Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У січні 2024 року позивач, в інтересах якого на той час діяв [PERSON] , звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , третя особа -виконавчий комітет Добропільської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилався на те, що 20.08.2005 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 22.12.2006 складено відповідний актовий запис №348. 14.04.2008 рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі №2-304/08 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.08.2005 було розірвано. Даним рішенням суду встановлено, що сімейне життя подружжя не склалося по причині постійних принижувань з боку відповідача та застосування фізичної сили в сім`ї. 13.02.2008 рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі №2-303/2008із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його прибутків, починаючи з 16.01.2008 і до повноліття дитини. Даним рішенням суду було встановлено, що відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання сина. Починаючи з 2014 року [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , фактично проживали однією сім`єю разом із [PERSON] та його неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Згідно із наказом служби у справах дітей Добропільської міської ради №110 від 12.10.2023 [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до наказу служби у справах дітей Добропільської міської ради №111 від 12.10.2023 неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до родини громадянина [PERSON] . В обох наказах служби у справах дітей Добропільської міської ради №110 та №111 від 12.10.2023 зазначено, що батько дитини - [PERSON] вихованням та утриманням сина не займається. 24.10.2023 неповнолітній [PERSON] , [INFO] , особисто звернувся до виконавчого комітету Добропільської міської ради із заявами, в яких просив розглянути питання щодо позбавлення його батька, [PERSON] , батьківських прав та надати відповідний висновок про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з тим, що його батько не виконує своїх батьківських обов`язків. Свої заяви [PERSON] обґрунтовував тим, що його батько не цікавився його життям і не брав у ньому участі, не брав участі у шкільних заходах сина, не цікавився його здоров`ям, не брав участі у вихованні сина та ухилявся від сплати аліментів. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії по захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради. Висновком виконкому Добропільської міської ради №03/506-10/02 від 16.11.2023 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного, позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2024 відкрито провадження по справі та визначено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.03.2024 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Срібного В.А. Усі засідання по данній справі вирішено проводити в режимі відеоконференції із користувачем програми «Easycon» Срібним В.А. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2024 задоволено клопотання представника позивача Срібного В.А. до матеріалів справи долучено письмові докази. Відкладено підготовче засідання у справі. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2797/0/15-24 від 24 вересня 2024 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» з 7 жовтня 2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана цивільна справа 04.12.2024 надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. 10.12.2024 ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. 30.01.2025 ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання адвоката Срібного В.А. про допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 30.01.2025 ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська судове засідання призначене на 03.03.2025 о 09 годин 00 хвилин та всі послідуючі судові засідання по даній цивільній справі визначено провести в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon". 03.03.2025 ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача адвоката Стещенко С.В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Добропільської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Срібний В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позову та на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Представник відповідача адвокат Стещенко С.В. в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що на протязі того часу, що позивач мешкав разом з матір`ю, його налаштовували проти батька. Відповідач стурбований, що його син проживає з іншим чоловіком та бажає спілкуватися з [PERSON] . Вважає, що на позивача хтось впливає і через це син не йде на контакт з батьком. Наразі відповідач має власний бізнес, не має шкідливих звичок та бажає, щоб син проживав разом з ним. З приводу аліментів представник відповідача зазначив, що дійсно у відповідача була наявна заборгованість по їх сплаті через відсутність замовлень по роботі. Вважає, що небажання позивача проживати разом з батьком не є підставою для позбавлення батьківських прав, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи виконавчого комітету Добропільської міської ради Февральова Ю.Ю. у судовому засіданні підтримала наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. За клопотанням представника позивача адвоката Срібного В.А. судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив суду, що познайомився з матір`ю позивача [PERSON] , коли [PERSON] було 6 років. Свідок разом з [PERSON] та [PERSON] проживали 11 років. За цей час батько позивача періодично телефонував [PERSON] , але міг зникнути на декілька місяців. Один раз батько возив сина на море, один раз забирав до Харкова, неповідомвши про це. Перешкод у спілкванні [PERSON] з батьком не було. З бабусею та дідусем позивач добре спілкується. Коли [PERSON] робили операцію на серці, відповідач допомоги не пропонував. Чи цікавився батько захопленнями сина, свідку невідомо. Пам`ятає, що [PERSON] образився на відповідача, коли той став проживати з іншою сім`єю. У матері [PERSON] виникало питання позбавлення [PERSON] батьківських прав, утім, вона не хотіла травмувати сина. Коли [PERSON] померла, [PERSON] захотів проживати разом зі свідком. Вони разом пішли до органу опіки та піклування, де їм роз`яснили варіанти з ким може проживати позивач, повідомили, що вибір залишається за ним. Свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою позивача, повідомила суду, що [PERSON] з [PERSON] розійшлись багато років тому. [PERSON] проживала разом з [PERSON] десять років, вони разом виховували [PERSON] . Останнім часом відповідач не надавав жодної допомоги у вихованні сина. [PERSON] не забороняла [PERSON] бачитися з [PERSON] . Інколи [PERSON] ходив до бабусі з дідусем, де бачився з батьком. Відповідач не цікавився навчанням та успішністю [PERSON] . Один раз [PERSON] сплатив половину суми, необхідної для операції [PERSON] . Відповідач платив аліменти, утім, також мав по ним заборгованість. Загалом, свідок вважає, що батько не хотів спілкуватися з сином. [PERSON] замінив [PERSON] батька. Свідок [PERSON] , яка є хрещеною позивача, повідомила суду, що після розірвання шлюбу між батьками позивача, були лише одиничні випадки, коли [PERSON] спілкувався з сином. [PERSON] проживав разом з матір`ю та [PERSON] десять років у м. Добропілля. Іноді [PERSON] зустрічався з батьком у бабусі з дідусем. Останні десять років відповідач не займався здоров`єм сина, не відвідував його школу та не надавав матеріальну допомогу. Мати [PERSON] ніколи не забороняла йому спілкуватися з батьком. Свідок вважає, що відповідач не виконував своїх батьківських обов`язків в повному обсязі, а тому [PERSON] хоче позбавити його батьківських прав. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №348. 14.04.2008 рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі №2-304/08 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.08.2005 було розірвано. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі №2-303/2008 від 13.02.2008 з [PERSON] , 1976 року народження, на користь [PERSON] , 1984 року народження, стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його прибутків, починаючи з 16.01.2008 і до повноліття дитини. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №772. Згідно із наказом служби у справах дітей Добропільської міської ради №110 від 12.10.2023 [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до наказу служби у справах дітей Добропільської міської ради №111 від 12.10.2023 неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до громадянина [PERSON] . Відповідно до характеристики [PERSON] , виданої в.о. директора та класним керівником Добропільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 Добропільської міської ради Донецької області від 23.10.2023 за період навчання [PERSON] в школі, батько [PERSON] , школу не відвідував, життям сина не цікавився, з класним керівником не спілкувався. 24.10.2023 [PERSON] , [INFO] , особисто звернувся до виконавчого комітету Добропільської міської ради із заявами, в яких просив розглянути питання щодо позбавлення його батька [PERSON] батьківських прав та надати відповідний висновок. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №22.23-2453 від 01.11.2023 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.10.2023 становила 53 651,53 грн. Висновком виконкому Добропільської міської ради №03/506-10/02 від 16.11.2023 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно виробничої характеристики [PERSON] , наданої ФОП [PERSON] , з 01.04.2023 [PERSON] був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів (автобусів) у ФОП [PERSON] , де і працює по теперішній час. [PERSON] ввічливий, спокійний, доброзичливий, коректний як з пасажирами, так і з колегами. Постійно готовий прийти на допомогу, тому й користується заслуженим авторитетом. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №227/1315/24 від 13.02.2025 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Добропільської міської ради, третя особа: [PERSON] , про визнання незаконним наказу №110 від 12.10.2023 та зобов`язання його скасування. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21). Розглядаючи справу та надаючи оцінку всім доказам, суд не може погодитись з висновком виконкому Добропільської міської ради №03/506-10/02 від 16.11.2023, оскільки він не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а також приймаючи висновок, не надано обгрунтування в чому полягають найкращі інтереси дитини при такому висновку. Наполягаючи на позбавленні відповідача батьківських прав, позивач [PERSON] не вказав, у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення саме для нього, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту його інтересів. З приводу посилання позивача та його представника на те, що у рішенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.04.2008 по справі №2-304/08 зазначено, що сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося у зв`язку з тим, що останній постійно принижував [PERSON] та застосовував фізичну силу, що визнав і сам [PERSON] під час розгляду справи про розлучення, то суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, перебуває у реєстрі кривдників, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв будь-яке насильство стосовно сина [PERSON] та/або стосовно [PERSON] на очах дитини. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що за весь час окремого проживання сина від батька, до останнього застосовувались заходи впливу та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів, суд звертає увагу на той факт, що згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №22.23-24822 від 03.05.2024, наданої стороною відповідача, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.05.2024 становить 39 437,19 грн., що свідчить про її часткове погашення у порівнянні з довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №22.23-2453 від 01.11.2023, за якою станом на 01.10.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 53 651,53 грн. Крім того, з довідок вбачається, що відповідач добровільно погашав заборгованість по аліментам. На підтвердження протилежного, доказів суду не надано. При розгляді питання про позбавлення його батьківських прав, на засіданні комісії з питань захисту дитини, [PERSON] поясняв, що заборгованість виникла у зв`язку із відсутністю роботи. Водночас, доказів того, що така інформація перевірялася комісією з питань захисту дитини, суду не надано. Суд враховує, що інтереси дитини вимагають, щоб зв`язок дитини із сім`єю був підтриманий, за винятком випадків, коли сім`я виявила особливу невідповідність. Тому сімейні зв`язки можуть бути розірвані за вкрай виняткових обставин, і має бути зроблене все можливе для збереження особистих стосунків і, за потреби, для "відбудови" сім`ї (Gnahore проти Франції, 2000, § 59; Jansen проти Норвегії, 2018, §§ 88-93). Погляди дітей не завжди залишаються незмінними, і висловлювані ними заперечення, хоч їм і слід надавати належного значення, не завжди повинні переважати над інтересами батьків, особливо в питаннях регулярного спілкування з дитиною. Не можна надавати дітям безумовне право вето, не врахувавши інших факторів і не перевіривши всіх обставин для визначення найкращих інтересів дітей («Зеліха Магомадова проти Росії» (Zelikha Magomadova v. Russia), 2019, § 115). У зв`язку з вищевикладеним, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не втратив інтересу до своєї дитини, його поведінка піддається корегування та виправленню, а також те, що позивач не довів навмисного та систематичного ухилення свого батька [PERSON] від виконання своїх обов`язків та винної поведінки, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав. Загалом поведінка відповідача свідчить про його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки, а отже, з урахуванням бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд у контексті встановлених обставин вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в даній справі за рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати за позовом покладаються на позивача.

Outcome: dismissed