Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

08.10.2024 до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей про стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги мотивував тим, що у нього з відповідачкою є двоє спільних дітей: донька - [PERSON] , яка народилась в офіційному шлюбі, укладеному між сторонами, та син [PERSON] , який народився уже після розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] до [PERSON] , що підтверджується інформацією про батьків, що міститься в свідоцтвах про народження дітей. Як зазначає позивач, спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, відповідачка залишила двох дітей та поїхала за кордон. Діти проживають із ним, позивач виховує та утримує їх самостійно. Відповідачка інколи телефонує дітям та з розмови він розуміє, що в неї своє особисте життя, яке вона вкотре намагається влаштувати. За твердженнями позивача, відповідачка не може дати дітям достатнього виховання та розвитку, належного матеріального забезпечення, допомагає в дуже малих розмірах на утримання спільних дітей. В свою чергу, діти постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування. До теперішнього часу він та відповідачка не дійшли добровільної згоди щодо місця проживання доньки та сина. Діти мешкають разом з ним тривалий час, навчаються в школі, він займається їх вихованням. З розмови між ним та відповідачкою було зрозуміло, що вона може забрати дітей і він не буде навіть знати, де вони проживають. Таким чином, враховуючи ту обставину, що вже раніше після розірвання шлюбу відповідачка забирала доньку та проживала в Росії, він не мав змоги бачити її. Зазначає, що будь-яка зміна місця проживання негативно вплине на дитячу психіку, адже у дітей є друзі по місцю проживання, шкільні друзі в школі. Відповідачка не враховує інтереси дітей, робить як їй зручно в певний час. Не враховує, що з дітьми треба займатися не інколи, а постійно, готувати їжу, прибирати, водити в школу, лікувати та інше. Він не згоден із тим, щоб діти проживали із відповідачкою, переживає де і з ким будуть проживати його діти, та хто буде ними опікуватися. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Позивач наполягає, що визначення місця проживання дітей разом із ним буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. Крім того, у позовній заяві позивач порушує питання при стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи наведені позовні вимоги, позивач указує, що, незважаючи на те, що він працевлаштований, має стабільний самостійних дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, з віком потреби у дітей збільшуються. Вважає, що і відповідачка має приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову в цій частині позовних вимог позивач указує, що відповідачка інших осіб на утриманні не має, вона працездатна, її стан здоров`я дозволяє працювати. Отримує нерегулярний і мінливий дохід, вважає, що встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним, зважаючи на мінливий характер її доходів. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у твердій грошовій сумі , щомісячно - по 4000 грн. на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче судове засідання. Також за клопотанням позивача витребувано докази з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину відповідачкою державного кордону України. 25.11.2024 на адресу суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , в якій вона позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей визнала у повному обсязі, вказавши, що не має змоги займатися вихованням дітей, оскільки проживає за кордоном в Чехії. При цьому вказала, що діти проживають з батьком, який ними піклується та виховує. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів просить задовольнити частково, стягнувши такі по 3500 грн. на кожну дитину щомісячно. 25.11.2024 ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області задоволено клопотання представника позивача - адвоката Бучак Д.М., про залучення до участі у вказаній цивільній справі Службу у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 09.12.2024 на виконання ухвали суду від 10.10.2024 надійшла інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону [PERSON] у період з 01.01.2018 по 08.10.2024. 28.01.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи - Служби у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про долучення до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Холмківської сільської ради від 27.01.2025 № 667 Про затвердження висновку органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання дітей». Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.02.2025 закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі, справу призначено до розгляду на 11.03.2025. 04.03.2025 на адресу суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] - адвоката Шевченко В.С., в якій вона, зокрема просила не брати до уваги заяву (подану в судовому засіданні 10.02.2025) відповідачки про визнання позовних вимог про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, відкликавши таку. Як зазначила представник відповідачки, відповідачка має намір забрати дітей за кордон, де наразі проживає, та не бажає сплачувати аліменти на їх утримання. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, а розгляд справи проводити без участі відповідачки та її представника. Судове засідання, призначене до розгляду на 11.03.2025 на 10 год. 30 хв. не відбулось у зв`язку з технічними причинами. Розгляд справи відкладено на 02.04.2025 на 10 год. 30 хв. Призначене до розгляду судове засідання на 02.04.2025 у зв`язку з поданою заявою представника позивача відкладено на 29.04.2025 на 10 год. 00 хв. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29.04.2025 визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою. Справу призначено до розгляду на 13.05.2025 на 13 год. 00 хв. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12.05.2025 задоволено клопотання представника позивача про участь позивача [PERSON] та представника позивача у судовому засіданні, призначеному до розгляду на 13.05.2025 на 13 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. У судове засідання, призначеному до розгляду на 13.05.2025, з`явився позивач та його представник, відповідачка та її представник, а також треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Подавали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 13.05.2025, позивач [PERSON] , беручи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав та вказав, що діти проживають разом з ним в с. Холмок Ужгородського району Закарпатської області та вчаться в закладі шкільної освіти за місцем проживання. Зазначає, що він опікується дітьми на постійній основі. Позиція відповідачки щодо виховання дітей носить мінливий та безвідповідальний характер. Час від часу вона погрожує, що забере дітей за кордон. Приїздить до дітей нечасто - 2 - 3 рази в році, матеріально дітей на постійній основі не забезпечує, а лише інколи купує подарунки, коли приїжджає до дітей з Чехії. По телефону з дітьми спілкується також рідко й недовго - 1 раз у тиждень. У зв`язку з наведеним просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Протокольною ухвалою від 13.05.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2025 до 12 год. 45 хв. У судове засідання, призначеному до розгляду на 22.05.2025, з`явився представник позивача та представник відповідача. Позивач, відповідачка, а також треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Подавали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 22.05.2025, представник позивача - адвокат Пачута О.М., позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі. При цьому зауважила, що діти тривалий час проживають з позивачем, який займається їхнім вихованням, навчаються у школі, в свою чергу, відповідачка не може забезпечити нормального розвитку дітям. На даний час у сторін існує спір з приводу місця проживання дітей, оскільки відповідачка, не враховуючи інтереси дітей, знову виявила намір їх забрати за кордон. При цьому наголосила, що будь-яка зміна місця проживання може негативно вплинути на процес розвитку дітей. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 22.05.2025, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила. Позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому вказала, що наразі відповідачка працює за кордоном, де має постійне місце проживання, працює в місті Брно на складі косметики, має сталий заробіток - орієнтовно в національній валюті 32 000 грн., у зв`язку з чим може дати дітям нормальне матеріальне забезпечення. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. Водночас подавала до суду заяви, в яких просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Матеріалами справи підтверджено, що у період з 02.06.2010 сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.09.2014 року у справі № 320/8858/13-ц розірвано, що підтверджується вказаним рішенням суду, копію якого додано до матеріалів справи. В матеріалах справи наявні копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 14.09.2010 та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 08.06.2016, з яких убачається, що сторони по справі є їх батьками. Довідкою, яка видана виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 16.07.2024 № 860, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , фактично без реєстрації проживає за адесою: [ADDRESS] , та в його склад сім`ї входять донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується також договором безоплатного користування від 10.07.2024, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] на праві безоплатного користування передано приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з характеристик, виданих в.о. директора Концівського ліцею та класними керівниками, [PERSON] та [PERSON] навчаються у Концівському ліцеї Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у 8-Б та 3-Б класах відповідно. [PERSON] навчається у Концівському ліцеї з 2016 року, [PERSON] навчається в ліцеї два роки. [PERSON] бере активну участь у громадському житті школи, в навчанні показує має хорошу успішність, користується повагою серед вчителів та учнів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. [PERSON] вчиться добре, товаристський, добре співпрацює з іншими дітьми, активний у позакласній діяльності. З характеристики від 09.07.2024 на [PERSON] , виданої ФОП [PERSON] , вбачається, що він має постійне місце роботи - працює на ФОП [PERSON] на посаді підсобного робітника. Зарекомендував себе як чесний та добросовісний працівник, у колективі з усіма підтримує рівні дружні стосунки і користується повагою та авторитетом у керівництва. З довідки про доходи № 000000007 від 09.07.2024 вбачається, що [PERSON] має стабільний щомісячний дохід, та який у період з 01.07.2023 по 30.06.2024 склав 108 326, 65 грн. З наданого до суду висновку про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Холмківської сільської ради за №667 від 27.01.2025 Про затвердження висновку органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання дітей» вбачається, що орган піки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . З надісланого на виконання ухвали суду від 10.10.2024 Витягу бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» від 06.12.2024 № 19-85095/18/24-Вих, наданого Центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України вбачається, що в період з 10.08.2022 по 14.10.2024 [PERSON] здійснила за кордон 8 виїздів на тривалий термін. Востаннє відповідачкою здійснено виїзд з території України 14.10.2024. Інформація про в`їзд відповідачки на територію України за станом на 26.12.2024 відсутня. Судом встановлено, що приводом для звернення позивача з вказаним позовом став існуючий між сторонами спір щодо визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання. Вирішуючи порушений перед судом спір щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить з такого. