Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

у лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] на умовах наймача житлового приміщення. Обґрунтовано позов тим, що [INFO] померла його сестра - [PERSON] , яка була наймачем квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] не виходила заміж, дітей своїх не мала. Останні п`ять років позивач проживав разом з нею, вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, несли спільні витрати по утриманню квартири. Позивач проживав разом із сестрою, так як вона була хвора, потребувала стороннього догляду і на підставі її нотаріально посвідченої згоди позивач 28.05.2024 зареєстрував своє місце проживання у її квартирі. Після смерті сестри позивач продовжує проживати та користуватись квартирою [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги, утримує майно. Проте, звернувшись до Чернігівської міської ради щодо переоформлення особового рахунку на спірну квартиру, йому було відмовлено згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30 жовтня 2024 року № 715. Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] на умовах наймача житлового приміщення. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2025 року справу передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова 27 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 14 березня 2025 року представник Чернігівської міської ради засобами поштового зв`язку направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача, зокрема, послалася на те, що згідно статті 64 ЖК України для укладення договору найму та користування правами й обов`язками наймача необхідно встановити відповідність особи наступним вимогам одночасно: 1) особа є членом сім`ї наймача, 2) особа постійно проживає разом з наймачем, 3) особа вела з наймачем спільне господарство. У даному випадку позивачем не доведено факт постійного спільного проживання з наймачем [PERSON] , оскільки відповідно до інформації про зареєстровані місця проживання, відсутня ознака тривалості та постійності спільного проживання позивача та наймача [PERSON] , адже зареєстроване спільне проживання в квартирі тривало менше трьох тижнів до смерті наймача. Крім того, позивачем не доведено факт ведення спільного господарства з наймачем, оскільки надані до позову копії квитанцій про сплату за комунальні послуги за спірною адресою датовані вже після смерті наймача [PERSON] (сплати з 26.06.2024). Також, представник позивача зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач має на праві власності інше майно: 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , набуте на підставі свідоцтва про право власності від 24 січня 2005 року; квартиру [ADDRESS] . Також позивач є власником будинку в [ADDRESS] . Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник Чернігівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 14,15). [INFO] у с. Халявин, Чернігівського району, Чернігівської області [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 19 червня 2024 року (а.с. 10). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, позивач останні п`ять років проживав з сестрою, доглядав її, бо вона хворіла, купував меблі у квартиру. Позивач у судовому засіданні пояснив, що із сестрою він проживав з 2018 року, бо вона була людиною з інвалідністю, потребувала сторонньої допомоги та догляду. Позивач стверджує, що з дружиною мав напружені відносини, а проживав із сестрою. Саме сестра запропонувала йому зареєструвати місце проживання в її квартирі. Оскільки незадовго до смерті сестра виявила бажання проживати у будинку в с.Халявин, він її туди перевіз та на її прохання привозив нотаріуса до сестри, щоб оформити згоду на реєстрацію позивача в спірній квартирі. Відповідно до копії поквартрирної карточки, наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 12). Заявою від 27 травня 2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., [PERSON] надала свою згоду на здійснення реєстрації місця проживання свого брата [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг від 18.11.2024 № 8533, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28 травня 2024 року (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у селі Халявин Чернігівського району Чернігівської області (а.с.10). 27 травня 2024 року у селі Халявин Чернігівського району Чернігівської області приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. посвідчено заяву [PERSON] , згідно якої остання надала свою згоду на здійснення декларування/реєстрації місця проживання її брата [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку зі станом здоров`я заявника, заяву складено і посвідчено за фактичним місцем проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.13) Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 715 від 30.10.2024, [PERSON] відмовлено у переоформленні особового рахунку на житло за адресою: [ADDRESS] з посиланням на статтю 64 ЖК України (а.с. 9). Згідно інформаційної довідки відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради № 470/2025/1-10 від 13.03.2025, [PERSON] звернувся 08.10.2024 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради через Центр надання адміністративних послуг щодо переоформлення особового рахунку на житло за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] має у власності 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] житловою площею 39.5 м2, підставою виникнення права власності слугувало свідоцтво про право власності від 24 січня 2005 року, яке видано виконавчим комітетом Деснянської районної ради (а.с. 66). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою за адресою: [ADDRESS] , суду пояснила, що позивач останні п`ять чи шість років жив із сестрою, бо вона була тяжко хвора, погано ходила, у неї були проблеми зі спиною і ногами. Позивач готував їжу, прав речі, дружина позивача приходила дуже рідко. Позивач купував у квартиру меблі, ремонтував проводку. Свідку відомо, що позивач на прохання сестри відвіз її у село Халявин, у батьківську хату, де вона і померла. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою за адресою: [ADDRESS] , суду пояснила, що позивач проживав із сестрою у її квартирі, оскільки доглядав за нею, бо вона була хворою і останнім часом не могла самостійно пересуватися. Позивачем надані до матеріалів справи копії квитанцій про оплату комунальних послуг за спірну квартиру, проте ці квитанції стосуються періоду, починаючи з травня 2024 року та вже після смерті квартиронаймача [PERSON] . Частиною першою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем -громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно зі статтею 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК України). У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №520/80/19 Верховний Суд вказав, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем. Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2020 року у справі №205/6201/17, від 18 травня 2022 року у справі №463/2277/20-ц, від 23 вересня 2022 року у справі №289/847/21. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 року у справі №6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Згідно із положеннями частини першої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач зареєстрував місце проживання у спірній квартирі 28.05.2024 , тобто незадовго до смерті сестри, яка на момент надання нотаріально посвідченої заяви і сама не проживала за місцем своєї реєстрації, оскільки фактично переїхала жити у село Халявин Чернігівського району Чернігівської області, де і померла [INFO] . За інформацією відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради [PERSON] має у власності 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] житловою площею 39.5 м2, підставою виникнення права власності слугувало свідоцтво про право власності від 24 січня 2005 року, яке видано виконавчим комітетом Деснянської районної ради. Таким чином [PERSON] має на праві власності інше житло. Даних про те, що позивач перебуває на обліку та потребує поліпшення житлових умов, матеріали справи не містять. За інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 423336756 від 18.04.2025 має на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87 м2 (а.с.75). Також позивач був власником двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 55,3 кв.м., яку 26.07.2016 подарував своєму синові згідно договору дарування. Крім того, позивачем не надано суду достатніх доказів постійного та тривалого проживання із померлим наймачем у спірній квартирі до дня її смерті та ведення із нею спільного господарства, а тимчасове користування спірною квартирою було пов`язано із необхідністю догляду за хворою сестрою, як про це зазначив у судовому засіданні сам позивач. Вказані висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, що висловлені, зокрема, у постанові від 25 квітня 2025 року у справі № 750/3050/24, провадження № 61-15434св24 За змістом статті 31 Житлового кодексу України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому Законодавством. При цьому, позивач не зазначив та не надав суду відповідних належних доказів на предмет того, що він, згідно вимог чинного законодавства, має право на поліпшення житлових умов та перебуває на обліку громадян, які його потребують. Враховуючи обставини даної справи та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed