Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

В серпні 2024 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вказаним позовом в якому просив витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації в категорію лісогосподарського призначення із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером 3223185100:05:002:0013 та [PERSON] земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером 3223185100:05:002:0014. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 1743 від 23.11.2007 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 12-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 234 від 13.02.2008 затверджено розроблений проект землеустрою та передано у приватну власність, серед інших, [PERSON] , [PERSON] земельні ділянки площею по 0,99 га кожна. У подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0013 [PERSON] згідно договору дарування № 4144 від 22.09.2011 відчужено на користь [PERSON] . Згідно відомостей Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, а також Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] та [PERSON] належні їм земельні ділянки не відчужували та залишаються їх власниками і на даний час. При цьому, відомості про реєстрацію речового права на належні відповідачам земельні ділянки до Реєстру речових прав на нерухоме майно, не вносились. Позивач зазначив, що вказане розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області прийнято поза межами компетенції, у зв`язку з чим набуття права власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства відбулось із порушенням вимог земельного та лісового законодавства. Ухвалою судді від 11.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 13.12.2024 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву в якій не заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки до Обухівської райдержадміністрації із питань отримання спірної ділянки не звертався, земельної ділянки, зазначеної в позові не отримував, обставини її реєстрації йому невідомі. 17.12.2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кулініченко Г.В. подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки [PERSON] отримав спірну земельну ділянку на підставі договору дарування, при укладенні якого будь-які обмеження нотаріусом виявлені не були. Крім цього, в матеріалах справи міститься лист Київської обласної державної адміністрації від 10.07.2024 року з якого вбачається, що відсутні відомості та відповідні документи які б підтвердили, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду. 23.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» від прокурора Курінного С.О. надійшла відповідь на відзив. Прокурор вказав, що факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003, 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад. Крім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 23.06.2023 № 576 вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:002:0013, 3223185100:05:002:0014 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року відносяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і повністю розташовані у кварталі 81 вказаного лісництва. Таким чином, позовні вимоги доведені належними доказами та підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 27.01.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор Курінний С.О. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, врахувавши його доводи на наявні у справі докази. Заперечував доводи представника відповідача, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та необгрунтованість. Представник третьої особи Семко В.Ю. підтримав вимоги позову, позицію прокурора. Вважав позов підставним та обгрунтованим, просив його задовольнити. Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 1743 від 23.11.2007 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 12-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 234 від 13.02.2008 затверджено розроблений проект землеустрою та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0013 площею 0,99 га, про що видано державний акт серії ЯЕ № 995343, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0108331000485 від 27.10.2008. Вказаним розпорядженням також затверджено розроблений проект землеустрою та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0014 площею 0,99 га, про що видано державний акт серії ЯЕ № 995344, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0108331000483 від 27.10.2008. 22.09.2011 року [PERSON] за договором дарування №4144 подарувала [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:05:002:0013 площею 0,99 га. З картографічної інформації ВО «Укрдержліспроект» від 23.06.2023 № 576 вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:002:0013, 3223185100:05:002:0014 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відностяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство». З листа директора філії «Київське лісове господарство» № 02-390 від 01.08.2024 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:002:0013, 3223185100:05:002:0014 повністю накладаються на землі лісового фонду, а саме квартал 81 виділа 29,30,31,32 Обухівського лісництва відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року та квартал 81 виділа 12,13,14 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року. Крім того, відомості про приналежність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією з кадастрової карти Національної кадастрової системи України, згідно якої спірні земельні ділянки повністю знаходяться в межах шару «Ліси». За інформацією філії «Київське лісове господарство» встановлено, що вказане підприємство згоди на вилучення із постійного користування підприємства спірних земельних ділянок не надавало. Таким чином, спірні земельні ділянки відносилися до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Статтею 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Статтею 7 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. За статтями 45, 47, 48, 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Відповідна правова позиція з приводу того, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлена судами вищої інстанції, зокрема у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020. За інформацією філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 01.08.2024 № 02-390 установлено, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:002:0013, 3223185100:05:002:0014 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення та розташовані в межах державного лісового фонду (квартал 81 виділ 12 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року та квартал 81 виділ 29 Обухівського лісництва відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року). Погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок не надавалось. Окрім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 23.06.2023 № 576 вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:05:002:0013, 3223185100:05:002:0014 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року відносяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і повністю розташовані у кварталі 81 вказаного лісництва. Факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003, 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення. Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить. Порядок вилучення земельних ділянок визначено статтею 149 ЗК України, згідно якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Спірні земельні ділянки є землею лісового фонду державної власності, розташованою в адміністративних межах Обухівського району, постійним користувачем якого було\~ДП «Київське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України», які не надавали дозволу на вилучення земельної ділянки із земель державної власності. Зворотних відомостей відповідачами не надано і судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності у спосіб, що не передбачений законодавством, з перевищенням меж повноважень Обухівської районної державної адміністрації, без згоди постійного користувача\~та рішення КМУ, внаслідок чого порушено право держави, яке підлягає захисту шляхом витребування спірної земельної ділянки. Щодо обраного прокурором способу захисту. Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч.3 тієї ж статті передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до\~статті 396 ЦК України\~особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3223185100:05:002:0013, площею 0,99 га та земельна ділянка з кадастровим номером 3223185100:05:002:0014 площею 0,99 га, вибули з власності держави поза її волею та без правової на те підстави, вони підлягають поверненню на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації. Згідно з ч. 3\~ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи те, що уповноважений орган не вчинив дій на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, тому суд вважає, що існують підстави для звернення прокурора до суду з вказаним позовом в межах своєї компетенції, передбаченої статями 23, 24 ЗУ «Про прокуратуру»,ст. 56 ЦПК України. Представник відповідача Кулініченко Г.В. просив при вирішенні спору врахувати положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №\~4292-IX, яким внесено зміни в ЦК України. Суд з доводами представника відповідача Дабіжи В.М. щодо застосування до правовідносин, які розглядаються судом, положень Закону №\~4292-IX не погоджується. Зміни в ЦК Законом № 4292-IX мають зворотну силу в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом (п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-IX ). Добросовісним набувачем майна в розумінні ст. 388 ЦК України є особа, яка не знала і не могла знати, що вона за відплатним договором придбала майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати. З огляду на те, що спірні земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту та є ділянками лісогосподарського призначення, їх передано у власність на підставі спірного рішення Обухівської райдержадміністрації, посадові особи якої вийшли за межі наданих їм законом повноважень, відповідачі, в свою чергу в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен знати про те, що спірна ділянка належать до земель лісогосподарського призначення. Наведені вище обставини та набуття у дар за договором спірної земельної ділянки виключає статус відповідача [PERSON] , як добросовісного набувача в розумінні ст.388 ЦК України, тому зміни в ЦК в частині неможливості витребування майна застосуванню не підлягають. Законом\~№ 4292-IX\~статтю 390 ЦК доповнено ч. 5 в такій редакції «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві…» Таким чином, порядок компенсації вартості застосовується до добросовісних набувачів. З огляду на те, що відповідач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, зміни, внесені Законом\~4292-IX в частині\~відшкодування вартості витребовуваної земельної ділянки суд не застосовує. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову прокурора у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений прокурором покладається на відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved