Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

ТОВ «ЖЕО» звернулось до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 7 382,13 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що до 24.01.2024 власником квартири за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , який успадкував дану квартиру після смерті попереднього власника. Позивачу стало відомо про прийняття відповідачем спадщини лише 17.06.2024, після отримання ухвали про відкриття провадження від 17.06.2024 у справі №127/19242/24. ТОВ «ЖЕО» з 01.06.2019 здійснює надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.06.2019 по 23.01.2024 у відповідача наявна заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг у сумі 7 382,13 грн. Вказану заборгованість в добровільному порядку відповідач не погашає, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.12.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 71) 03.01.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Свистун Л.В. надала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Зазначає, що юридично власником квартири за адресою: [ADDRESS] , з 12.01.1996 по 20.01.2024 була [PERSON] . Її спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину та 20.01.2024 здійснили поділ спадщини. В подальшому 24.01.2024 [PERSON] подарував дану квартиру [PERSON] та оформив спадкові права. Оскільки [PERSON] померла в 2006 року, вона не могла у період з 01.06.2019 по 23.01.2023 виконувати обов`язки власника квартири. Також, позовні вимоги про стягнення заборгованості у період з 01.06.2019 по 01.06.2021 є безпідставними, оскільки вона нарахована поза межами позовної давності. Крім цього у вказаний період у квартирі ніхто не проживав, таким чином надані позивачем послуги фактично не споживалися. Відповідач не успадкував борги спадкодавця, оскільки остання померла в 2006 році, тобто до виникнення суми заборгованості, яку позивач просить стягнути на свою користь. Також позивачем порушений порядок пред`явлення вимог до спадкоємця та пропущено строк пред`явлення даної вимоги. (а.с.78-81) 09.01.2025 представник позивача ТОВ «ЖЕО» подав заяву про зміну підстав позову. (а.с.96-100) 09.01.2025 представник позивача ТОВ «ЖЕО» подав заяву про залучення до участі в справі [PERSON] в якості співвідповідача. (а.с.106-107) Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.02.2025 задоволено клопотання представника позивача ТОВ «ЖЕО» про зміну підстав позову та про залучення співвідповідача. Залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] та прийнято до провадження заяву про зміну підстав позову. (а.с.114-115) 12.02.2025 представник позивача ТОВ «ЖЕО» подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти тверджень представника відповідача [PERSON] , викладених у відзиві. Відповідачі, як спадкоємці попереднього власника квартири, які прйиняли спадщину, є власниками даної квартири з дня відкриття спадщини, а тому несуть обов`язок щодо утримання належного їм майна. Посилання відповідача на нарахування заборгованості поза межами строку позовної давності є некоректним, оскільки даний строк продовжено на період дії карантину та зупинено на період дії воєнного стану. Крім цього, наявність заборгованості встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2024 у справі №127/19242/24. (а.с.122-124) 27.03.2025 представник позивача ТОВ «ЖЕО» подав додаткові пояснення у справі, в яких повідомив про виконання ТОВ «ЖЕО» рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2024 у справі №127/19242/24. (а.с.143) Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області справу передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. (а.с.146-148) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. (а.с.154) В судовому засіданні представника позивача ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» - Гук В.В. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та відповіді на відзив. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Свистун Л.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12.01.1996 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №І-44, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво, складається, серед іншого, з квартири [ADDRESS] . (а.с.84) Рішенням Вінницької міської ради від 25.12.2015 № 71 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.12.2006 виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. (а.с.83) З копії договору про поділ спадщини, посвідченого 20.01.2024 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за №1-55, вбачається, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] за законом, подавши заяви у належний строк до Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області (спадкова справа №385/2007). За умовами договору, у спадщину спадкоємця [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] . (а.с.85 на звороті-86) З копії протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку №2 від 19.05.2019 вбачається, що зборами співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , затверджено розмір витрат на послугу з управління багатоквартирним будинком з урахуванням винагороди управителю, умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком разом з додатками та обрано уповноваженою особою від співвласників будинку [PERSON] та надано йому повноваження на укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, умови якого затверджені цим протоколом, здійснення контролю за виконанням такого договору та уповноважено ТОВ «ЖЕО» - управителя багатоквартирного будинку [ADDRESS] , самостійно визначати порядок виконання робіт (надання послуг) по переліку послуг визначених у договорі. (а.с.17-22) 01.06.2019 між ТОВ «ЖЕО» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . (а.с.23-31) На виконання цього договору затверджено відповідні кошториси витрат на утримання будинку та прибудинкової території по будинку [ADDRESS] (зі змінами, визначеними умовами договору) за період з 01.06.2019 по 31.05.2024, що підтверджується опіями кошторисів та повідомлень уповноваженої особи співвласників [PERSON] (а.с.40-48) Факт надання послуг ТОВ «ЖЕО» підтверджується копіями копіями відомостей використання кошторисних коштів по будинку [ADDRESS] . (а.с.51-55) Відповідно до копії договору дарування квартири, посвідченого 24.01.2024 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №1-61 [PERSON] подарував [PERSON] , а остання прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . (а.с.13-16) Набуття [PERSON] права власності на дану квартиру також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав №363007584 від 24.01.2024. (а.с.12) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2024 у справі №127/19242/24 задоволено позов [PERSON] до ТОВ «ЖЕО» та зобов`язано ТОВ «ЖЕО» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до 24 січня 2024 року з управління будинком в сумі 11 120,07 грн. (а.с.63-67) У даному рішенні судом встановлено, що за особовим рахунком: [NUMBER] станом на 01.01.2024 року за управління будинком ТОВ «ЖЕО» рахується заборгованість 10 990,43 грн. та нараховано за 01/2024 174,43 грн., нарахована на попередніх власників квартири. На виконання вказаного вище рішення на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Станом на лютий 2025 заборгованість [PERSON] становить 11 120,07 грн. (а.с.169) Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Положеннями статтей 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). У частинах першій, третій та четвертій статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У частині першій статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Такі правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц та від 29 січня 2025 року у справі №127/17760/23. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли спадщину - квартиру [ADDRESS] та стали власниками спадкового майна з моменту відкриття спадщини, тобто з 06.12.2006. Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1, 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1ст.369ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Згідно абз. 7 ч. 9 ст. 10 вищевказаного Закону, до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Відповідно до статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення. Відповідно до ст. 13 України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. За приписами частин другої, третьої статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено перелік житлово-комунальних послуг. Так, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Отже, обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. Витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їх часток співвласника незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , та ТОВ «ЖЕО» укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідачі плату за послуги з управління багатоквартирним будинком відповідно до умов договору не сплачували, через що за період з 01.06.2019 по 23.01.2024 виникла заборгованість на загальну суму у сумі 7 382,13 грн. Розмір такої заборгованості підтверджений належними та допустимими доказами. Розрахунок вказаних сум є обрунтованим та вірним. Відповідачі не надали належних та допустимих доказів на його спростування (свого розрахунку заборгованості відповідачі не надали). Твердження представника відповідачів про те, що позивачем заборгованість нарахована поза межами строку позовної давності суд до уваги не бере, з огляду на наступне. Згідно зі ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, де зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, Закон набрав чинності 02.04.2020 року, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 167/1058/20). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався, і станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом воєнний стан не був скасований. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану2 від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який станом на дату розгляду справи не скасовано та який діє на усій території України, позивач просить стягнути заборгованість, нараховану в межах позовної давності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 7 382,13 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача в рівних частках підлягає стягненню 3 028 грн. судового збору .

Outcome: approved