Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування покликається на те, що 06.07.2022 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому шість тисяч доларів США. Враховуючи, що він знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити відповідачу вищезазначену суму коштів, за умови повернення йому зазначеної вище суми до 06.08.22 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики, на підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав гроші. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач наголошує, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач гроші не повертає. Це змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду. А тому просить стягнути з [PERSON] на його користь шість тисяч доларів США та сплачений судовий збір. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - залишено без руху. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 17.12.2024 року представником відповідача подано відзив, в обґрунтування якого покликається на те, що розпискою від 06.07.2022 року встановлено, що відповідачем від позивача отримано 6 000,00 доларів США. Будь-яких посилань про те, що згадані кошти надано відповідачу в борг та що будуть застосовуватися положення «позики» не зазначено. Однак, як вбачається зі змісту тверджень позивача, що викладені у позовній заяві, станом на дату звернення до суду, відповідачем нібито сума позики в розмірі 6 000,00 доларів США не повернута. Представник відповідача зазначає, що вимоги щодо письмової форми договору позики не дотримано, що свідчить про недійсність такого правочину (як удаваного), а у згаданій розписці відсутнє посилання щодо надання грошей в борг або застосування положень розділу § 1 глави 71 ЦК України - Позика, за таких обставин, не доведено позивачем виникнення між сторонами правовідносин, характерних для договору позики. Представник позивача наголошує, що у національній судовій практиці також чимало уваги приділяється питанню мотивованості судового рішення. Так, загальні вимоги до змісту судового рішення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Згідно з п. п. 11 та 12 постанови у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог; встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які у даному спірному питанні виникають щодо застосовуватися положення «позики». За таких обставин, в межах позовних вимог позивача, викладених ним у своїй позовній заяві - слід відмовити в повному обсязі. Представник позивача стверджує, що твердження позивача щодо нібито не повернення відповідачем коштів в розмірі 6 000,00 доларів США, які є такими, що не відповідають дійсності та вводять суд в оману з огляду на наступне. В період з 06.01.2023 року по 06.08.2023 року відповідачем особисто повернуто позивачу 4050,00 доларів США готівкою, що підтверджується скрін-перепискою та долученим аркушем паперу, згідно якої вбачаються часткові проплати: - 06.01.2023 року на суму 600 доларів США; - 06.02.2023 року на суму 600 доларів США; - 06.03.2023 року на суму 600 доларів США; - 06.04.2023 року на суму 400 доларів США; - 06.05.2023 року на суму 150 доларів США; - 06.06.2023 року на суму 600 доларів США; - 06.07.2023 року на суму 600 доларів США; - 06.08.2023 року на суму 500 доларів США. Представник зауважує, що дана «розписка» заповнювалась та велась позивачем власноручно, а також направлялась відповідачу за допомогою месенджеру Viber, як підтвердження факту здійснення (внесення) даних платежів. Також в період з 13.09.2023 року по 06.06.2024 року позивачем повернуто відповідачу 71 900,00грн., що з врахуванням обрахунку до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют згідно інформації Національного банку України становить 1 913,61 доларів США, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Також представник відповідача наголошує, що між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1265га, за кадастровим номером 4620381300:02:007:0031, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір укладено 29 грудня 2023 року, посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу - Підгайною І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1475. Факт правомочності укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2023 року підтверджується також тим, що [PERSON] (колишня дружина відповідача) на виконання вимог ст.65 Сімейного кодексу України надано письмову згоду на продаж земельної ділянки площею 0,1265га, за кадастровим номером 4620381300:02:007:0031, а саме: заява від 28.11.2023 року, яка нотаріально завірена приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області - Кваша Майєю Петрівною. Згадана земельна ділянка належала відповідачу - [PERSON] , що підтверджується згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно п.4 даного Договору, відповідач - [PERSON] продає вищезгадану земельну ділянку позивачу - [PERSON] за 666 277,59грн., що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют (долара США) відповідно до інформації Національного банку України станом на 29.12.2023 року становить 17 541,75 Доларів США (по курсу - 37,9824грн. за 1 долар США). Відповідно до підпункту 2 п.7 Постанови Правління Національного банку України за №148 від 29.12.2017 року «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» вбачається, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки. В такий спосіб, враховуючи, що згаданий договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально посвідчений, операція на суму 666 277,59грн. повинна була бути проведена шляхом офіційної банківської операції (перерахунку коштів банківським переказом). Однак, будь-які кошти відповідачу - [PERSON] зі сторони позивача - [PERSON] передано не було. Кошти в сумі 666 277,59грн. відповідачем не одержано ні до моменту укладення згаданого договору, ні після. Натомість, позивачем за нібито «продаж» йому земельної ділянки відмінусовано 4 800,00 доларів США, як погашення незаконно та безпідставно нарахованих процентів. Дана обставина серед іншого підтверджується вищезгаданою «розпискою», на якій занесено запис наступного змісту «- 4800 (ділянка)». З огляду на вищевикладені обставини, вважаємо, що доводити викладені у позовній заяві не знаходять свого підтвердження під час фактичного дослідження обставин та матеріалів справи, у зв`язку з чим, просить суд в задоволенні позовних вимог - відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по розписці в сумі 6000 шість тисяч доларів США, сплачений судовий збір у сумі 2400 гривень та витрати пов`язані з розглядом справи у сумі 24000 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, додавши, що позивач не надав суду і відповідачу та його представнику оригінал боргової розписки для огляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до наявної в матеріалах копії розписки вбачається, що 06.07.2022 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] укладено розписку. Зі змісту даної розписки вбачається, що відповідачу від позивача надано 6 000,00 доларів США. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В постанові № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Також суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №206/6401/18 зазначено, що: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях(електронних копіях),повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 20.03.2025 року клопотання представника відповідача адвоката Сампара Н.М. про витребування доказів в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - задоволено. Постановлено витребувати в [PERSON] (Email: [INFO] , адреса: [ADDRESS] ): оригінал розписки [PERSON] від 06.07.2022 року на суму 6000 доларів США; Оригінал аркушу паперу - «розписки», якою [PERSON] фіксував дати та суми часткової оплати [PERSON] сум позики. Однак, позивачем [PERSON] до суду оригіналу розписки від 06.07.2022, як документа, що підтверджує боргове зобов`язання у відповідача [PERSON] не надано. Натомість позивач зазначає, що не розуміє для чого потрібно надавати оригінал вказаної розписки, якщо відповідач не заперечує, що таку розписку писав і не заперечує, її існування; не зобов`язаний нікому надавати свої бухгалтерські документи, якою є розписка [PERSON] . Окрім того зазначив, що ніякого листка з будь якими записами про повернення [PERSON] у нього коштів в сумі 6000 доларів США не існує, зазначивши, що він не експерт сказати, чи це його почерк на копії вказаного «листка щодо повернення коштів [PERSON] », це все нісенітниці. Зазначає, що з відповідачем тривалий час вели переписку та спільно працювали, займались бізнесом близько 5 років, тому записи можуть бути, але це все бізнес та їх спільна співпраця, а не повернення боргу в 6000 доларів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Таким чином, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики. Враховуючи вищевикладене, з аналізу спірних правовідносин та матеріалів справи суд позбавлений можливості вивчити зміст розписки від 06 липня 2022 року та встановити той факт, що за даною розпискою відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 6 000 тисяч доларів грн. в борг від [PERSON] . Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 154/3443/18 та встановив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Тобто, суд, вирішуючи спір про повернення боргу по суті, обов`язково повинен пересвідчитися в існування відповідного оригіналу боргової розписки та оглянути цей оригінал в судовому засіданні. Приймаючи до уваги те, що позивачем на підтвердження позовних вимог не подано до суду оригіналу боргової розписки, за таких обставин суд доходить висновку про залишення позову без задоволення за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. Питання про судові витрати підлягають вирішенню судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судові витрати, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача у справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed