Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.10.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі ТОВ «Дебт Форс») до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 12.09.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22037397, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49\~525 дол. США зі сплатою 13,5 % річних. \~ \~ \~ \~Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2013р. у справі № 175/1251/13-ц, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 793\~285, 86 грн. та судовий збір у розмірі 3441 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019р. у справі № 175/1251/13-ц було замінено стягувача на ТОВ «Вердикт Капітал». \~ \~ \~ \~19.01.2023р. було укладено договір про відступлення прав вимоги № 19-01/23 відповідно до якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Каспсіс Лігал» (далі ТОВ «Кампсіс Лігал») права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором № 22037397. \~ \~ \~ \~Також, 16.05.2023р. було укладено договір про відступлення прав вимоги № 16-05/23 відповідно до якого, ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором № 22037397. \~ \~ \~ \~Таким чином, ТОВ «Дебт Форс» наділено правом грошової вимоги до відповідача. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що позичальником після набрання законної сили рішенням суду, яке не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат у розмірі 63\~958, 90 грн. та 3 % річних у розмірі 19\~495, 27 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 83\~454, 17 грн., а також судових витрат, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 13\~000 грн. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судові засідання, які були призначені на 05.12.2024р., 03.02.2025р., 07.04.2025р. та 22.05.2025р. відповідач не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання відповідача. Втім, конверти з судовими повістками були повернуті суду за зворотньою адресою. Крім того, про дати розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України». Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11\~ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до\~ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 12.09.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22037397, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49\~525 дол. США зі сплатою 13,5 % річних (а.с. 6-9). \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2013р. по справі № 2-175/1251/13, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної редакції до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 22037397 від 12.09.2007р. 365\~814, 83 грн. непогашеної суми кредиту, 227\~471, 03 грн. несплачених процентів, 100\~000 грн. нарахованої пені за прострочку відсотків та судового збору 3441 грн, а всього стягнуто 796\~726, 86 грн. (зв. а.с. 9-10). \~ \~ \~ \~11.09.2013р. за вказаним рішення Дніпропетровським районним судом м. Дніпропетровська виданий виконавчий лист (зв. а.с. 10-11). \~ \~ \~ \~Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.209р. у справі № 175/1251/13-ц замінено вибулого стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22037397 (зв. а.с. 11-12). \~ \~ \~ \~Відповідно до копії договору № 19-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.01.2023р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампсіс Фінанс» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 22037397 від 12.09.2007р. (а.с. 13-15), що також підтверджується копією акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.02.2023р. (зв. а.с. 15) та копією витягу з реєстру боржників до договору № 19-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.01.2023р. (а.с. 16-17, 18). \~ \~ \~ \~Також, відповідно до копії договору № 16-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 16.05.2023р. ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 22037397 від 12.09.2007р. (а.с. 19-21), що також підтверджується копією прийому-передачі реєстру боржників від 16.05.2023р. (зв. а.с. 21) та копією витягу з реєстру боржників до договору № 16-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 16.05.2023р. (зв. а.с. 22-24, 25). \~ \~ \~ \~Доказів виконання вищезазначеного рішення суду в матеріалах справи немає. Статтею 129\~Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства відноситься обов`язковість судового рішення. Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625\~ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника. При цьому позовні вимоги про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі позову, тобто пред`явлені з урахуванням трирічного строку позовної давності. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19)та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). За змістом частини другої статті 625\~ЦК України три проценти річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), вказано, що у частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові в національній валюті - гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржників у цій валюті, має право за ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання. Саме про таке застосування зазначених норм права йде мова у правовому висновку, викладеному в постановах Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20, від 08 лютого 2024 року у справі № 303/9999/21. Отже, встановивши, що рішення суду відповідач [PERSON] не виконав, у позивача наявне право на стягнення відповідно до статті 625\~ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. \~ \~ \~ \~Згідно з розрахунком заборгованості за період з 01.05.2021 по 23.02.2022р.р. за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних складає 19\~495, 27 грн. та інфляційних втрат складає 63\~958, 90 грн., що в загальному розмірі становить 83\~454, 17 грн. \~ \~ \~ \~Наданий позивачем розрахунок є обґрунтований і відповідачем не спростований. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Дебт Форс» підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Також, вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Суд звертає увагу, що визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 13000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, \~з урахуванням того, що спір не є складним, позов є похідним від рішення суду, яке набрало законної сили, не потребує додаткового збору доказів, а отже, значної кількості часу на виконання відповідних робіт (надання послуг). суд приходить до висновку про доцільність стягнення з\~\~ [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000грн. \~ \~ \~ \~Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved