Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

19.02.2025 Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Запорізькій області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних рибному господарству, в обґрунтування якого зазначало наступне. 09.03.2023 о 06 год. 30 хв. [PERSON] спільно з [PERSON] , на Каховському водосховищі р. Дніпро, поблизу с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, здійснював протизаконний лов риби з човна забороненим знаряддям лову сіткою лісковою. При цьому, виловив рибу цінних видів: сазан 3 шт., карась 50 шт., краснопірка 10 шт., чим спричинив збитків рибному господарству України на суму 105\~808, 00 грн. Своїми діями [PERSON] , порушив ст. 27 Закону України «Про тваринний світ», п.п. 1 п. 1 р. 4 «Правил любительського та спортивного рибальства», чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 85 КУпАП. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, при цьому питання про відшкодування заподіяної шкоди вирішено не було. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь держави 105\~808, 00 гривень завданої шкоди та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~028, 00 гривень. Ухвалою судді від 21.02.2025 року у справі відкрито провадження і її призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 12 год. 00 хв. 12.03.2025 року. В подальшому підготовче судового засідання було відкладено на 11 год. 00 хв. 26.03.2025 року. Ухвалою Заводського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~26.03.2025\~року підготовче\~провадження було\~закрито і\~справу призначено\~до судового\~розгляду по\~суті на\~09\~год.\~30\~хв.\~10.04.2025\~року,\~на 08\~год.\~00\~хв.\~30.04.2025\~року та\~на 09\~год.\~00\~хв.\~22.05.2025\~року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи, за наявності для цього правових підстав. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим, про день, час та місце проведення судового засідання, повторно в засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відзив не подав. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 12\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та/або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про тваринний світ», об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є: дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Користувачі об`єктів\~тваринного світу\~в установленому\~законодавством порядку\~зобов`язані\~додержуватися встановлених\~правил,\~норм,\~лімітів і\~строків використання\~об`єктів\~тваринного світу;\~використовувати тваринний\~світ у\~способи,\~що не\~допускають порушення\~цілісності природних\~угруповань і\~забезпечують збереження\~тварин,\~яких не\~дозволено використовувати\~(ст. 34 Закону України «Про тваринний світ»). Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.\~35\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища» передбачено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі та додержання операторами вимог законодавства у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів. Виходячи з вимог ст.\~10\~Закону України\~«Про рибне\~господарство,\~промислове рибальство\~та охорону\~водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, зокрема, подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України (ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», громадяни України зобов`язані: а) берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; б) здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів; в) не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів; г) вносити штрафи за екологічні правопорушення; д) компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище. Громадяни України зобов`язані виконувати й інші обов`язки у галузі охорони навколишнього природного середовища відповідно до законів України. Розділом IV «Правил любительського рибальства», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19 вересня 2022 року № 700, забороняється вилов риби сітками та пастками усіх типів та конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями лову, за винятком раколовок конструкції «хапка» та підсак, встановлених цими Правилами розмірів; Як вбачається з положень ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 09.03.2023 о 06 год. 30 хв. [PERSON] спільно з [PERSON] , на Каховському водосховищі р. Дніпро, поблизу с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, здійснював протизаконний лов риби з човна забороненим знаряддям лову сіткою лісковою. При цьому, виловив рибу цінних видів: сазан 3 шт., карась 50 шт., краснопірка 10 шт., чим спричинив збитків рибному господарству України на суму 105\~808, 00 грн. Своїми діями [PERSON] , порушив ст. 27 Закону України «Про тваринний світ», п.п. 1 п. 1 р. 4 «Правил любительського та спортивного рибальства», чим скоїв адміністративне правопорушення відповідальність, за яке передбачена ч. 4 ст. 85 КУпАП. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, при цьому питання про відшкодування заподіяної шкоди вирішено не було (а.с. 6). Суд бере до уваги те, що факт незаконного вилову риби та спричинення, тим самим, майнової шкоди державі, встановлений постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2024 року, яка набрала законної сили, та у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду. Так, аналіз спеціальних правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучення водних біоресурсів, у тому числі і риби, із середовища їх перебування добування, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди згідно визначених розмірів (такс), при цьому для настання відповідальності не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, вартість якої розрахована у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів № 1042 від 29 вересня 2023 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів» (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), та яка наведена у відповідному розрахунку (а.с. 7). Отже, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку, що протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, а також причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками є доведеною, у зв`язку з чим позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved