Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

22.11.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що у 2018 році шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, а у 2019 році судовим рішенням визначено місце проживання сина з батьком. З того часу відповідач, фактично, виїхала на постійне місце проживання за межі району та самоусунулася від виховання та утримання дитини. Позивач правом на отримання аліментів з відповідача не скористався. Відповідач, в свою чергу, обов`язок утримувати дитину добровільно не виконує, жодних коштів на утримання сина позивачу не надає, у забезпеченні дитини продуктами харчування, необхідним приладдям до школи, побутовими речами участі не приймає. Відповідач майже не підтримує з сином особистого спілкування, обмежуючись поодинокими телефонними дзвінками та рідкісними зустрічами. Жодної допомоги від відповідача у вихованні чи утриманні не надходило. Крім того, як стало відомо позивачу, відповідач утворила іншу сім`ю, де у неї зовсім нещодавно народилася дитина, а за таких обставин, на даний час відповідач ні матеріально, ні іншим чином не має можливості приймати участь у вихованні старшого сина. Позивач зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина потрібно йому для підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.11.2024 р. у відкритті провадження відмовлено. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06.02.2025 р. ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.11.2024 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.03.2025 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 04.04.2025 р. 03.04.2025 р. від відповідача надійшов відзив, зареєстрований за вх. № 1332/25, у якому вона заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі. Зазначивши, що всі твердження позивача викладені в позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи, так як вона постійно знаходиться на зв`язку з дитиною, що може підтвердити перепискою на месенджері «Вайбер», цікавиться його справами та станом здоров`я, приймає участь в його вихованні та дарує подарунки. На думку відповідача, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки встановлення заявлених фактів не має юридичного значення для відповідача, так як останній до уповноважених органів, не звертався, факт проживання сина з позивачем не заперечується. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.04.2025 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.05.2025 р. 21.04.2025 р. від служби у справах дітей Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що при винесенні рішення служба покладається на розсуд суду, зареєстрована за вх. 1638/25. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05.05.2025 р. постановленою без оформлення окремим документом, розгляд справи відкладено на 20.05.2025 р. з метою повторного виклику відповідача. 20.05.2025 р. у судовому засіданні представник позивача озвучила доводи позовної заяви, додатково вказавши, що [PERSON] взагалі не знав, що в нього народилася сестра, відповідач жодного разу не запрошувала сина до себе додому, спілкування є нерегулярним, між матір`ю та дитиною втрачений емоційний зв`язок, подарунки дитина отримує від матері виключно на дні народження та інші свята. Батько має багато спільних фото з сином, проте відповідач таких фото не має. Відповідач ніколи не возила сина на відпочинок. 20.05.2025 р. у судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказавши на те, що дитина знаходиться повністю на його утриманні. Він її виховує, доглядає, піклується та повністю забезпечує. Також позивач зазначив, що наразі він проходить службу в органі Національній поліції України, де відділ кадрів почав збирати інформацію про осіб, у яких є відстрочка від призову. Вважаючи себе такою особою, позивач звернувся з даним позовом. Позивач вказав, що має непогані відносини з відповідачем, вони спільно купують подарунки сину на дні народження та інші свята. Позивач визнав, що періодично він привозвь сина на зустріч з матір`ю у м. Чернігів, проте за останній рік, коли відповідач була вагітна та народила дитину, вони з сином не бачились жодного разу. Також у судовому засіданні 20.05.2025 р. позивач як законний представник дитини не надав згоди на її опитування судом. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, зважає на таке. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.07.2018 р. (справа № 743/513/18) шлюб між ними розірвано. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.03.2019 р. (справа № 743/1230/18) визначено місце проживання [PERSON] з батьком. На даний час дитина проживає разом з батьком, відповідач з ними не проживає. Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Згідно довідки, виданої 26.09.2024 р. Голубицьким старостинським округом № 5 Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за № 25, відповідач за адресою проживання сина фактично не проживає з березня 2019 року. В період окупації селища Ріпки та Чернігівського району Чернігівської області збройними силами РФ (лютий-березень-квітень 2022 року) малолітній [PERSON] , [INFO] за місцем своєї реєстрації ( [ADDRESS] ) проживав разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а. с. 30). Згідно довідки, виданої 24.09.2024 р. директором Ріпкинського ліцею Ріпкинської селищної ради за № 01-32/78, [PERSON] , [INFO] навчається у 7-А класі. За період навчання у базовій середній школі (5-7) клас освітнім процесом учня цікавиться лише батько . З усіх питань, які виникають щодо навчання та поведінки сина класний керівник та вчителі спілкуються лише з батьком учня [PERSON] . На батьківських зборах завжди присутній батько, також він відвідує позашкільні заходи. Мати [PERSON] жодного разу не поцікавилась дитиною, не була присутня на батьківських зборах, жодного разу не з`явилася у навчальному закладі (а. с. 33). Актом обстеження житлово - побутових умов проживання малолітнього [PERSON] від 25.09.2024 р. встановлено, що за адресою: [ADDRESS] для проживання малолітнього [PERSON] його батьком у справі, створені всі належні умови для проживання та навчання, дитина забезпечена належним чином як одягом, шкільним приладдям, необхідною комп`ютерною технікою, так і продуктами харчування (а. с. 37). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України окреме провадження - це провадження, яке розглядається судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В той же час, у постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~від 11\~вересня 2024\~року у\~справі №\~201/5972/22 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений\~за правилами окремого провадження. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Так ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Вказана позиція викладена у постанові Чернігівського апеляційного суду від 03.12.2024 р. (справа 743/762/24). Так жодною зі сторін у справі не заперечується, що дитина тривалий час проживає з позивачем. Втім така обставина не може свідчити про відсутність визначеного законом обов`язку матері дитини щодо участі в її утриманні, а також щодо участі у її вихованні, що прямо випливає з положень ст. 157 СК України. При цьому, позивачем не заперечувався факт того, що відповідач періодично спілкується з дитиною, про що свідчать скриншоти переписок, надані відповідачем, з яких судом вбачається стійкий емоційний зв`язок між матір`ю та дитиною. Крім того, позивач не заперечував періодичні матеріальні вкладення відповідачем. Попри те, що позивач, ймовірно (докази протилежного відсутні в матеріалах справи), несе більший тягар утримання сина, матеріалами справи не підтверджується, що з боку відповідача наявні дії, що відповідають характеру "ухилення". При цьому, з пояснень позивача судом встановлено, що позивач не наполягає на більшій залученості з боку відповідача щодо сплати коштів на утримання сина, відтак суд констатує, що позивач та відповідач не мають спору щодо утримання дитини. Щодо участі у вихованні відповідачем не заперечуються обставини невідвідування нею шкільного та медичного закладів. Однак, як і в попередньому випадку, судом не встановлено, що між сторонами у даному питанні існує неврегульований конфлікт. Вагітність та пологи відповідача не можуть бути самостійною підставою для твердження про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З наданих відповідачем доказів також вбачається, що відповідач цікавиться навчальним процесом сина, виявляє бажання з ним спілкуватися. А відтак у суду відсутні підстави стверджувати, що відповідач ухиляється від виховання та утримання сина. За відсутності реального спору між сторонами щодо участі у вихованні та утриманні дитини, а також за відсутності встановленого судом факту ухилення матері від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не вбачається. При цьому, норма, закріплена у пункті 4 частини 1 статті 23 Закону, встановлює винятки з обов`язку проходження військової служби під час мобілізації для осіб, які мають неповнолітніх дітей за умов, коли вони фактично є єдиними особами, що виконують батьківські функції. Ця норма є гарантією для дитини бути опікуваним другим з батьків у випадку мобілізації першого. Відтак для вирішення подібних спорів недостатньо встановити, що у певний період часу другий з батьків має меншу залученість до процесу виховання та утримання. Встановленню, передусім, підлягає обставина неготовності другого з батьків до активізації в цьому питанні у випадку проходження військової служби тим з батьків, що на час виникнення спору виконує домінуючу роль у вихованні та утриманні дитини. Для цього важливу роль відіграє правова оцінка поведінки другого з батьків: чи наявне ухилення від виконання батьківських обов`язків, чи зафіксовано формальну або фактичну бездіяльність у сфері утримання або виховання. Водночас, у тому випадку, коли ролі батьків в утриманні та вихованні дитини є узгодженими (за домовленостями чи мовчазною згодою) та не є такими, що створюють певний дисонанс у вихованні та розвитку дитини, відсутні підстави стверджувати ухилення від виконання таких обов`язків одним з них. Отже, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Питання судових витрат вирішенню не підлягає.

Outcome: dismissed