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини визначено в ст. 161 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз наведених законодавчих положень свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини повинно враховуватись ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Наведені висновки підтверджуються також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04 ЄСПЛ зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Так, як встановлено в ході судового розгляду на підставі належних та допустимих доказів у справі, діти сторін тривалий час проживають та перебувають на утриманні позивача, який займається їх вихованням, дбає про їх фізичний та духовний розвиток. За місцем проживання діти відвідують школу, показують хорошу успішність. В ході судового розгляду встановлено, що позивач не здійснює відповідачці перешкод у спілкуванні з дітьми, а як він зауважив в судовому засіданні, не чинитиме таких перешкод в майбутньому. Відповідачкою та її представником не заперечуються ті обставини, що діти перебувають на утриманні позивача, який забезпечує їм відповідні умови для гармонійного розвитку та належного виховання. Водночас, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка не навела жодної обставини та доказу, які б свідчили про доцільність визначення місця проживання дітей сторін з нею. До того ж, як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується самою відповідачкою та її представником, її позиція щодо визначення місця проживання дітей носить мінливий характер, відповідачка на даний час перебуває за межами України, вона дітьми не займається та спілкується з ними та приїздить до них рідко. В ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей, вбачається, що орган піки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . За наведених обставин суд приходить до переконання про обґрунтованість доводів позивача та які свідчать про необхідність визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки згідно із дослідженими доказами саме осатанній приділяє більшої уваги вихованню дітей, турбується більше про їх розвиток і безпеку. Вирішення спору між сторонами у такий спосіб, на переконання суду, відповідатиме найкращим інтересам дітей, не впливатиме на взаємовідносини матері із ними, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі від утримання та виховання дітей. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення аліментів суд зазначає таке. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В частині першій та другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Право дитини на належне утримання та обов`язок батьків щодо створення умов для всебічного розвитку дитини закріплено на рівні національного законодавства. Так, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання стосовно розміру заявлених позивачем аліментів, які слід стягнути з відповідачки в його користь, суд виходить з такого. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин другої наведеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2024 року дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Аналіз положень ст. ст. 182 та 184 СК України дає підстави для висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі не повинен бути меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому в абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим суд враховує аргументи позивача, наведені ним у позовній заяві, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, докази, на які він посилається як на підставу для задоволення позову, ту обставину, що відповідачка є працездатною за віком, доказів того, що за станом здоров`я вона не має змоги працювати, її незадовільного матеріального стану суду не надано, як і не надано відомостей про наявність у останньої зобов`язань з приводу утримання інших осіб. Також суд бере до уваги ту обставину, що в судовому засіданні представник відповідачки вказав, що відповідачка за кордоном працює та має постіний заробіток, який орієнтовно складає 32000 грн. Також суд бере до уваги ту обставину, що дітям повинен бути забезпечений такий рівень життя, який був би достатнім для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, враховує права дітей на достатній життєвий рівень, та вважає за необхідне, з урахуванням викладених у позові обставин, а також з урахуванням віку дітей, визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідачки, у заявленому позивачем розмірі, тобто по 4000 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів, на переконання суду, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей та є реально можливим для сплати відповідачкою. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. В силу положень ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений ним судовий збір та на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: approved