Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

27.03.2025 року ТОВ «ФК «Ейс» через свого представника Тараненка А.І. звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 139730 у розмірі 13350,37 гривень та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 09 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 139730 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 22d1eac4. Відповідно до умов договору сума кредиту становить 15295 грн.: у розмірі 12994,30 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №129450 від 27.01.2024, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 6,45 грн. на номер рахунку/картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2294,25 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини договору. 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №10102024, відповідно до якого\~\~позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №139730 від 09.05.2024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників за договором факторингу № 10102024 від 10.10.2024 ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 13350,37 грн.. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала в повному обсязі свого зобов`язання, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором № 139730 у розмірі\~\~13350,37 грн.. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08.04.2025 року відкрито провадження у справі,\~\~призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. Відповідач повідомлена про розгляд справи у порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заяв чи клопотань від учасників процесу не надійшло. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 09 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 139730 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 22d1eac4 (а.с.39-42). Відповідно до розділу ІІ договору сума кредиту становить 15295 грн.: у розмірі 12994,30 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №129450 від 27.01.2024, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 6,45 грн. на номер рахунку/картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2294,25 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини договору. 10.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.15-17). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 10.10.2024 року (а.с. 20) та акту приймання передачі (а.с. 21) , ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 139730 у сумі 13 350,37 грн.. Позивач на обґрунтування своїх доводів надав суду копію кредитного договору, графік платежів за кредитним договором, як додаток до договору, та паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 13d7a4f4 (а.с.43, 49-50). Згідно з карткою обліку виконання договору №139730 первісного кредитора ТОВ „ФК „Кредіплюс загальна сума фінансового активу становить 13350,37 грн., (а.с.11,12). За випискою з особового рахунку за кредитним договором №139730 ТОВ „ФК „Ейс заборгованість [PERSON] станом на 05.03.2025 складає 13350,37 грн. (12745,37 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 602 грн. прострочена заборгованість за комісією, 3,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками) (а.с.14). З довідки ТОВ „ФК „Кредіплюс №10 вбачається, що 09.05.2025 на картку [PERSON] № [NUMBER] були зараховані кошти в сумі 6,45 грн. за кредитним договором №139730 (а.с.62). На виконання ухвали суду від 08.04.2025 АТ КБ „Приватбанк надано інформаційний лист та виписку за договором за період з 09.05.2024-14.05.2024, з яких вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Виписка по вказаному рахунку за період 09.05.2024-14.05.2024 містить зарахування на суму 6,45 грн. (а.с.80,81). Разом з цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту отримання кредитних коштів відповідачем, а саме: у розмірі 12994,30 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №129450 від 27.01.2024, укладеним з кредитодавцем та у розмірі 2294,25 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини договору (договір про споживчий кредит №129450 від 27.01.2024, платіжні інструкції тощо). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вимогами\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України). Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Отже, суд враховує, що позивач довів належними та допустимими доказами лише факт перерахування коштів відповідачу [PERSON] за кредитним договором №139730 від 09.05.2024 лише в сумі 6.45 грн., які й підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов слід задовольнити частково. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.(а.с. 36). За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (6,45 х100: 13350,37 = 0,048), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1,16 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2422,40 х 0,048 : 100 = 1,16). Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн, стосовно якого суд зазначає таке. Зі змісту\~ст. 58 ЦПК України\~вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно\~ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою\~статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вартість послуг наданих за договором, згідно акту прийому-передачі наданих послуг, який містить детальний опис виконаних робіт, від 04.02.2025 становить 7 000,00 грн. (а.с.27). Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи характер\~виконаних адвокатом\~робіт з\~надання правової\~допомоги у\~зв`язку\~із розглядом\~справи,\~з урахуванням\~принципів співмірності\~та розумності\~судових витрат,\~критерію реальності\~адвокатських витрат,\~а також\~критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи,\~її складності\~та виконаної\~роботи,\~а саме\~того,\~що дана\~справа є\~типовою та\~юридично не\~складною,\~підготовка позову\~не потребує\~значного часу,\~справа розглянута\~без виклику\~сторін,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~стягнення судових\~витрат,\~понесених під\~час розгляду\~справи у\~розмірі 3000,00 грн.. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (6,45 х100: 13350,37 = 0,048), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1,44 грн. судових витрат понесених під час розгляду справи (3000 х 0,048 : 100 = 1,44), тобто пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial