Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, яку обґрунтовує тим, що [INFO] в м.Путивль Сумської області померла його рідна тітка - [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за даною адресою був зареєстрований син померлої [PERSON] , [INFO] . Для оформлення спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємцем за законом, [PERSON] просить встановити факт того, що [PERSON] фактично не проживав з [PERSON] , яка померла [INFO] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] на момент відкриття спадщини. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала письмову заяву про підтримання позову, справу просила розглядати у її відсутність та відсутність позивача (а.с.75). Відповідач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про визнання позову (а.с.50). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі є рідним племінником [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Путивль Сумської області (а.с.8,12-16,28). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області №4366 від 10 липня 2024 року наданої [PERSON] , в тому, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] (а.с.10). [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.17). Згідно з актом про встановлення факту не проживання особи від 22 жовтня 2024 року зазначено, що [PERSON] , який зареєстрований по [ADDRESS] не проживав фактично разом зі своєю матір`ю [PERSON] за вказаною адресою на час відкриття спадщини і по сьогоднішній день відсутній за місцем своєї реєстрації.(а.с.11). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15 липня 2024 року відбулась реєстрація спадкової справи №111/2024 року після смерті [PERSON] (а.с.29). Спадкову справу заведено 15 липня 2024 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивача [PERSON] (а.с.61). Довідкою приватного нотаріуса №7578/02-14 від 23 вересня 2019 року роз`яснено позивачу, що встановлення юридичних фактів проводиться виключно у судовому порядку. [PERSON] , син померлої, є спадкоємцем першої черги та має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.30). Відповідно до ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини\~є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, ч.1 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення ст.29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). За змістом ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] - [INFO] , відповідач був зареєстрований за її місцем проживання: [ADDRESS] , проте з 2003 року не проживає за вказаною адресою, є громадянином РФ і проживає в РФ. Отже, оскільки [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте на момент смерті спадкодавця не проживав за вказаною адресою, то відсутні підстави вважати, що він відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину, що відкрилася після смерті матері. Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, оскільки відповідач є спадкоємцем першої черги за законом, зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, що позбавляє позивача можливості отримання спадщини після смерті тітки [PERSON] , не зважаючи на те, що відповідач не проживав постійно за місцем реєстрації на момент відкриття спадщини. За встановлених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] .

Outcome: approved