Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Енерговодоканал» Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання у розмірі 245 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 21.08.2002 року по 04.05.2004 року та з 30.06.2008 року по 03.06.2011 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Комунального підприємства «Енерговодоканал». 03.06.2011 року його звільнено з роботи, за час роботи на підприємстві отримав хронічне професійне захворювання. П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 11.01.2018 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (токсикоз-пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група «С». Легенева недостатність другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно п. 16 вищевказаного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: роботи в особливо важких та особливо шкоідливих умовах праці, в тому числі на підприємстві «Енерговодоканал». В п. 17 зазначеного акту вказано причини виникнення професійного захворювання. Відповідно до довідок Медико-соціальної експертної комісії від 06.02.2018 року та 30.10.2018 року позивачу безтерміново встановлено втрату працездатності та третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою із медичної карти № 4385 стаціонарного хворого та випискою із медичної карти № 4036 стаціонарного хворого .Відповідно до медичного висновку від 05.10.2018 року № 1416 має скарги на задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 3-4 разів на добу, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу на добу, кашель з утрудненим відходженням слизового, в`язкого харкотиння (іноді сухий, приступодібний), біль у грудях та між лопатковій ділянці, слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, шум у голові та у вухах, зниження слуху на обидва вуха. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає душевного болю та страждань. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Розмір моральної шкоди позивач визначив у 245 000,00 грн. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження в справі та призначено до судового розгляду. Представник позивача, подав заяву, зареєстровану судом 20.03.2025 року за вх. № 2845, відповідно якій просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача комунального підприємства\~«Енерговодоканал» Смолінської\~селищної ради\~Новоукраїнського району\~Кіровоградської області в судові засідання призначені на 14.04.2025 року та 19.05.2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повернуті на адресу суду поштові конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того,\~повідомлялася шляхом\~поміщення оголошення\~на веб-сайті\~судової влади\~України про\~виклик відповідача\~в судове\~засідання. Причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов представник відповідача не подав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] від 23.12.1987 року, позивач [PERSON] з 21.08.2002 року до 04.05.2004 року та з 30.06.2008 року до 03.06.2011 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Комунального підприємства «Енерговодоканал». 03.06.2011 року [PERSON] звільнено з роботи в КП «Енерговодоканал»(а.с. 11-14). Згідно із\~актом розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання від\~11.01.2018\~року (затвердженого\~12.01.2018\~року в.о.\~начальника Управління\~Держпраці у\~Кіровоградській області\~Харченко О.В.)\~комісією проведено\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання [PERSON] , основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (токсикоз-пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група «С». Легенева недостатність другого ступеня (J44.8); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху)(H90.3). Професійне захворювання виникло за таких обставин: роботи в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці на КП «Енерговодоканал» (смт Смоліне), ПрАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка», Смолінській та Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК», обумовлених технологічним процесом. Зазначено причини професійного захворювання (а.с. 15-16). Відповідно до копії довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 621086 від 06.02.2018 року [PERSON] , [INFO] в зв`язку із професійним захворюванням безтерміново встановлено 3 групу інвалідності (а.с. 17). Як встановлено із копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 011442 від 06.02.2018 року [PERSON] , [INFO] безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності 40% (а.с. 18). Копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 011844 від 30.10.2018 року, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності 60% (а.с. 19). Виписками із медичної карти № 4036 та № 4385 стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] підтверджується проходження позивачем лікування пов`язаного із захворюваннями встановленими актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.01.2018 року (а.с. 20- 24). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 05.10.2018 року № 1416 позивач має скарги на задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 3-4 разів на добу, які виникають як при фізичних навантаженнях, так і спонтанно незалежно від часу на добу, кашель з утрудненим відходженням слизового, в`язкого харкотиння (іноді сухий, приступоподібний), біль у грудях та між лопатковій ділянці, слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, шум у голові та у вухах, зниження слуху на обидва вуха (а.с. 25). У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до Закону № 466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23.05.2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином, моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я, підлягає оподаткуванню, оскільки перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати. При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійних захворювань, суд враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили з врахуванням того, що позивачу висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у загальному розмірі 60 % та приймаючи до уваги, що позивач працював в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці понад 20 років, виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 130000,00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Законом України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 130000,00 грн, таким чином, з відповідача слід стягнути 1400,00 грн. судового збору.

Outcome: partial