під забороною відчуження (арештом) згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира не перебуває. Відсутність податкової застави перевірено за Витягом з Державного ростру обтяжень рухомого майна про податкові застави (п. 1.4. договору дарування квартири від 21.10.2024 року). Більш того, станом на дату вчинення договору дарування квартири від 21.10.2024 будь-які виконавчі провадження відносно [PERSON] були відсутні. Зазначена обставина відсутність відкритих виконавчих проваджень була розцінена відповідачкою [PERSON] як припинення будь-яких зобов`язальних правовідносин перед ТОВ «Консалт Солюшенс» з огляду на наступне. Згідно з рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року у справі № 523/19335/14-ц, ухваленим за позовом ПАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03 липня 2007 року, було вирішено стягнути в солідарному порядку заборгованість з усіх трьох відповідачів. Окрім того, 03 липня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «НАДРА» було укладено іпотечний договір, згідно з яким Іпотекодавець ( [PERSON] ) в забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № ОД21/07/2007/840-К/24 від 03 липня 2007 року, укладеному між ним та ВАТ «КБ «НАДРА» передав в іпотеку, а Іпотекодержатель (ВАТ «КБ «НАДРА») прийняло в іпотеку предмет іпотеки нерухоме майно квартиру під [ADDRESS] . Отже, об`єктивно, вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» могли бути виконані самим позичальником та/або іншим поручителем та/або за рахунок стягнення майна, обтяженого іпотечним договором. За таких обставин, намір вчинення [PERSON] правочину з відчуження належного їй майна як такого, що спрямований на унеможливлення задоволення вимог кредитора за рахунок цього майна, виключається. Наголошує, що становище позивача внаслідок укладення відповідачкою [PERSON] договору дарування квартири не зазнало шкоди. Так, і надалі зобов`язання з іншими боржниками ( [PERSON] , [PERSON] ) є актуальними, звернення на іпотечне майно можливе. Положення ТОВ «Консалт Солюшенс» в межах боргових зобов`язань з [PERSON] не зазнало змін після укладення нею договору дарування квартири від 21.10.2024 року. Так, жодних дій відносно належної нерухомості [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» не вчинялося, що свідчить на користь відсутності майнового інтересу кредитора. 24.03.2025 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з наведених у позові підстав. Також зазначила, що виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості було відкрито наступного дня після укладення спірного договору дарування. Також були відкриті виконавчі провадження і щодо інших солідарних боржників. Вказала на те, що під час дії воєнного стану не може бути звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме на квартиру в м. Одеса, однак стягувач не позбавлений можливості звернути стягнення на інше майно боржника. Коли було відкрито виконавче провадження, то батько звернувся до суду із позовом про стягнення коштів за договором позики. [PERSON] вже на той момент усвідомлювала наявність заборгованості за договором по кредиту. Така її поведінка суперечить принципу добросовісності. Також вказує, що сторонами не було укладено мирову угоду, а укладено саме договір дарування. Відповідачка [PERSON] в суд не з`явилася. Представник [PERSON] адвокат Сидоренко І.О. в суді заперечила проти задоволення позовних вимог і зазначила, що квартира [ADDRESS] не перебувала під будь якими обтяженнями і не було відкрито якогось виконавчого провадження. [PERSON] позичала у батька грошові кошти і через те, що вони не були повернути вчасно, [PERSON] звернувся до суду з позовом. Як наслідок боргових зобов`язань [PERSON] уклала договір дарування квартири на [PERSON] і він відмовився від позову, а провадження у справі було закрито. Вважає, що в задоволення позову слід відмовити через його необґрунтованість. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та вказав, що у 2021 році дочка і зять прийшли позичити гроші, сказали, що через три роки повернуть гроші, про що і уклали угоду. Однак грошей не повернули і тому він вимушений був звернутися до суду. Йому запропонували розрахуватися квартирою, на що він погодився і забрав із суду позов. Уклали договір дарування квартири по [ADDRESS] , де він робить ремонт. Тільки при розгляді справи у суді він дізнався, що є ще якийсь борг у доньки [PERSON] . Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа в суд не з`явилася, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи будь яких заяв і клопотань не надала, своїм правом на подачу пояснень по суті справи не скористалася. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові покази, суд дійшов такого. Встановлено, що 03.07.2007 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД21/07/2007/840-К/24, відповідно до якого [PERSON] отримав 61200 доларів США для оплати за покупку квартири в [ADDRESS] , які зобов`язався повернути до 02.07.2027 ( а.с. 13-14) . 03.07.2007 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки на належне виконання договору кредиту, укладеного між банком та [PERSON] 03.07.2007 ( а.с. 15, 15 зворот). 02.03.2015 Суворівський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення у справі№523/19335/14-ц , яким задоволено позов ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та стягнуто з в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 у розмірі 115554,90 доларів США ( а.с. 16-17). Відповідно до договору №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 та додатку до даного договору, ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» набуло право вимоги як кредитор до боржників та поручителів, в тому числі і до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 19 22). Ухвалою Суворівського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 задоволено заяву ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» та замінено сторону стягувача ПАТ «Комерційний Банк «Надра» її правонаступником - ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими у цивільній справі №523/19335/14-ц за позовом ПАТ «Комерційний Банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення за кредитним договором та договором поруки ( а.с. 24 зворот 25). 01.11.2021 ухвалою Суворівського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 задоволено заяву ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» та видано дублікати виконавчих листів на виконання рішення №523/19335/14-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 ( а.с. 25 зворот 27). 07.05.2024 було відкрито виконавче провадження по виконанню рішення суду №523/19335/14-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ОД21/07/2007/840-К/24 від 03.07.2007 ( а.с. 27 зворот 28). Як вбачається з копії заяви від 08.05.2024 [PERSON] зверталася до ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» для отримання документів, які пов`язані з договором кредитування на покупку квартири в [ADDRESS] ( а.с. 28 зворот) та електронні копії документів були надіслані на вказану [PERSON] електронну пошту в той же день ( а.с. 29 30), а також засобами «Укрпошта» ( а.с. 30 зворот 32). 17.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в сумі 300\~000 грн, які [PERSON] зобов`язалася повернути не пізніше 17.03.2024 ( а.с. 115). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області 12.06.2024 було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ( а.с 119). Встановлено, що 21.10.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.34 зворот 35). Представник [PERSON] та [PERSON] вказали, що після укладення договору дарування [PERSON] відмовився від позову у суді і провадження у справі за його позовом до [PERSON] було закрито. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.08.2024 у справі № 947/37261/21 (провадження № 61-7737св24) дійшов таких висновків. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу\~Украйни). Тлумачення, як статті 3\~ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість\~це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). У своїй постанові від 24 липня 2019 р. N 405/1820/17 Верховний Суд зауважив, що під час розгляду справи Верховний Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена\~статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена\~статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). На думку суду, [PERSON] (дарувальник), яка відчужує майно на підставі договору на користь свого батька після того, що достовірно знає про рішення суду про стягнення з неї також як поручителя коштів за позовом банка, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклала договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому суд вважає, що такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України). Суд виходив з того, що відповідачка відчужила квартиру після ухвалення рішення про стягнення заборгованості в солідарному порядку за позовом банку, майно відчужене на підставі безвідплатного договору, хоча відповідачі стверджують, що цей договір було укладено в порядку виконання договору позики грошових коштів, після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед первісним кредитором, а саме позивачем. Суд вважає, що відповідачка діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» на її майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом"); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~у виконавчому провадженні (частина четверта\~статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження"). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Суд враховує, що на момент здійснення безоплатного відчуження квартири кредитне зобов`язання не було виконане боржником [PERSON] , а отже виникло право вимоги до поручителя основного боржника. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що квартира, яка була подарована відповідачкою відповідачу не перебувала під будь якими обтяженнями, оскільки відповідачці було достеменно відомо про рішення суду від 2015 року про стягнення з неї в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором і відомі наслідки виконання такого рішення суду. Тому, на думку суду, ця обставина свідчить про недобросовісність вчинку зі сторони відповідачки. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16\~ЦК України не суперечать частині другій статті 58\~Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів)«через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)). У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3,13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)). Згідно зі статтями\~6,\~11,\~12 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до\~ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3\~ст. 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У даному випадку суд користувався стандартом доказування, застосованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Так Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки [PERSON] відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своєму батькові, усвідомлювала наявність у неї як у поручителя зобов`язань за договором позики перед позивачем, та заздалегідь передбачала існування негативних наслідків для неї у випадку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на таке майно, тому не мала права на його відчуження, відтак [PERSON] не став правомірним власником спірного майна та не набув права на розпорядження таким. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині визнання оскаржуваного договору дарування квартири недійсним є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 1\~ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Рішенням приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Ковальчук В.М., індексний номер : 75651260 від 21.10.2024 , номер відомостей про речове право: 57194662 від 21.10.2024 року, зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 48,7 кв. м, житловою площею\~29,1 кв.м, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 21.10.2024. Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсним договору дарування, а тому наявні підстави для скасування державної реєстрації права власності про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити право власності [PERSON] на вказану квартиру. Окрім цього, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 7267,2 грн, по 3633,60 грн з кожного з відповідачів.

Outcome: approved