Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просив встановити порядок користування квартирою за номером [ADDRESS] між її співвласниками, зокрема виділити у користування йому та [PERSON] окремі житлові кімнати, а саме: йому - дві кімнати розміром 12,5 кв.м. і 10,6 кв.м. з лоджією, оскільки він проживає разом з дочкою, а відповідачу, який є одиноким, кімнату розміром 17,4 кв.м. з лоджією, підсобні приміщення: кухню, коридор, кладову, ванну, санвузол залишити у спільному користуванні. Зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні виділеними йому кімнатами та місцями загального користування, у вказаній квартирі. Стягнути з [PERSON] матеріальну компенсацію за користування 1/2 частки даної квартири, що належить позивачу, у розмірі 144\~392 гривень починаючи з квітня 2021 року по квітень 2024 року, а також стягнути з відповідача усі понесені витрати, пов`язані з розглядом даної судової справи. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2020 року він є власником 1/2 частки квартири за номером [ADDRESS] . Співвласником вищезазначеної квартири є відповідач [PERSON] , [INFO] . Після вступу у спадщину та отримання права власності на вищезазначену квартиру між співвласниками почали виникати та продовжуються суперечки щодо користування даною квартирою та щодо сплати комунальних платежів за неї. Між позивачем та відповідачем постійно виникають спори та непорозуміння щодо порядку користування квартирою, унаслідок чого позивач фактично позбавлений можливості володіти та користуватися належною йому часткою у спільному майні. Спірна квартира загальною площею 68,3 кв. м. складається з трьох житлових кімнат загальною площею 40,5 кв. м., а також комора 0,8 кв. м. та кладова 1,5 кв. м. Житлова площа складає 40,5 кв. м. Ідеальна доля у житловій площі кожного із співвласників спірної квартири становить 20,25 кв. м. Відповідач одноособово використовує квартиру, де має зареєстроване місце проживання та фактично проживає у вказаній квартирі по теперішній час. Він одноособово користується в тому числі і 1/2 часткою, яка належить йому-позивачу. [PERSON] змінив замок на дверях та не допускає до даної квартири іншого співвласника, також відмовляється спілкуватись і домовлятись про порядок володіння та користування майном та/або оплату за фактичне користування відповідачем належною позивачу 1/2 часткою на квартиру. Він не сплачує комунальні платежі, призвів своїми неправомірними діями до видачі судових наказів про примусове стягнення солідарно цих боргів із співвласників. Таким чином, він позивач вважає, що за обставин які склалися між сторонами, це є підставою для матеріальної компенсації в порядку, передбаченому частиною 3 статті 358 ЦК України. Вважає, що розмір матеріальної компенсації за володіння та користування [PERSON] частки на вищезазначену квартиру становить 144\~392 грн., за період останніх трьох років до моменту пред`явлення позову. Просив заволинити позов в повному обсязі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2024 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження. 28 квітня 2025 року, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», назву Октябрського районного суду м. Полтави було змінено на «Шевченківський районний суд міста Полтави». У судовому засіданні представник позивача наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час засідання повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не надісланий. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши представника позивача адвоката Хлистун І.М., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2020 року зареєстрованому в реєстрі №1-593, спадкоємцями майна [PERSON] 1935 року народження, яка померла [INFO] , а саме квартири [ADDRESS] , являються її: син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] на частку в спадщині; син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] на частку в спадщині. За [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири за кожним, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр у прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №377298820 від 06.05.2024 року. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В ч.1 ст.369 ЦК України закріплено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України, право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зміст цієї норми свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи спір з приводу встановлення порядку спільного користування квартирою, суд виділяє в користування сторонам спору частини житлового приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. У Висновку судової будівельно-технічної експертизи №2 від 23.01.2025 року (а.с. 43 49), запропоновано варіант порядку користування квартирою [ADDRESS] з незначним відхиленням (до 10%) від площі, яка припадає в квартирі на частку співвласника, а саме: [PERSON] пропонується виділити в індивідуальне користування кімнату №3 площею 17,4 кв.м. та лоджію площею 4,4 кв.м.; [PERSON] пропонується виділити в індивідуальне користування кімнату №5 площею 12,5 кв.м., лоджію площею 3,1 кв.м., шафу №6 площею 0,8 кв.м. та кімнату № [NUMBER] площею 10.6 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишається коридор №1 площею 4,6 кв.м., кухня №2 площею 7,8 кв.м., коридор №4 площею 3,3 кв.м., ванна №8 площею 2,7 кв.м., вбиральня №9 площею 1,2 кв.м. Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Суд вважає, що позивачем надані докази на підтвердження позовних вимог в частині виділення у користування кімнати №5 площею 12,5 кв.м., лоджії площею 3,1 кв.м., шафи №6 площею 0,8 кв.м. та кімнати №7 площею 10.6 кв.м, а відповідач не надав жодного доказу на спростування позиції позивача. Відповідно, відповідачу [PERSON] виділяється в індивідуальне користування кімната №3 площею 17,4 кв.м. та лоджія площею 4,4 кв.м.. У спільному користуванні співвласників залишається коридор №1 площею 4,6 кв.м., кухня №2 площею 7,8 кв.м., коридор №4 площею 3,3 кв.м., ванна №8 площею 2,7 кв.м., вбиральня №9 площею 1,2 кв.м.. Що стосується позовних вимог про зобов`язання [PERSON] не чинити позивачу перешкод у користуванні виділеними кімнатами та місцями загального користування у вказаній квартирі, суд зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження вказаної вимоги, тим більше, що він висуває вимоги з приводу обставин, які ще не настали, а тому являються безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання позивача, що [PERSON] змінив замок на дверях та не допускає його до квартири, не сплачує комунальні платежі, суд вважає необґрунтованим і не підлягають розгляду в межах предмету даного позову, оскільки як вже вказував суд, вимоги стосуються усунення перешкод після виділення кімнат у користування позивачу, тобто після набуття даним судовим рішенням законної сили, а розподіл заборгованості між співвласниками підлягає дослідженню в іншому позові, тому долучені позивачем копії виконавчих листів та Листи ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судом не беруться до уваги. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріальної компенсації за користування частки вказаної квартири, що належить позивачу, в сумі розміром 144\~392 грн., за період з квітня 2021 р. по квітень 2024 р., суд зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідач орендував чи будь яким чином використовував у власних цілях вказану частку майна, а тому являються безпідставними та не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви про встановлення порядку користування житловим приміщенням звільнений на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому, відповідно до положень частини 1 ст. 142 ЦПК України,\~судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень підлягає стягненню на користь держави з відповідача [PERSON] .. На підставі ст.ст.356, 357, 358, 368 ЦК України,

Outcome: partial