Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

02 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, уточнивши який 15 квітня 2025 року просить суд : визнати об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, загальною площею 228,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3220886001:01:013:0150, за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] , РНОКІІІ1 [NUMBER] , право власності на 1/2 (одну другу) частку об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, загальною площею 228,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3220886001:01:013:0150, за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовано тим, що позивач є вдовою після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач познайомилася із [PERSON] у 1990 році. З січня 1991 року вони почали мешкати однією сім`єю у службовій кв. [ADDRESS] . Мешкали в квартирі разом із донькою [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON] 1973 р.н. та онукою [PERSON] 1990 р.н. [INFO] народився їх спільний старший син - [PERSON] . В подальшому родина переїхала в службову кв. [ADDRESS] . [INFO] народилася їх спільна донька - відповідач [PERSON] [INFO] народився їх син - відповідач [PERSON] 05 квітня 2001 року позивач та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб у виконкомі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 42. До офіційного укладення шлюбу позивач та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із трьома дітьми протягом 10 років, з 1991 року по 2001 рік. Під час спільного проживання однією сім`єю, 28 вересня 1995 року Рішенням виконавчого комітету Процівської сільської Ради народних депутатів було вирішено: закріпити за гр. [PERSON] земельну ділянку, площею 0,08 га для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Надати дозвіл гр. [PERSON] на будівництво індивідуального жилого будинку в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,08 га. 6 грудня 1995 року Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області було видано Паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті України, зареєстрований за №1442. Фактично будівництво розпочалося у 1999 році та продовжувалося до кінця 2020 року. До складу спадкоємців після смерті спадкодавця входять: дружина [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що як дружина спадкодавця, в судовому порядку позивач претендує на 1/2 (одну другу) частку вищевказаного житлового будинку, оскільки цей будинок будувався в період спільного фактичного проживання як чоловіка і дружини та в період зареєстрованого шлюбу і є спільним майном подружжя, набутого у шлюбі та на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки на якій розташований будинок. Враховуючи наведене, [PERSON] звернулась до суду з метою захисту своїх прав. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки і встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 квітня 2024 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ротач І.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 квітня 2024 року клопотання представника позивача про виклик та допит свідків задоволено. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 липня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просили здійснити у її та позивача відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, подали до суду заяви, якими просили розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люди-ни»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 травня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданим 05 квітня 2001 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 120, 126 на звороті) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина щодо його майна, та спадкоємцями є: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ротач І.І. заяву про відмову від прийняття спадщини. 05 квітня 2001 року померлий [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим 05 квітня 2001 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 16). Відповідно рішення засідання виконавчого комітету Процівської сільської ради народних депутатів «Про надання дозволу [PERSON] на будівництво індивіду-ального житлового будинку» від 28 вересня 1995 року, [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 22). 06 грудня 1995 року головним архітектором району Бориспільської районної державної адміністрації Київської області видано Паспорт на забудову садиби в сільському населеного пункту України на ім`я [PERSON] (а.с. 23-25). Згідно Звіту про оцінку майна незавершеного будівництво будинок садибного типу (відсоток готовності 98 %) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] встановлено, що вартість майна становить 1259223 грн. 00 коп.(а.с. 35-36). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3220886001:01:013:0150, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (при-садибна ділянка), площа 0,21 га на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 вересня 2013 року (а.с. 26). Звертаючись до суду із позовом позивачка наполягає на тому, що вона проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1991року по день смерті та вказаний будинок садибного типу (відсоток готовності 98 %) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісною власністю подружжя. Частиною 2\~ст. 3 СК України\~визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно ч. 1, 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1\~ст. 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За приписами\~ст. 60 СК України\~та ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1\~ст. 190 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не пере-бувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Правило\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на за без-печення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц). Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В підтвердження факту проживання однією сім`єю в період з січня 1991 року по 05 квітня 2001 року - моменту реєстрації шлюбу позивачка надала фотокартки зі зображенням [PERSON] , [PERSON] та дітей. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Шевченківського РИК (а.с. 17). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району міста Києва 09 червня 1998 року (а.с. 18). [INFO] народився [PERSON] . Наведе підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва 30 липня 1999 року (а.с. 19). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України). Так,відповідно приписів ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків,встановлених цим Кодексом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її рідною сестрою, а її чоловік зять. Вони познайомились в 1990 році, та з 1991 року вони разом проживали як сім`я у м. Києві. Спочатку шлюб не реєстрували, а вже після народження трьох дітей у 2001 році офіційно зареєстрували шлюб. В 1999 році вони почали разом будувати будинок. Допомагали в цьому їх батьки. [PERSON] та [PERSON] не розлучались, весь час жили разом і будинок в такому ж стані зараз, як був побудований. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що\~ [PERSON] це його батько та [PERSON] його мати. Батьки познайомились в 1990 році, а разом почали жити в 1991 році. В них народилося троє дітей. З 1992 року вони проживали разом. Будинок у с. Проців батьки почали будувати у 1999 році. Батьки разом з дітьми здійснювали будівництво разом. Наразі перший поверх будинку повністю придатний для проживання. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц зазначено, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. З показів допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживали як подружжя та вели спільний побут, безперервно проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільно господарство, мали взаємні права та обов`язки аж до смерті [PERSON] . Відповідно положень\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснює-ться поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Конструкція норми\~ст. 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказу-вання обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1)час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допусти-мість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Виходячи із наведеного, суд приходить висновку, що позивач [PERSON] довела в судовому засіданні, що в період з січня 1991 року постійно, безперервно проживала однією сім`єю з [PERSON] , а тому вимоги позивача про визнання об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, загальною площею 228,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3220886001:01:013:0150, за адресою: [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а тому вимоги про визнання за [PERSON] право власності на частку об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, як частку у спільній сумісній власності подружжя, підлягають задоволенню. [PERSON] надала суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допусти-мість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved