Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №491856-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 11 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути грошові кошти і сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту і Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11\~000 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача, вказану ним при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти у розмірі 4\~713,60 грн., чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, тому у відповідача станом на 08 лютого 2025 року утворилась заборгованість за договором №491856-КС-002 про надання кредиту в розмірі 39 720,15 грн., з яких: 10 747,52 грн. прострочені платежі по тілу кредиту; 28 169,19 грн. прострочені платежі по процентах; 803,44 грн. - прострочені платежі за комісією. На підставі вищевикладеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №491856-КС-002 про надання кредиту від 16 березня 2024 року в розмірі 39\~720,15 грн., з яких: 10\~747,52 грн. прострочені платежі по тілу кредиту; 28\~169,19 грн. прострочені платежі по процентах; 803,44 грн. - прострочені платежі за комісією, а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування з АТ «Універсал Банк» письмових доказів. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй позовній заяві просив суд розглядати справу за відсутності їх представника та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав суду заяву в якій просив задовольнити позовну заяву та розглянути справу без його участі, а також не заперечував щодо сплати боргу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №491856-КС-002 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Договором визначено строк кредиту 24 тижні з датою повернення кредиту 31 серпня 2024 року; стандартну (фіксовану) процентну ставку в день 2,00000000 та знижену (фіксовану) проценту ставку за кредитом у день 1,14760286; комісію за надання кредиту 1 650 грн.; орієнтовну загальну вартість наданого кредиту 28 560 грн. і орієнтовну реальну річну процентну ставку 9\~094,42% (а. с. 42-51). Пропозиція (оферта) укласти договір №491856-КС-002 від 16 березня 2024 року про надання кредиту підписана [PERSON] одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а. с. 32-41). Крім того, 16 березня 2024 року [PERSON] прийняв (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №491856-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а. с. 22-31). Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору №491856-КС-002 від 16 березня 2024 року. Матеріали справи містять довідку ТОВ «Платежі Онлайн» від 10 лютого 2025 року, зі змісту якої судом встановлено, що була проведена успішна транзакція: номер транзакції 41059-48617-90783; сума 11\~000 грн.; дата та час проведення 2024-03-16 15:14:22; номер платіжної картки [NUMBER] ; емітент платіжної картки MONOBANK; код авторизації 637163; опис: перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. кредитного дог. №491856-КС-002 від 16.03.2024 без ПДВ (а. с. 94). Також матеріалами справи підтверджено, що станом на 11 лютого 2025 року заборгованість [PERSON] за договором №491856-КС-002 від 16 березня 2024 року становить 39\~720,15 грн., з яких: 10\~747,52 грн. заборгованість за кредитом; 28\~169,19 грн. заборгованість за відсотками; 803,44 грн. заборгованість за комісією; 0 грн. заборгованість за штрафами, що підтверджується довідкою про стан заборгованості та розрахунком заборгованості (а. с. 57-62). Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як зазначалося вище з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 16 березня 2024 року уклав з ТОВ «Бізнес позика» договір №491856-КС-002 про надання кредиту, який був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію» і у відповідності до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису. Судом також встановлено, що існування заборгованості відповідача [PERSON] за договором №491856-КС-002 від 16 березня 2024 року в заявленому позивачем розмірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечувалась відповідачем, який у своїй заяві від 20 травня 2025 року визнав позовні вимоги. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови договору позики, і надані позивачем докази, судом встановлено, що існування заборгованості відповідача за кредитним договором №491856-КС-002 від 16 березня 2024 року в загальному розмірі 39\~720,15 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивачем належним чином обґрунтовано порядок та розмір нарахованих процентів, а відповідачем визнано позов. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved