Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

10 вересня 2024 року позивач [PERSON] ,\~через свого\~представника, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» із вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 45\~301 гривня 09 копійок страхового відшкодування та 3 080 гривень витрат на експертизу (том 1, а. с. 1-7). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 19 листопада 2023 року в м. Дніпрі на перехресті вул. Макарова та вул. Фабрично-Заводської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, автомобіля «Citroen C3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим йому останнім завдані матеріальні збитки. Вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача - власника транспортного засобу застрахована в АТ «СК «ББС Іншуранс», згідно поліса\~ОСЦПВВНТЗ №\~ЕР/217242827,\~який діяв\~на дату\~ДТП.\~При цьому,\~зазначає,\~що вина\~ [PERSON] \~у вчиненні\~дорожньо-транспортної\~пригоди підтверджується\~постановою Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~13\~грудня 2023\~року,\~справа №\~204/15701/23.\~Зазначає,\~що 29\~листопада 2023\~року його\~представник направив\~на електронну\~пошту АТ\~«СК «ББС\~ІНШУРАНС» завірені електронно-цифровим підписом оригінал заяви про\~виплату страхового\~відшкодування,\~оригінал повідомлення\~про ДТП\~та надав\~весь необхідний\~пакет документів.\~26\~грудня 2023\~року його\~представник направив\~на електронну\~пошту АТ\~«СК «ББС\~ІНШУРАНС» завірені електронно-цифровим підписом рахунок з СТО ФОП [PERSON] , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] , витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] . Пізніше, 02 січня 2024 року його представник направив на електронну пошту відповідача завірену електронно-цифровим підписом постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року по справі № 204/15701/23, а вже 18 січня 2024 року АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» виплачено на рахунок ФОП [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 52 342 гривні 08 копійок, при цьому не узгодивши його розмір із ним. Зазначає, що 01 лютого 2024 року його представник звернувся зі скаргою до НБУ щодо недоплати страхового відшкодування. 23 лютого 2024 року НБУ повідомив йому, що Страховик виплатив страхове відшкодування в загальному розмірі 63\~504 гривні 75 копійок. Розмір страхового відшкодування Страховиком розраховано на підставі звіту № 150320/1 від 20 січня 2024 року, складеного оцінювачем [PERSON] , але відповідну копію звіту НБУ не направив. Вказує,\~що 01\~лютого 2024\~року його\~представник направив\~на електронну\~пошту АТ\~«СК «ББС\~ІНШУРАНС» запит-вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20 грудня 2023 року, складеного на замовлення позивача та попросив надати документи на підставі яких було розраховано розмір заподіяної шкоди. Натомість, листом від 09 лютого 2024 року АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» повідомило йому, що розмір страхового відшкодування ним розраховано на підставі звіту № 150320 від 10 січня 2024 року, складеного оцінювачем [PERSON] , а відтак підстави для доплати відсутні. В той же час, копій документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, страховиком надано не було. Водночас, 22 лютого 2024 року АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» здійснила доплату страхового відшкодування в розмірі 11\~162 гривні 67 копійок, що є меншим, ніж розмір шкоди визначений експертом [PERSON] . Стверджує, що він не був ознайомлений із звітом оцінювача [PERSON] № 150320/1 від 20 січня 2024 року, який складений на замовлення страховика, тому не зміг висловити свої зауваження та заперечення до нього. Вважає, що звіт оцінювача [PERSON] № 150320/1 від 20 січня 2024 року, є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки оцінювач [PERSON] не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому його звіт складено з порушенням п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Вказує, що оцінювач [PERSON] \~не оглядав\~пошкоджений автомобіль\~позивача,\~відповідно не\~міг достовірно\~визначити характер\~пошкоджень,\~їх обсяг,\~а його\~звіт складено\~з порушенням\~пунктів 5.1,\~5.5.\~та 8.5\~Методики товарознавчої\~експертизи,\~оскільки визначення\~матеріального збитку\~чи вартості\~КТЗ без\~його особистого\~огляду можливо\~лише експертом,\~а не\~оцінювачем,\~як це\~зроблено страховиком,\~який складає\~висновок,\~і тільки\~за рішенням\~органу,\~який призначив\~експертизу чи\~залучив експерта.