Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 25.05.2023 року №1036474 у розмірі 37138 грн 38 коп та понесених судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1036474 від 25.05.2023, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку коштів, який зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих за строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення прострочення заборгованості. 24.07.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладений Договір факторингу № 2407-24, за умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами до боржників визначених у Реєстрі Боржників, у тому числі до [PERSON] за Кредитним договором № 1036474 від 25.05.2023. Згідно розрахунку заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову складає 37138,38 грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту 4999,99 грн; заборгованість за відсотками 32138,39 грн; пеня 0 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.03.2025 справу передано Новозаводському районному суду міста Чернігова за територіальною юрисдикцією. Позовна заява надійшла до суду 28.03.2025. Ухвалою головуючого судді від 01.04.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням судового засідання на 29.04.2025, яке відкладалось на 22.05.2025 через неявку відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився. При пред`явленні позову було заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання 23.04.2025 та 22.05.2025 не з`явився, за місцем реєстрації судові виклики і повідомлення не отримує. Судові виклики були направлені їй засобами електронного зв`язку, з розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України за адресою: https://court.gov.ua/storage/portal/sud2515/zdrilko.pdf. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України\~судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст.\~10\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг" та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом встановлено, що 25.05.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1036474 (а.с. 8-11). Зі змісту договору вбачається, що перед його укладенням [PERSON] здійснив реєстрацію особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, пройшов ідентифікацію та верифікацію його особи, після чого отримав і ознайомився з усіма документами, що стосуються отримання кредитних послуг, отримав одноразовий ідентифікатор електронного підпису Р164, який [PERSON] ввів 25.05.2023 о 12 год 43 хв 26 сек при підписанні вказаного кредитного договору. У цей же день, 25.05.2023, [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису також підписав Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставка за договором про споживчий кредит (а.с. 12) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 12 зворот-13зворот), які містить вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається [PERSON] , зокрема, інформацію надання якої передбачено вимогами ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до положень кредитного договору № 1036474 від 25.05.2023 (а.с. 8-11) ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося надати [PERSON] кредит, а [PERSON] зобов`язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторонами кредитного договору №1036474 від 25.05.2023 було погоджено надання [PERSON] кредиту на наступних умовах: сума кредиту 5000 грн 00 коп, строк кредитування 360 днів, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів; фіксована процентна ставка двох видів: стандартна процента ставка у розмірі 1,99% в день, що застосовується протягом усього строку кредитування, а також знижена процентна ставка у розмірі 0,010% в день, що застосовується якщо споживач до 24.06.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, тобто у разі виконання [PERSON] умов, передбачених п. 1.5.2 кредитного договору; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що 25.05.2023 внаслідок укладення електронного кредитного договору між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] виникло кредитне правовідношення, за яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося надати кредит [PERSON] , а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на визначених у договорі умовах. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором № 1036474 від 25.05.2023 виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредиту у розмірі 5000 грн 00 коп, шляхом перерахування їх на платіжну картку [PERSON] , що була вказана ним у кредитному договорі (а.с.30). За результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором №1036474 від 25.05.2023 (а.с. 28-29) судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів своєчасно та в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом також встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на погоджені сторонами умови кредитування, суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. За результатами дослідження договору факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 (а.с.31-36), витягу з реєстру боржників (а.с.42), платіжної інструкції № 9703 від 25.07.2024 (а.с. 40) судом підтверджено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1036474 від 25.05.2023. Таким чином, 24.07.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 2407-24 (а.с. 31-36), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» зобов`язалося передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за плату, а ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося відступити ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Відповідно до п. 3.1.3 договору факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 перехід права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~1079\~ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Отже, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 25.07.2024 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перерахувало на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» оплату фінансування згідно договору факторингу №2407-24 від 24.07.2024 кошти в сумі 1581519 грн 88 коп (а.с. 40). З витягу з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 2407-24 від 27.05.2024 року (а.с. 42) судом встановлено, що до ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передало ТОВ «СВЕА ФИНАНС» право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору №1036474 від 25.05.2023 та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 37138 грн 38 коп, з яких: 4999 грн 99 коп заборгованість за тілом кредиту, 32138 грн 39 коп заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «СВЕА ФІНАНС» від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору №1036474 від 25.05.2023. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81\~ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розглядаючи справу у відсутність відповідача, за відсутності відзиву, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжного інструкції №518 від 20.02.2025 позивачем було сплачено 2422,40 грн судового збору (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved