Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: встановити постійний безоплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки площею 713,63 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1) право прокладати на земельну ділянку S-2 площею 5 м2 та площею 257,37м2 водопровід через наявний шлях (ділянці інженерних мереж, проходу/проїзду по земельній ділянці з метою прокладення, підключення, обстеження, обслуговування, ремонту інженерних мереж, розміщення необхідного обладнання, споруд/будівель, призначених для прокладення, підключення, обстеження, обслуговування, ремонту водопровідних мереж та вчинення будь-яких інших дій, необхідних для належної експлуатації водопровідних мереж, прокладення, підключення, обстеження, обслуговування, ремонту, спорудження споруд, розміщення необхідного обладнання, споруд/будівель, призначених для обслуговування водопровідних споруд та вчинення будь-яких інших дій, необхідних для належної експлуатації водопровідних споруд), згідно порядку користування земельною ділянкою, встановленого рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2012 на земельну ділянку, право приєднання до наявних мереж водопостачання, які знаходяться на ділянці S-4 площею 713,63 м2 відповідно до технічних умов та технічної документації; 2) право проходу через земельну ділянку S-4 площею 713,63 м2 для прокладення та обслуговування водопроводу до 27/100 частин житлового будинку, в подальшому для обслуговування та поточного ремонту. Ухвалою суду від 29.05.2023 позовну заяву залищено без руху у зв`язку з наявністю недоліків. Через канцелярію суду позивачем було подано позовну заяву (уточнену), якою усунуто недоліки первісної позовної заяви. Ухвалою суду від 22.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 12.07.2023 представником ЗМР через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не викладено тих обставин, використання своєї земельної ділянки не є можливим без обтяження сервітутом земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, як і не доведено неможливість задовольнити свої потреби іншим способом. 17.07.2023 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив ЗМР, в якій позивач зазначив, що після визначення порядку користування земельною ділянкою рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2012 відповідач обмежує права позивача у користуванні належною частиною спірного будинку та доступом до нього для обслуговування, позивач позбавлений можливості користуватись водопроводом, прокласти водопостачання до твоєї частини будинку. 17.07.2023 через канцелярію суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт неможливості використання належної йому частини земельної ділянки без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, а також відсутності можливості задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім як встановлення земельного сервітуту на проїзд чи прохід чи прокладення та подальшого обслуговування водопроводу через належну відповідачеві земельну ділянку. Крім того, у рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном. Але як вбачається з позовної заяви позивач просить суд встановити на його користь земельний сервітут на право проходу та прокладення відповідних комунікацій по земельній ділянці, землекористувачем якої є відповідач, проте, позивач не конкретизував свої позовні вимоги, зокрема, не зазначив розмір та межі ділянки на яку просить встановити земельний сервітут. Окрім того, позивачем не зазначено умови на яких просить суд встановити право користування чужою земельною ділянкою, зокрема, платне або безоплатне користування. Ухвалою від 31.10.2023 залучено Комунальне підприємство «Водоканал» до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову. 04.12.2023 через канцелярію суду від представника третьої особи надійшли пояснення у справі. КП «Водоканал» надало до суду інформацію щодо звернень [PERSON] до КП «Водоканал». Проте, КП «Водоканал» звертає увагу на те, що відповідно до чинного законодавства необхідно отримати технічні умови для приєднання до центрального водопостачання та надати відповідні документи, перелік яких визначений Правилами користування системами централізованого та комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, вказує, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до КП «Водоканал» із заявами стосовно надання інформації щодо технічної можливості приєднання житлового будинку [ADDRESS] до систем централізованого постачання та водовідведення, у зв`язку із чим йому надавалися відповіді від 27.11.23р., 01.09.23р., 28.09.23р., 10.08.23р., та просить проводити розгляд справи без участі представника КП «Водоканал». 21.12.2023 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Іващенко М.В., призначено у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~Запорізької міської\~ради,\~третя особа:\~ Комунальне\~підприємство «Водоканал»\~про встановлення\~права користування\~чужими земельними\~ділянками (земельного\~сервітуту)\~судову земельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено судовим експертам ТОВ «РЕГІОНАЛЬНЕ СУДОВО-ЕКСПЕРТНЕ БЮРО». 23.02.2024 представником відповідача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження по вказаній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Аналогічне клопотання з додатками надійшло до суду поштовою кореспонденцією 26.02.2024. 26.02.2024 до суду через канцелярію суду надійшло клопотання експерта (вих.№1902/01 від 19.02.2024), в якому експерт просив суд надати дозвіл або відмову на виконання земельно-технічної експертизи по ухвалі суду від 21.12.2023 в обсязі наданих на дослідження матеріалів цивільної справи або у разі відмови на виконання експертизи в обсязі наданих на дослідження матеріалів, просив забезпечити безперешкодний та повний доступ до об`єкта дослідження, а саме частини земельної ділянки [ADDRESS] , яка перебуває у фактичному користуванні відповідача [PERSON] . 28.02.2024 ухвалою суду провадження у справі відновлено. 22.04.2022 представником відповідача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі. 29.04.2024 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі №336/3939/23 (провадження №2/336/214/2024) відмовлено. Не погоджуючись із ухвалою суду представником відповідача подано апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої, апеляційну скаргу представника відповідача залишено без задоволення, а ухвалу суду без змін. 21.10.2024 від представника відповідача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшло заперечення на клопотання позивача про проведення експертизи у справі, відповідно до яких вона висловила незгоду із питаннями, які були поставленими на вирішення експерта, вважає, що питання, які поставлені на вирішення експертизи потребують редагування із урахуванням інформації, яку надано третьою особою КП «Водоканал». 24.10.2024 ухвалою суду призначено\~судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 18.11.2024 через канцелярію суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло повідомлення про залишення ухвали від 24.10.2024 без розгляду. 25.11.2024 ухвалою суду провадження по справі відновлено. 23.04.2025 під час судового засідання представник позивача заявив клопотання про повторне проведення судової експертизи. Представики відповідачів заперечили щодо задоволення клопотання, зазначивши, що строки для призначення судової експертизи пройшли, що представник позивача зловживає процесуальними правами та те, що призначаючи попередню експертизу питання зі сторонами були узгоджені. Ухвалою суду від 23.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо призначення судової експертизи, закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи. 14.05.2025 представником відповідача через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано заяву про стягнення понесених витрат на правову допомогу. Позивач в судовому засіданні підтримав, викладені в позові обставини та вимоги, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, суду пояснив, що право позивача не порушене. Доказами по справі не доведено неможливість підключення позивача до мереж водопостачання без обтяження земельної ділянки, якою користується відповідач сервітутом, а у такому разі, відповідно до усталеної судової практики, виключається можливість встановлення сервітуту на чужу земельну ділянку. Вказує, що відповідач приєднаний до мереж водопостачання згідно вимог чинного законодавства, є абонентом КП «Водоканал». Зазначає, що позивачем не додано до матеріалів справи правовстановлюючих документів на частину житлового будинку, що йому належить, а також документів, які б підтверджували право користування спірною земельною ділянкою. Просить суд відмовити у задоволенні позову через відсутність належних доказів, відсутності порушеного права позивача та недоведеності неможливості в інший спосіб, без обтяження сервітутом земельної ділянки, якою користується відповідач, здійснювати приєднання до водопостачання. Заявила клопотання про розподіл судових витрат на користь відповідача у разу відмови у задоволенні позову. Представник відповідача ЗМР проти позову заперечив, суду зазначив, що право позивача не порушене, а відтак, земельний сервітут не може бути встановлений, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що встановлення земельного сервітуту саме в такий порядок та спосіб відновить, на його думку, його порушене право. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи до суду не з`явився. Скористався своїм правом на подання пояснень у справі, та просить проводити розгляд справи без участі представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. Між сторонами по справі склалися такі відносини щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою: Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2012 року по справі № 0827/2-2023/12 (пр. 2/827/32/2012) було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Надано у користування [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки S - 2 площею 5 квадратних метри і S - 3 площею 257,37 квадратних метри відповідно до варіанту порядку користування земельною ділянкою, запропонованому висновком судової будівельної технічної експертизи (зазначені у графічному додатку № 2 до експертизи зеленим кольором). Надано у користування [PERSON] земельну ділянку площею S 713,63 квадратних метри відповідно до варіанту порядку користування земельною ділянкою, запропонованому висновком судової будівельно технічної експертизи (зазначена в графічному додатку № 2 до експертизи жовтим кольором). Земельну ділянку S 1 площею 5 квадратних метри (зазначена в графічному додатку № 2 до експертизи червоним кольором) відповідно до запропонованого висновком судової будівельно технічної експертизи залишити у загальному користуванні сторін. Земельна ділянка [ADDRESS] призначена для житлової забудови, була виділена Запорізьким відділом комунального господарства на підставі договору про право забудови від 13.04.1946 року. Рішенням виконкому Запорізької міської ради № 349/105 від 28.09.2000 року за жилим будинком [ADDRESS] закріплено земельна ділянка площею 0,0977 га. Згідно даних технічного паспорту на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок (літ. А-1) та надвірні споруди. Право власності на житловий будинок належить: [PERSON] - на 73/100 частини на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І.; [PERSON] - на 27/200 частини на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.1999 року; [PERSON] - на 27/200 частин на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.1999 року. Звертаючись до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, позивачем не додано до матеріалів позову документів, які б підтверджували право власності на житловий будинок та право користування земельною ділянкою, на якій позивач вважає за необхідне встановити земельний сервітут. Так, при поданні первісної позовної заяви, суд, ухвалою від 29.05.2023 залишив без руху позовну заяву, звернувши увагу позивача, що у позові він зазначив, що є співвласником житлового будинку [ADDRESS] в частині володіння 27/200 частин житлового будинку. Іншими співвласниками є [PERSON] (27/200 частин житлового будинку) та відповідач [PERSON] (73/100 житлового будинку). Земельна ділянка, на якій розташований будинок не має кадастрового номеру, не внесена до Державного земельного кадастру. В подальшому, позивачем було подано позовну заяву (уточнену), до якої було додано свідоцтво про смерть співвласника земельної ділянки [PERSON] , що померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 24.06.2017 актовий запис № 4269). Позивачем не надано відповідних доказів, що після смерті [PERSON] він (або інші особи), як спадкоємець, заявив про своє право на спадщину у вигляді 27/200 частин житлового будинку, що належали померлій. Також до уточненої позовної заяви додано адвокатський запит, у якому запитується інформація щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] (власником 27/200 частин житлового будинку за зазначеною адресою є позивач), а саме: чи надавався їй кадастровий номер, або чи видавалося свідоцтво на право власності. В подальшому до суду в процесуальному порядку, передбаченому для подання або витребування доказів, позивач не звертався, будь які додаткові докази на подавав. З позовної заяви вбачається, що предметом позову є встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту на земельній ділянці площею 713,63 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1) право прокладати на земельну ділянку S-2 площею 5 м2 та площею 257,37м2 водопровід через наявний шлях (ділянці інженерних мереж, проходу/проїзду по земельній ділянці з метою прокладення, підключення, обстеження, обслуговування, ремонту інженерних мереж, розміщення необхідного обладнання, споруд/будівель, призначених для прокладення, підключення, обстеження, обслуговування, ремонту водопровідних мереж та вчинення будь-яких інших дій, необхідних для належної експлуатації водопровідних мереж, прокладення, підключення, обстеження, обслуговування, ремонту, спорудження споруд, розміщення необхідного обладнання, споруд/будівель, призначених для обслуговування водопровідних споруд та вчинення будь-яких інших дій, необхідних для належної експлуатації водопровідних споруд), згідно порядку користування земельною ділянкою, встановленого рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2012 на земельну ділянку, право приєднання до наявних мереж водопостачання, які знаходяться на ділянці S-4 площею 713,63 м2 відповідно до технічних умов та технічної документації; 2) право проходу через земельну ділянку S-4 площею 713,63 м2 для прокладення та обслуговування водопроводу до 27/100 частин житлового будинку, в подальшому для обслуговування та поточного ремонту. Судом досліджено відповідь КП «Водоканал» вих. № 6442/23/02у від 27.11.2023 «стосовно технічних умов», яку було надано [PERSON] на лист стосовно технічних умов на підключення до мереж водопостачання та/або водовідведення житлового будинку [ADDRESS] (27/200 частки) та яку додано до пояснень КП «Водоканал». Вказаною відповіддю КП «Водоканал» інформує позивача про те, що задля приєднання до мережі водопостачання необхідно надати певний пакет документів, додатково інформуючи, що найближча точка приєднання до водопровідної мережі Ду=150 мм, та яка знаходиться на балансі КП «Водоканал» та розташована навпроти будинку [ADDRESS] . Аналогічну інформацію містять і відповіді, що надані позивачу КП «Водоканал» за вих. № 4737/23/027 від 01.09.2023 та за вих. № 5217/23/06/ від 28.09.2023. Водночас позивач звернувся до суду із вирішенням питання про встановлення земельного сервітуту саме для приєднання до водопровідних мереж саме через земельну ділянку відповідача. З інформації наданої КП «Водоканал» реальної неможливості приєднання до мереж від найдближчої точки приєднання Ду=150мм не встановлено. Інших нормативних документів, або вмотивованої відмови, які б давали підстви встановити неможливість проведення водопроводу, або іншу комунікацію у частину ділянки, якою користується позивач матеріали справи не містять. У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно дост. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно зі статтею 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.\~\~У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.\~\~Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно зі статтею 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема,\~\~право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Частиною 1 статті 100 Земельного кодексу України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розяснено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи\~\~без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної\~\~ділянки\~\~для\~\~ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Відповідно до розяснень, що містяться пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 372/1567/17\~(постанова від 18 січня 2021 року) зазначив, що земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд виходить із недоведеності позивачем безальтернативного способу захисту свого права як співвласника земельної ділянки іншим способом, аніж встановлення земельного сервітуту, задовольнити свої потреби. Для встановлення сервітуту закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. А тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові\~витрати\~складаються з судового\~збору та витрат, пов`язаних з розглядом\~справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом\~справи, належать витрати на професійну\~правничу\~допомогу. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом із\~першою\~заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок\~суми\~судових\~витрат, які вона понесла і які\~очікує понести в зв`язку\~із\~розглядом\~справи. У разі\~неподання стороною попереднього\~розрахунку\~суми\~судових\~витрат суд може\~відмовити\~їй у відшкодуванні\~відповідних\~судових\~витрат, за винятком\~суми\~сплаченого нею судового\~збору. Попередній\~розрахунок\~розміру\~судових\~витрат не обмежує сторону у доведенні\~іншої\~фактичної\~суми\~судових\~витрат, які\~підлягають\~розподілу\~між сторонами за результатами розгляду\~справи. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою\~допомогою адвоката, несуть\~сторони, крім\~випадків\~надання\~правничої\~допомоги за рахунок\~держави. За результатами розгляду\~справи\~витрати на правничу\~допомогу адвоката підлягають\~розподілу\~між сторонами разом із\~іншими\~судовими\~витратами. Для цілей\~розподілу\~судових\~витрат: 1) розмір\~витрат на правничу\~допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу\~правничу\~допомогу, пов`язану\~зі справою, включаючи\~підготовку до її\~розгляду, збір\~доказів\~тощо, а також\~вартість\~послуг\~помічника адвоката визначаються\~згідно з умовами договору про надання\~правничої\~допомоги та на підставі\~відповідних\~доказів\~щодо\~обсягу\~наданих\~послуг і виконаних\~робіт та їх\~вартості,що\~сплачена\~або\~підлягає\~сплаті\~відповідною стороною або\~третьою особою; 2) розмір\~суми, що\~підлягає\~сплаті в порядку компенсації\~витрат адвоката, необхідних для надання\~правничої\~допомоги, встановлюється\~згідно з умовами договору про надання\~правничої\~допомоги на підставі\~відповідних\~доказів, які\~підтверджують\~здійснення\~відповідних\~витрат. Для визначення\~розміру\~витрат на правничу\~допомогу з метою розподілу\~судових\~витрат\~учасник\~справи\~подає\~детальний\~опис\~робіт (наданих\~послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання\~правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним\~із: 1)складністю\~справи та виконаних адвокатом робіт (наданих\~послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання\~відповідних\~робіт (надання\~послуг); 3) обсягом\~наданих адвокатом послуг та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням\~справи для сторони, в тому числі\~впливом\~вирішення\~справи на репутацію\~сторони\~або\~публічним\~інтересом до справи. У разі\~недотримання\~вимог\~частини\~четвертої\~цієї\~статті суд може, за клопотанням\~іншої\~сторони, зменшити\~розмір\~витрат на правничу\~допомогу, які\~підлягають\~розподілу\~між сторонами. Обов`язок\~доведення\~неспівмірності\~витрат\~покладається на сторону, яка заявляє\~клопотання про зменшення\~витрат на оплату правничої\~допомоги адвоката, які\~підлягають\~розподілу\~між сторонами. При вирішенні\~питання про розподіл\~судових\~витрат суд враховує: 1) чи\~пов`язані\~ці\~витрати з розглядом\~справи; 2) чи є розмір таких витрат\~обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням\~ціни позову, значення\~справи для сторін, в тому числі\~чи\~міг результат її\~вирішення\~вплинути на репутацію\~сторони\~або\~чи\~викликала справа публічний\~інтерес; 3) поведінку\~сторони\~під час розгляду\~справи, що\~призвела\~ до затягування\~розгляду\~справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих\~заяв і клопотань, безпідставне\~твердження\~або\~заперечення стороною певних\~обставин, які\~мають\~значення для справи, безпідставне\~завищення\~позивачем\~позовних\~вимог\~тощо; 4) дії\~сторони\~щодо\~досудового\~вирішення спору та щодо\~врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду\~справи, стадію\~розгляду\~справи, на якій\~такі\~дії\~вчинялися. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що\~розмір\~витрат, які сторона сплатила\~або\~має\~сплатити у зв`язку з розглядом\~справи, встановлюється судом на підставі\~поданих сторонами доказів\~(договорів, рахунків\~тощо). Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором від 06.07.2023 року про надання правової (професійної правничої) допомоги, додатком № 1 до договору від 13.05.2025 року, актом\~приймання-передачі виконаних робіт від \~13.05.2025 року на суму 13 000,00 грн., що складається з наступного: аналіз судової практики Верховного суду з подібних питань з аналогічною правовою позицією для підготовки відзиву на позов у справі №336/3939/23, направлення відзиву учасникам справи, у тому числі виготовлення та скерування адвокатських запитів із розрахунку 1 запит (КП «Водоканал»): разом 5 000,00 грн.; участь у судових засіданнях (стадії підготовчого провадження та судовий розгляд із розрахунку 2 000, 00 грн. одне судове засідання) разом: 4*2 000=8 000,00 грн. рахунком до договору від 13.05.2025 року на суму 13 000,00 грн., [PERSON] поніс витрати на надання йому правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір\~витрат, які сторона сплатила\~або\~має\~сплатити у зв`язку з розглядом\~справи, встановлюється судом на підставі\~поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~тощо). Такі\~докази\~подаються до закінчення\~судових\~дебатів у справі\~або\~протягом\~п`яти\~днів\~після\~ухвалення\~рішення суду за умови, що до закінчення\~судових\~дебатів у справі сторона зробила про це\~відповідну\~заяву. Таким чином, вирішуючи\~питання про обґрунтованість\~заявлених до стягнення\~витрат, суд у відповідності до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~обсяг\~наданих\~робіт та послуг, складність\~справи, обсяг\~виконаних\~робіт\~ вважає,\~що\~витрати на правничу\~допомогу є співмірними. Згідно зі ст. 133 ЦПК України\~судові\~витрати\~складаються з судового\~збору та витрат, пов`язаних з розглядом\~справи. До витрат\~пов`язаних з розглядом\~справи, належать витрати: на професійну\~правничу\~допомогу, пов`язані\~із\~залученням\~свідків, пов`язані\~із\~залученням\~свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням\~експертизи; пов`язані з витребуванням\~доказів, проведенням\~огляду\~доказів за їх\~місцезнаходженням, забезпеченням\~доказів; пов`язані з вчиненням\~інших\~процесуальних\~дій, необхідних для розгляду\~справи\~або\~підготовки до її\~розгляду. Частиною другою ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що\~ інші\~судові\~витрати, пов`язані з розглядом\~справи, покладаються: у разі\~задоволення позову на відповідача; у разі\~відмови в позові на позивача; у разі\~часткового\~задоволення позову на обидві\~сторони\~пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних\~вимог. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 06.12.2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 910/7586/19. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року від № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в загальному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням відсутності відповідних заяв від позивача, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] витрати за надання правової допомоги на користь [PERSON] в сумі 13 000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved