Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] [INFO] та просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні її дитини та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини її доходу на користь державного закладу у якому буде перебувати дитина або опікун. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю інтересах [PERSON] [INFO] та не виконує батьківських обов`язків, що становить небезпеку життю та здоров`ю дитини її біологічному , соціальному розвитку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що на той період в неї склалися тяжкі життєві обставини, вона попала до лікарні з відкритою формою туберкульозу, дитиною займався її співмешканець, нажаль не належним чином. На разі вона проходить курси лікування, все вже змінилось на краще, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В подальшому відповідачка перестала з`являтись в судові засідання своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Як у підготовчому, так і в судовому засіданні судом було роз`яснено та надано відповідачці можливість звернення за правовою допомогою, в тому числі до центру з надання безоплатної правничої допомоги, цим правом остання також не скористалась, в судове засідання в подальшому не з`являлась. За такої поведінки відповідачки [PERSON] , необхідно звернути увагу учасників справи, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається першорядно на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02). Таку поведінку відповідачки [PERSON] суд розцінює як зловживання процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи та вважає за необхідне продовжити розгляд справи за її відсутності. Суд заслухавши учасників процесу вивчивши надані суду письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що у зв`язку з не виконанням своїх батьківських обов`язків, Комісією, відповідно до вимог постанови КМУ від 01.06.2020 № 585 «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах», якою затверджено «Порядок забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження» проведено оцінку рівня безпеки малолітніх дітей, про що складено відповідні акти. Комісійно встановлено, що перебування в біологічній сім`ї загрожує життю та здоров`ю малолітньої дитини. 20.02.2024 малолітню [PERSON] на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я було тимчасово влаштовано до комунального некомерційного підприємства «Криворізька інфекційна лікарня №1 Криворізької міської ради для обстеження та лікування. 05.03.2024 малолітню [PERSON] [INFO] тимчасово влаштовано до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради. Відповідно до інформації адміністрації Криворізької гімназії №86 Криворізької міської ради, де навчалась малолітня [PERSON] дитина залишилась без батьківського піклування, в`язку з тим, що мати одиначка [PERSON] потрапила на лікуання до «Криворізького протитуберкульозного диспансеру». Дитина з 23.01.2024 року препинила онлайн навчання, так як ні мати ні її співмешканець [PERSON] не контролювали та не цікавились дитиною. Відповідно до наданої відповіді КП «Дніпровський обласний медичний центр соціально-значущих хвороб» Дніпровської обласної ради та висновків лікарських комісій [PERSON] з 15.02.2024 проходила курси стаціонарного лікування остання не має високого ступеню втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби туберкульозу та її наслідків для організму, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежності від інших осіб. Станом на 31.05.2024 відповідачці достовірно було відомо про вилучення дитини та місця її перебування, станом на 31.05.2024 мати дитини, [PERSON] життям, здоров`ям, розвитком дитини не цікавилась, заяв про повернення її доньки у сім`ю на виховання не заявляла. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей за умови винної поведінки батьків. Враховуючи, що мати відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є біологічною матірю неповнолітньої [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , копії якого маються в матеріалах справи. Відомості про батька при народженні дитини зазначені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що слідує з відповідних Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Відповідно до Актів проведення оцінки рівня безпеки дитини, долучених до позовної заяви, рівень безпеки дтини встановлено на рівні «небезпечно» - необхідність вжиття негайних дій у межах сім`ї, зокрема проведення оцінювання потреб дитини та сім`ї. Судом також встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини відповідно до акту обстеження умов проживання в квартирі брудно відсутні запаси їжі, кількість одягу, речей дитини обмежена. Встановлені судом обставини, що підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача [PERSON] життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім її дитини. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/02.2.01-18-2910 від 10.06.2024, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Суд безсумнівно погоджується із зазначеним висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшли підтвердження факти неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, не прийняття участі у вихованні, відсутність будь-якого інтересу до дітей як протягом часу, коди діти проживали з нею, так і протягом перебування дітей у комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №» Криворізької міської ради, та станом на момент ухвалення судом рішення. При цьому, така поведінка [PERSON] є винною та свідомою, триваючою, адже навіть після проведення з нею профілактичної бесіди працівниками служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради вона не вчинила жодних дій, які б свідчили про її намір змінити свою поведінку у відношенні дітей та повернути їх до себе в родину. Навпаки, її поведінка свідчила про відсутність інтересу до подальшої долі дітей. При розгляді справи відповідач обмежилася невизнанням позову та вчиняла дії, спрямовані на затягування розгляду справи, не довела суду наявність у неї зацікавленості долею дітей. Отже, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав у відношенні її дитини [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку шляхом звернення до суду з відповідним позовом після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення її батьківських прав з переосмисленням ставлення до дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки відповідач є фізично здоровою особою в працездатному віці, має можливість та зобов`язана утримувати своїх дітей, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.14 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за пред`явлення позову в інтересах та захист дітей, а тому

Outcome: approved