Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №501293871 у розмірі 41147,98 грн, з яких 27804,02 грн - заборгованість по тілу кредиту, 13343,96 грн - заборгованість по відсотках. Також стягнути понесені судові витрати. Позовна заява обгрунтована тим, що 04.02.2021 [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501293871. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 41147,98 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Ухвалою Кегичівського\~районного суду\~Харківської області\~від 19\~лютого 2025\~року провадження\~у справі\~відкрито за\~правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам надано час для подання заяв по суті. Відповідач 03.03.2025\~подав відзив\~на позов,\~згідно з\~яким позивач зазначає,\~що 04.02.2021\~ [PERSON] \~уклав з\~АТ «Альфа\~Банк» угоду\~про надання\~споживчого кредиту\~№ 501293871.\~Однак,\~до позовної\~заяви не\~було додано\~ні кредитного\~договору,\~ні угоди\~про надання\~споживчого кредиту.\~В додатках\~є лише\~паспорт споживчого\~кредиту,\~оферта та\~акцепт пропозиції\~на укладання\~угоди про\~надання споживчого\~кредиту,\~графік платежів\~та довідка\~про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб.\~Звертає увагу\~суду,\~що жоден\~з цих\~документів не\~підписаний відповідачем.\~Відповідно,\~ [PERSON] \~не направлялась\~ні сама\~угода про\~надання споживчого\~кредиту,\~ні додатки\~до неї,\~ні акцепт\~з офертою.\~Відповідач не\~підписував жоден\~документ ні\~електронним підписом,\~ні власноруч.\~Матеріали справи\~не містять\~відомостей щодо\~оформлення та\~надання кредиту\~саме 04\~лютого 2021\~року,\~й суми\~наданого кредиту.\~Зазначаючи,\~що заборгованість\~відповідача утворилася\~саме за\~кредитним договором\~№ 501293871\~від 04\~лютого 2021\~року,\~АТ «Сенс\~Банк» не\~надав суду\~вказаний договір,\~а надані\~докази не\~свідчать про\~те,\~що вони\~стосуються цього\~кредитного договору. У зв`язку з тим, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору №501293871, а лише непідписані додатки до нього, тому відсутні підстави вважати, що між сторонами були погоджені умови саме кредитного договору. Стосовно недотримання\~обов`язкового\~досудового порядку\~врегулювання питання\~дострокового повернення\~коштів.\~Регулювання правовідносин\~банку зі\~споживачем щодо\~кредитування для\~споживчих потреб\~регулюється Законом\~України «Про\~споживче кредитування»,\~а у\~частині,\~що йому\~не суперечить,\~-\~також Законом\~України «Про\~захист прав\~споживачів».\~Відповідно до\~частини 4\~статті 16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у\~разі затримання\~споживачем сплати\~частини споживчого\~кредиту та/або\~процентів щонайменше\~на один\~календарний місяць,\~а за\~споживчим кредитом,\~забезпеченим іпотекою,\~та за\~споживчим кредитом\~на придбання\~житла -\~щонайменше на\~три календарні\~місяці кредитодавець\~має право\~вимагати повернення\~споживчого кредиту,\~строк виплати\~якого ще\~не настав,\~в повному\~обсязі,\~якщо таке\~право передбачене\~договором про\~споживчий кредит.\~Кредитодавець зобов`язаний\~у письмовій\~формі повідомити\~споживача про\~таку затримку\~із зазначенням\~дій,\~необхідних для\~усунення порушення,\~та строку,\~протягом якого\~вони мають\~бути здійснені.\~Якщо кредитодавець\~відповідно до\~умов договору\~про споживчий\~кредит вимагає\~здійснення платежів,\~строк сплати\~яких не\~настав,\~або повернення\~споживчого кредиту,\~такі платежі\~або повернення\~споживчого кредиту\~здійснюються споживачем\~протягом 30\~календарних днів,\~а за\~споживчим кредитом,\~забезпеченим іпотекою,\~та за\~споживчим кредитом\~на придбання\~житла -\~60\~календарних днів\~з дня\~одержання від\~кредитодавця повідомлення\~про таку\~вимогу.\~Якщо протягом\~цього періоду\~споживач усуне\~порушення умов\~договору про\~споживчий кредит,\~вимога кредитодавця\~втрачає чинність.\~Отже вказаною\~нормою встановлений\~обов`язковий\~досудовий порядок\~врегулювання питання\~дострокового повернення\~коштів за\~договором про\~надання споживчого\~кредиту.\~Звернення до\~суду з\~позовом про\~дострокове повернення\~коштів за\~договором про\~надання споживчого\~кредиту не\~замінює визначений\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» порядок.\~Якщо кредитодавець\~звертається до\~суду з\~таким позовом,\~не виконавши\~вимоги частини\~4\~статті 16\~цього Закону,\~не дотримавши\~передбачений зазначеним\~договором порядок,\~який не\~має погіршувати\~порівняно із\~цим Законом\~становище споживача,\~то в\~останнього як\~у позичальника\~відсутній обов`язок\~достроково повернути\~кошти за\~договором про\~надання споживчого\~кредиту,\~а у\~суду відсутня\~підстава для\~задоволення відповідного\~позову у\~частині,\~яка стосується\~дострокового стягнення\~коштів за\~таким договором.\~Матеріали справи\~не містять\~жодних відомостей\~щодо дотримання\~банком вимог\~частини 4\~статті 16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування».\~Позивач надає\~лише досудову\~вимогу від\~06.11.2023,\~з якої\~неможливо встановити\~чи була\~вона дійсно направлена\~на адресу\~позичальника та\~чи отримана\~ним. Позивач заявляє до стягнення заборгованість у розмірі 41147,98 грн. Однак, з наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що поточна заборгованість клієнта складає 14501,68 грн (з неї заборгованість за тілом 1157,72 грн та заборгованість за відсотками 13 343,96 грн). Відповідно, заявлена заборгованість у розмірі 41147,98 грн. суперечить розрахунку заборгованості. Крім того, з даного розрахунку вбачається, що відповідач здійснював погашення заборгованості, а саме: погашено тіло кредиту у розмірі 2195,98 грн, погашено відсотки за користування кредитом у розмірі 13093,78 грн Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявив про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, заявив про розгляд справи за його відсутності з урахуванням відзиву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 04.02.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання кредиту №501293871. Угода була\~укладена шляхом\~направлення позичальником оферти, а кредитодавцем здійснено її акцепт, на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501293871. Згідно умовами договору, позичальнику надано споживчий кредит в сумі 30000 грн з процентною ставкою 45% річних, строк кредиту 60 місяці. Дата повернення кредиту 04.02.2026. Тип кредиту кредит готівкою. Кредит надається позичальнику для власних потреб. Спосіб видачі на рахунок відкритий в АТ «Альфа-Банк». В Додатку №1 до цієї угоди, що є невід`ємною частиною угоди, визначені такі деталі: зокрема, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Згідно з Додатком №1 до Угоди визначений графік платежів, який передбачає щомісячне до 04 числа кожного місяця внесення платежів в розмірі по 1263,81 грн, які складаються з процентів та частини тіла кредиту. Остання дата внесення чергового платежу 04.02.2026. Згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «Сенс Банк», банк підтверджує, що клієнт [PERSON] який уклав договір про банківське обслуговування фізичних осіб, ідентифікований АТ «Сенс Банк». Відповідно до довідок про ідентифікацію, АТ «Сенс Банк» повідомляє, що акцепт договору позичальником [PERSON] , з яким укладено договір про банківське обслуговування, здійснено (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 7905 від 25.06.2021, одноразовий ідентифікатор 8764 від 26.06.2021 направлених на номер телефону позичальника. Відповідно до копії меморіального ордеру №44218752 від 04.02.2021 позивач АТ «Сенс Банк» перерахував [PERSON] кошти в розмірі 30000 грн за призначенням платежу: надання кредиту за кредитним договором №501293871 від 04.02.2021. Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] , розрахунком заборгованості за кредитним договором, 04.02.2021 на рахунок позичальника зараховано 30000 грн кредитних коштів за кредитним договором №501293871 від 04.02.2021. Позичальник до 04.02.2022 щомісячно погашав заборгованість згідно з графіком платежів та станом на 04.02.2022 поточної заборгованості по кредиту не мав. Після 04.02.2022 позичальник припинив погашати заборгованість. В період з 04.02.2022 по 04.09.2022 кредитодавець не проводив нарахування заборгованості за кредитом. Нарахування заборгованості відновлені кредитодавцем за період починаючи з 04.09.2022. Заборгованість нарахована по 28.02.2023 та становить 41147,98 грн, з яких 27804,02 грн заборгованість за кредитом, 13343,96 грн заборгованість по відсотках. Позивач АТ «Сенс Банк» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу з державного реєстру банку 01.12.2022 змінив найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк». Позивачем була сформована досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань. Суду надані реєстр, опис вкладення та квитанція про направлення поштової кореспонденції 06.12.2023, в яких також значиться позичальник [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, одноразового ідентифікатора ідентифікатор №7905 та №8764 надісланого на номер телефону позичальника. Крім того, згідно з меморіального ордеру, виписки по рахунку позичальника, позичальнику за кредитним договором були зараховані кредитні кошти, позичальник ними скористався та притримувався графіку платежів протягом року, регулярно вносячи обумовлені договором платежі та не мав заборгованості, що також свідчить про погодження позичальником умов кредитного договору. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач надав підтвердження укладення кредитного договору, а саме: паспорт споживчого кредиту, оферту [PERSON] на укладення угоди про надання кредиту, акцепт банку пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, довідки про ідентифікацію та підписання договору одноразовим ідентифікатором. Відповідач натомість жодного доказу на підтвердження неукладення ним кредитного договору не надав. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відносини між\~кредитодавцями,\~кредитними посередниками\~та споживачами\~під час\~надання послуг\~споживчого кредитування\~визначені Законом\~України «Про\~споживче кредитування» (стаття 3 Закону). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У судовому засіданні встановлено, що умовами кредитного договору, який за своєю природою є договором споживчого кредиту, було передбачено обов`язок позичальника повернути кредитні кошти частинами, згідно з графіком платежів. Відповідач графік платежів порушив, після 04.02.2022 жодного разу кошти на погашення кредиту не вносив, отже у позивача виникло право на дострокове стягнення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків. Разом з тим відповідно до вимог закону позивач мав виконати вимоги ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та письмово повідомити позичальника про наявну заборгованість та про вчинення ним відповідних дій. Суду надані досудова вимога на ім`я [PERSON] датована 06.11.2023 щодо виконання договірних зобов`язань, в якій зазначено, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитним договором становить 41147,98 грн. У вимозі зазначено, що банк вимагає від позичальника усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги. Також указано, що у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк банк вимагає достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені кредитним договором. Вказана вимога була направлена на адресу відповідача, зазначену у кредитному договорі, цінним листом з описом вкладення, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком поштового відділення та списком згрупованих поштових відправлень. Разом із тим, перевірити відомості щодо вручення вимоги по трекінгу Укрпошти неможливо, оскільки дані про відправлення за номером 0505127584383, який відповідає адресі відповідача у поданому банком списку згрупованих поштових відправлень, не зареєстровані в системі. Докази отримання вимоги позичальником стороною позивача до суду не надані. За ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» боржник має бути письмово повідомлений про заборгованість. Позичальник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Такий правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, достроковому стягненню в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано». В даному випадку матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань. З урахуванням наведеного, суд вважає, що банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а тому позивач має право лише на стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом та відсотками. Отже, з позичальника підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту станом на день ухвалення рішення, яка відповідно до графіку платежів, розрахунку заборгованості та виписці по рахунку, з урахуванням внесених позичальником платежів на рахунок погашення тіла кредиту (2195,98 грн), становить 18300,65 грн. Визначений позивачем розмір заборгованості відповідача по відсотках за користування кредитом, відповідає умовам кредитного договору. Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо заявленої суми заборгованості по відсотках та стягує їх з відповідача на користь позивача. Загалом сума заборгованості, яка доведена суду та підлягає стягненню з відповідача становить 31644,61 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту 18300,65 грн та прострочених відсотках за користування кредитними коштами в розмірі 13343,96 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1862,93 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір заявленого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 31644,61грн*2422,40грн/41147,98грн).

Outcome: partial