Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.02.2013 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Сторони мають двох малолітніх дітей. З вересня 2019 року відповідач залишив сім`ю, дітьми не цікавиться, матеріально їх не утримує. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2019 року з відповідача на користь позивач на утримання дітей стягнуто аліменти. Однак відповідач аліменти не сплачує у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 29.11.2024 року, яка складає 228 187, 64 грн. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 27.01.2020 року шлюб між сторонами розірвано, діти залишені з матір`ю. Відповідач з жовтня 2019 року самоусунувся від виховання та утримання своїх дітей. Дітьми не цікавиться та матеріально їх не утримує на протязі п`яти років. Фактично діти не знають і не пам`ятають свого батька. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надала заяву в якій просить розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не заявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування подав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримує просить задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні у відсутності сторін, що відповідає положенню ст.ст. 200, 211, 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія [NUMBER] від 27.03.2013 року та Серія [NUMBER] від 16.01.2018 року. (а.с. 10-11) Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира № 295/16330/19 від 27.01.2020 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Також позивачу відновлено дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». (а.с.14-15) Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 19.01.2024 року, позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с.16) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.11.2024 року, аліменти на дитину відповідачем жодного разу не сплачувались, а розмір заборгованості, станом на 29.11.2024 року становить 228 187, 64 грн. (а.с.12-13) Як встановлено із характеристик ліцею № 28 міста Житомира імені гетьмана Івана Виговського , батько дітей, який зазначений у свідоцтві про народження, з сім`єю не проживає, з дітьми не спілкується, у вихованні дітей участь не бере. З класним керівником на зв`язок ніколи не виходив, на батьківських зборах не був. (а.с.17-18) Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.04.2025 року № 518 про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с. 41) Суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей, наявної заборгованості зі сплати аліментів, а також зважаючи на висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved