Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

у листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначив, що позивач з відповідачем у 2012 році проживали разом та мали інтимні стосунки. Від цих стосунків народилась дитина [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини сторони проживали окремо, у шлюбі не перебували, тому дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18.07.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, [PERSON] залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача. 11 травня 2023 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву. Представник відповідача та третьої особи подав відзив на позовну заяву та зазначив, що позовну заяву не визнають повністю, оскільки [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] від [PERSON] , з яким вона зустрічалась тоді і з яким проживає на даний час. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було проведено в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України. 15.02.2023 року було отримано свідоцтво про народження (повторно) доньки серії [NUMBER] , батьком дитини записаний [PERSON] . У 2012 році, [PERSON] з позивачем дійсно мали інтимні стосунки, але дитина народилась не від нього. Після народження дитини позивач декілька разів приходив до [PERSON] заявляючи, що він є батьком дитини, фотографувався з нею, але дитина позивача взагалі не знає, як батька його ніколи не сприймала. Позивач та його представник в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила дитину [PERSON] , в свідоцтві про народження, актовий запис №1694, її батьком записаний [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. На підставі заяви батька від 14.02.2022 про визнання батьківства в актовий запис про народження [PERSON] №1694 від 25.07.2013 внесено зміни, батьком дитини зазначено [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.\~125\~СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства щодо дитини, 2013 року народження. У судовому засіданні позивач підтвердив, що був обізнаний про вагітність матері дитини, а також про сам факт народження дитини з моменту її появи на світ. Водночас звернення до суду з відповідним позовом відбулося лише у серпні 2021 року, тобто через понад вісім років після народження дитини, про батьківство щодо якої, за твердженням позивача, він був обізнаний з моменту її народження. У 2022 році до актового запису про народження дитини були внесені зміни, згідно з якими батьком дитини зареєстровано відповідача [PERSON] , який фактично виконує функції батька та проживає разом із дитиною та її матір`ю третьою особою у справі [PERSON] за кордоном у складі повноцінної сім`ї. За загальним правилом саме висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Відповідно до ч. 1 ст.\~103\~ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов : 1)для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Для з`ясування біологічного походження дитини ухвалою суду було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Проте сторони не з`явилися до експертної установи у визначений строк для відібрання зразків. При цьому третя особа та відповідач надали документи, що підтверджують їх тимчасове перебування за межами України у зв`язку з воєнними діями, що суд визнає поважною причиною їх неявки. Водночас докази поважності причин неявки позивача до експертної установи у матеріалах справи відсутні. Таким чином, доказів батьківства позивача шодо дитини [PERSON] суду не надано. Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України). Судом встановлено, що на час звернення з позовом строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, становив понад три роки з моменту, коли позивач дізнався або міг дізнатися про своє потенційне батьківство. Підстав для застосування спеціального строку позовної давності, зокрема відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України, не вбачається, оскільки дана норма регулює порядок оспорювання, а не встановлення батьківства. Відповідачем та третьою особою заявлено про застосування позовної давності, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 267 ЦК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем, підстав для поновлення такого строку судом не встановлено, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed