Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

В серпні 2024 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ковальов А.І., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача у відшкодування вартості безпідставно набутого майна 61827 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона зареєстрована у встановленому законом порядку як ФОП та здійснює діяльність з роздрібної торгівлі з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами. У період з грудня 2023 року по квітень її знайома [PERSON] , яка здійснює діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування рослинного походження на території м. Олександрія, проте не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням надати товар (овочі, фрукти, гриби) під реалізацію. При цьому [PERSON] обіцяла відшкодувати вартість отриманої у [PERSON] продукції протягом тижня з моменту прийняття товару на реалізацію. Протягом вказаного періоду часу [PERSON] регулярно надавала [PERSON] овочі, фрукти та інші споживчі товари під реалізацію. [PERSON] частково виконувала взяті на себе зобов`язання та відшкодовувала вартість отриманої продукції. На початку квітня 2024 року невідшкодованою залишилася передана [PERSON] продукція рослинного походження на суму 61827 грн., які незважаючи на численні нагадування [PERSON] [PERSON] до теперішнього не передала. Ухвалою суду від 17.09.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.12.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ковальов А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач додатково суду пояснила, що на переданий [PERSON] товар виписувалися накладні в яких зазначався вид, кількість та вартість переданого товару. Накладні [PERSON] отримувала разом з товаром, щоб пам`ятати суму грошей, яку вона в подальшому повинна передати їй після реалізації товару. Вона в нотатник записувала лише суми грошей за переданий товар від якої віднімала повернуті Серьогіною Н.О. суми грошей. Від представника в подальшому надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а.с.7, 27, 92). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в порядку передбаченому п.2 ч.7 ст.128, п.4 ч.8 ст.128, ч.1 ст.131 ЦПК України, поштовим відправленням на адресу її місця проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, та шляхом надіслання повідомлення у додаток «Viber», в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала (а.с.31, 42, 44, 55, 57, 64, 66, 79, 80, 89, 91, 94). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд на підставі ст.ст.178, 223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою представника позивача. Вислухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець за видом економічної діяльності 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (а.с.9). Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює поряд з позивачем з 2009 року. Бачила [PERSON] разів 5-6, коли та у зимовий період 2023-2024 років приходила до [PERSON] за товаром. [PERSON] виносила з [PERSON] магазину овочі, фрукти у великому об`ємі і завантажувала у ГАЗельку. [PERSON] скаржилася, що дала [PERSON] товар під реалізацію, а остання гроші давненько не сплачує. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зареєстрована як ФОП та здійснює підприємницьку діяльність на ринку м. Олександрія, знайома зі сторонами. З квітня 2023 року по лютий 2024 року працювала в магазині [PERSON] , який розташовано на ринку по [ADDRESS] . Торгувала з [PERSON] фруктами і овочами. В її присутності [PERSON] брала декілька разів у Діларам товар. Чітко пам`ятає випадок після нового 2024 року. [PERSON] взяла дуже багато товару під реалізацію. При видачі товару [PERSON] давала [PERSON] накладну де було зазначено найменування товару, кількість і вартість. Розрахунок за товар проводиться пізніше, після його реалізації. Діля скаржилася, що [PERSON] гроші за товар не сплачує. Борг складав приблизно 60000 грн. Після цього, вона [PERSON] не бачила. Згідно скріншотів повідомлень з месенджеру «Viber», товарних накладних та надісланих [PERSON] квитанцій про перерахування грошових коштів [PERSON] ,\~у період з грудня 2023 року по квітень 2024 року остання передала [PERSON] товар (овочі, фрукти, гриби) під реалізацію. В свою чергу [PERSON] частково відшкодувала вартість отриманої продукції (а.с.12-24, 93). Станом на серпень 2024 року невідшкодованою залишилася передана [PERSON] продукція рослинного походження на суму 63000 грн., які незважаючи на численні нагадування [PERSON] [PERSON] до теперішнього не передала. За змістом ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав, у тому числі є гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи із норм ст.1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Не підлягає поверненню безпідставно набуті(ст.1215 ЦК України): 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Тлумачення вказаних норм свідчить, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. З обставин справи вбачається, що позивачка передала відповідачці продукцію рослинного походження, які є швидкопсувними продуктами харчування, при цьому зі скріншотів спілкування у мережі «Viber», можна дійти висновку, що відповідачка взяла на себе зобов`язання передати позивачці кошти у сумі, яка дорівнює вартості отриманої продукції, які частково були перераховані на наданий [PERSON] картковий рахунок, проте жодних додаткових угод/договорів між сторонами укладено не було. Відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). У постанові Верховного Суду від 13.07.2020 року у справі №753/10840/19 зроблено висновок, що: скріншоти повідомлень з телефону та планшета і роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. У постановах від 17.04.2020 року у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 року у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 року у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 року у справі №1540/3778/18 Верховний Суд дійшов висновку, що: переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 року у справі №914/1003/21 зробив висновок, що: на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. У постанові Верховного Суду від 15.07.2022 року у справі №914/1003/21 зроблено висновок, що: роздруківки є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом. Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21, провадження №12-8гс23, дійшла такого висновку: «При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах». Позивачкою долучено до позову скріншоти повідомлень з телефону (а.с.12-24, 93). При цьому інформація що міститься у скріншотах та факт одержання спірної продукції рослинного\~походженняне оспорюється відповідачем. Верховний Суд у постановах від 07.07.2021 року у справі №420/370/19, від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Отже, у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень. Спілкування сторін в месенджері «Viber», скріншоти якого долучені до матеріалів справи і досліджені судом, підтверджують визнання [PERSON] своїх зобов`язань перед [PERSON] (а.с.23) на виконання яких вона частково перераховувала кошти. Відповідно до\~ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. З обставин справи вбачається, що позивачка передала відповідачці продукцію рослинного походження, які є швидкопсувними продуктами харчування, при цьому зі скріншотів спілкування у мережі «Viber», можна дійти висновку, що відповідачка взяла на себе зобов`язання передати позивачці кошти у сумі, яка дорівнює вартості отриманої продукції, які частково були перераховані на наданий [PERSON] картковий рахунок, проте жодних додаткових угод/договорів між сторонами укладено не було. Окрім того, враховуючи заявлену позивачкою до стягнення суму коштів, яка є меншою від суми, яка зазначена сторонами в переписці у месенджері «Viber», а також те, що відповідач [PERSON] станом на жовтень 2024 року, коли провадження по даній справі було вже відкрито, просить вказати реквізити, за якими можна перерахувати суму грошових коштів, суд доходить висновку, що такі дії останньої свідчать про визнання нею позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц, відповідно до якої часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Матеріали справи не містять підтвердження факту існування будь-якого договору, угоди тощо між сторонами. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідач отримала спірну продукцію рослинного походження, яка є швидкопсувною, від позивачки і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, а відтак наявні підстави, визначені ст.ст.1212, 1213 ЦК України для відшкодування [PERSON] вартості безпідставно набутого майна що належить [PERSON] в сумі 61827,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (а.с.23).

Outcome: approved