\~Зазначає,\~що при\~виплаті страхового відшкодування АТ «СК\~«ББС ІНШУРАНС» керувалося звітом оцінювача [PERSON] № 150320/1 від 20 січня 2024 року,\~який складено порушенням вимог п. п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики, а тому вказаний висновок не може бути належним доказом у справі. Вказує, що він, через свого представника, звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля, який особисто оглядав транспортний засіб та склав висновок, який відповідає вимог ст. 106 ЦПК України. Згідно з\~висновком експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20 грудня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Geely\~Emgrand\~7»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] , пошкодженого\~внаслідок ДТП, складає 108\~805\~гривень 84\~копійки,\~а оскільки,\~відповідачем йому було виплачено 63 504 гривні 75 копійок, то сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню із відповідача на його користь становить 45 301 гривня 09 копійок. Прохає суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 45 301 гривня 09 копійок, разом із витратами на правову допомогу у сумі 10 000 гривень та витратами на експертизу у сумі 3 080 гривень. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у справі відкрито спрощено позовне провадження з викликом сторін (а. с. 85), копія якої надіслана учасникам справи 13 вересня 2024 року за вихідним № 227066/24-вих/2/204/3579/24 (том 1, а. с. 86). 16 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвокатки Хребет Т.І., (том 1, а. с. 110-116), в яких вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що у зв`язку з тим, що потерпілому [PERSON] було завдано шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 листопада 2023 року, особою, відповідальність якої була застрахована згідно полісу укладеного із СК «БРОКБІЗНЕС», нова назва якої СК «ББС ІНШУРАНС», то відносини між сторонами регулюються спеціальними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договором (полісом) № ЕР-217242827. Вказує, що 21 листопада 2023 року представником позивача [PERSON] на адресу відповідача було направлено пакет документів: заяву про анулювання всіх попередніх заяв; заяву щодо виплати страхового відшкодування; запрошення на експертизу незалежного судового експерта пошкодженого автомобіля і повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в яких зазначено інше місце огляду транспортного засобу (м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93, ФОП [PERSON] ). Натомість зазначає, що 07 грудня 2023 року відповідно до пункту 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представником відповідача було оглянуто транспортний засіб позивача,про що складено відповідний акт огляду транспортного засобу від 07 грудня 2023 року. Вказує, що за результатами огляду транспортного засобу 07 грудня 2023 року, оцінювачем було складено звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 10 січня 2024 року № 150320, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з коефіцієнтом фізичного зносу складає 52\~342 гривні 08 копійок, а відтак саме у цьому розмірі позивачу було виплачено страхове відшкодування. Разом з цим, зазначає/, що в подальшому, оцінювачем було складено Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 20 січня 2024 року № 150320/1 відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 63504 гривні 75 копійок, у зв`язку з чим страховою компанією здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 11\~162 гривні 67 копійок, а відтак остання виконала свої зобов`язання в повному обсязі. Вказує, що пунктом 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, то потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, а страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Стверджує, що вказані норми діють у взаємозв`язку з нормами підпунктів 37.1.3 пункту 37.1 ст. 37 вказаного Закону, а відтак, якби позивач не надав транспортного засобу страховику для огляду страховику, то в такому разі він отримав би відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 ст. 37 цього Закону. Тому вважає, що з вказаних норм випливає, що розрахунок страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі документів щодо розміру збитків, замовлених страховиком. Вказує на те, що оскільки представником страхової компанії вчасно було здійснено огляд транспортного засобу позивача, то відповідач незобов`язаний відшкодовувати позивачу витрати на складання висновку експерта у сумі 3 080 гривень. Крім того, зазначає про те, що страхова компанія не зобов`язана погоджувати розмір страхового відшкодування з потерпілим, оскільки це її право, а не обов`язком. Стверджує, що за результатами огляду 07 грудня 2023 року транспортного засобу позивача, на замовлення відповідача, було складено Звіт від 20 січня 2024 року № 150320/1, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 63\~504 гривні 75 копійок, яка відповідачем була виплачена позивачу без порушення строків, визначених пунктом 36.2 статті 36 вищевказаного Закону. З цих підстав вважає, що договірне зобов`язання, яке виникло у страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217242827 припинилося виконанням, проведеним належним чином, а тому вважає, що для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, останньому необхідно звернутися до завдавача такої шкоди [PERSON] . Разом з цим, зазначає, про те, що висновок № 3012/23 від 20 грудня 2023 року, на який посилається позивач, має ряд неточностей та невідповідностей, що призвело до завищення ринкової вартості транспортного засобу, а відтак останній є недопустимим доказом у справі. Також, вважає неспівмірними та такими, що документально не підтверджені витрати позивача на правову допомогу, а тому прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а витрати на правову допомогу позивача зменшити на 90 % таких заявлених вимог. 14 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача адвоката Демарчука М.В. на відзив (том 1, а. с. 101-104), в якому він висновки представниці відповідача вважає помилковими. Так, в обґрунтування відповіді на відзив зазначає про те, що страховиком до відзиву додано два звіти оцінювача [PERSON] , зокрема № 150320 від 10 січня 2024 року, за яким розмір заподіяної шкоди складає 52\~342 гривні 08 копійок та, № 150320/1 від 20 січня 2024 року, за яким розмір заподіяної шкоди складає 63\~504 гривні 75 копійок. При цьому, зазначає про те, що 18 січня 2024 року відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 52\~342 гривні 08 копійок, згідно розрахунків першого звіту, тоді як доплату за другим звітом від 20 січня 2024 року, відповідач здійснив 22 лютого 2024 року, вже після того, як позивачем було написано скаргу до НБУ. Разом з цим, зазначає про те, що звіт оцінювача [PERSON] № 150320/1 від 20 січня 2024 року, складено з грубим ігноруванням вихідних даних Акту огляду від 07 грудня 2023 року, складеного представником страховика [PERSON] . Стверджує, що оцінювач [PERSON] проігнорував вихідні дані Акту огляду [PERSON] , зокрема: п. 19, 38, 39, які підлягали ремонту; п. 32, 33, 34, 36, які підлягали ремонту та фарбуванню, оскільки відомості про такий ремонт чи фарбування у відповідному звіті відсутні, що в свою чергу значно вплинуло на зменшення\~розміру заподіяної\~шкоди. Натомість, ні у звіті, ні у відзиві на позов не наведено, чому не враховано всі вихідні дані Акту огляду, враховуючи що оцінювач [PERSON] автомобіль позивача не оглядав та ніякої додаткової перевірки такого автомобіля не робив. Разом з цим, зазначає, що звіт оцінювача [PERSON] \~№ 150320/1\~від 20\~січня 2024\~року є неналежним доказом, бо останній не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, а не оцінювачем, і тільки за рішенням органу (особи), який призначив експертизу. Вказує на те, що [PERSON] не є експертом, а відповідно він не мав права складати звіт без особистого огляду автомобіля позивача. Натомість, вказує на те, що висновок експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20 грудня 2023 року відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, бо у висновку експерта зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність. Експерт [PERSON] особисто оглядав пошкоджений транспортний засіб, робив відповідні заміри, складав протокол огляду, фотографував пошкоджений транспортний засіб та відповідні заміри пошкоджень, і на підставі вихідних даних склав висновок. Таким чином, висновок експерта Дроздова Ю.В. № 3108/23 від 16 року 2023 року є належним доказом розрахунку матеріальної шкоди заподіяної в результаті пошкодження автомобіля позивача «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з цим, зазначає про те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому оскільки розмір матеріальної шкоди складає 108\~805 гривень 84 копійки, що не перевищує ліміт відповідальності страховика, то відповідач є належною особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду. Крім того, зазначає про те, що заявлений страховиком орієнтовний розмір витрат, які він планує понести в процесі розгляду справи, є явно завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності, справедливості, складності справи та обсягу наданих послуг, а тому повинні бути зменшені. Прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 28 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представниці відповідача Хребет Т.І. (том 1, а. с. 199-204) на відповідь на відзив, в яких вона зазначає про те, що доводи позивача щодо недобросовісності є недоречними і необґрунтованими, бо не підтверджені жодними доказами того, що відповідач отримав звіт оцінювача раніше ніж станом на 22 лютого 2024 року. Стверджує, що страховою компанією на підставі проведеної оцінки здійснено своєчасну та обґрунтовану виплату страхового відшкодування у розмірі 63504 гривні 75 копійок. Крім того, зазначає, що звіт складений суб`єктом оціночної [PERSON] , який має відповідні свідоцтва, а тому у страхової компанії відсутні будь-які підстави ставити його звіт під сумнів. Разом з цим, вказує на те, що рецензування звіту є єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, а тому позивачем безпідставно та необґрунтовано висловлено припущення про те, що звіт від 20 січня 20247 року № 150320/1 складений з порушенням Методики та є не належним доказом у справі, оскільки будь-якого спростування результату оцінки позивачем суду не надано. Стверджує, що страховою компанією виконано свої зобов`язання перед позивачем у строки та у повному обсязі, а тому вимоги позивача щодо стягнення страхового відшкодування вважає необґрунтованими так само, як і вимоги про стягнення витрат на експертизу у сумі 3\~080 гривень. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (том 1, а. с. 223-224). 15 січня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Демарчука М.В., (том 1, а. с. 229-230), в яких він зазначає про те, що відповідач не пояснив чому ним не враховані вихідні дані Акту огляду транспортного засобу позивача та, які саме вихідні дані надавалися оцінювачу [PERSON] для складання звіту. Вказує на те, що оцінювач [PERSON] не оглядав транспортний засіб, натомість у звіті останнім зазначено те, що він допускає без належної перевірки, що всі дані, надані замовником, повні та правдиві, але перелік таких даних у звіті відсутній. Разом з цим, зазначає про те, що твердження відповідача щодо рецензування звіту оцінювача [PERSON] є голослівним, оскільки позивач не має оригіналу цього звіту, більш того, останній не входить до переліку осіб, які можуть направляти на рецензування саме копії звіту оцінювача. Стверджує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вказує, що розмір матеріальної шкоди складає 108 805 гривень 84 копійки, а ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 160\~000 гривень, в свою чергу, позивач просить стягнути зі страховика різницю між розміром оціненої шкоди, який встановлено у висновку експерта Дроздова Ю.В. та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 63 504 гривні 75 копійок, тому вважає, що АТ «ББС ІНШУРАНС» є належною особою, яка зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду позивачу. Більш того, зазначає про те, що позивач просить стягнути не реальні збитки, а розмір шкоди, який встановлено у висновку експерта, і який повинен відшкодувати саме страховик відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому прохає суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року у справі відновлено провадження (том 1, а. с. 250), справу призначено до розгляду на 19 березня 2025 року. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (том 2, а. с. 3 та на звороті). 08 травня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 31-25 від 24 квітня 2025 року (том 2, а. с. 11-45). Ухвалою суду від 09 травня 2025 року у справі відновлено провадження (том 2, а. с. 46), справу призначено до розгляду на 27 травня 2025 року. Представник позивача - адвокат Демарчук М.В., в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити (том 2, а. с. 57). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (том 2, а. с. 56), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року (у справі № 204/15701/23), [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП (том 1, а. с. 19-20). Із вказаної\~постанови убачається,\~що 19\~листопада 2023\~року о\~15\~годині 30\~хвилин,\~у м.\~Дніпрі по\~вул.\~Макарова,\~27,\~водій [PERSON] ,\~керував транспортним\~засобом «Daewoo\~Lanos»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~та у\~разі виникнення\~небезпеки через\~недотримання безпечної\~дистанції скоїв\~зіткнення з\~транспортним засобом\~«Geely\~Emgrand\~7»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~який зупинився\~попереду та,\~який в\~свою чергу\~продовжив некерований\~рух і\~скоїв зіткнення\~з автомобілем\~«Citroen\~C3»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~який зупинився\~попереду нього,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~в результаті\~чого транспортні\~засобу отримали\~механічні пошкодження\~з матеріальними\~збитками.\~Своїми діями\~ [PERSON] \~порушив вимоги\~п.\~13.1\~ПДР та\~вчинив адміністративне\~правопорушення,\~передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у АТ «СК «ББС Іншуранс»», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ ЕР-217242827 (том 1, а. с. 34). 29 листопада 2023 року представником позивача відповідачу подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування (том 1, а. с. 8, 9-10). Також, 29 листопада 2023 року представником позивача відповідачу подано запрошення на експертизу незалежного судового експерта пошкодженого автомобіля та заяву про анулювання всіх попередніх заяв (том 1, а. с. 11-12). 18 січня 2024 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 52 342 гривні 08 копійок (том 1, а. с. 32). 01 лютого 2024 року позивач звернувся до НБУ зі скаргою щодо недоплати страхового відшкодування (том 1, а. с. 23-26). 22 лютого 2024 року відповідач доплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 162 гривні 67 копійок (том 1, а. с. 33). 23 лютого 2024 року НБУ листом № 14-0004/14129 (том 1, а. с. 27-31 та на звороті) повідомив позивача про те, що страховиком виплачено на рахунок ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 63 504 гривні 75 копійок (том 1, а. с. 32, 33), при цьому вказано, що розмір страхового відшкодування останнім розраховано на підставі звіту про оцінку КТЗ від 20 січня 2024 року № 150320/1, який складено оцінювачем [PERSON] , однак, копії документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ не направив. 16 серпня 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою представника позивача проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 3012/23 (том 1, а. с. 35-71), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 108 805 гривень 84 копійки. Відповідно до вказаного висновку експерта: ринкова вартість КТЗ Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 202\~937 гривень 51 копійка, а вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин 105 769 гривень 46 копійок (без ПДВ). Відповідно до Акту № 20 від 31 січня 2024 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), ФОП [PERSON] здійснило ремонт транспортного засобу позивача за 109 270 гривень (том 1, а. с. 75-76). 07 грудня 2023 року оцінювачем [PERSON] за участі довіреної особи позивача [PERSON] , складено акт огляду транспортного засобу (том 1, а. с. 134 та на звороті), в якому останній зазначив, що з протоколом огляду не згоден, оскільки він не заповнений в повному обсязі. 10 січня 2024 року ФОП [PERSON] на замовлення ТОВ «Едак» складено звіт № 150320 про оцінку колісного транспортного засобу (том 1, а. с. 135-151). З указаного звіту убачається, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить 193 224 гривні 15 копійок; коефіцієнт фізичного зносу 0,5926; вартість відновлювального ремонту КТЗ 74\~291 гривня 51 копійка; вартість відновлювального ремонту 52\~342 гривні 08 копійок з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в тому числі ПДВ на запасні частини 2\~514 гривень 96 копійок. 20 січня 2024 року ФОП [PERSON] на замовлення ТОВ «Едак» складено звіт № 150320/1 про оцінку колісного транспортного засобу (том 1, а. с. 152-167). З указаного звіту убачається, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить 193 224 гривні 15 копійок; коефіцієнт фізичного зносу 0,5926; вартість відновлювального ремонту КТЗ 94 047 гривень 76 копійок; вартість відновлювального ремонту 63 504 гривні 75 копійок з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в тому числі ПДВ на запасні частини 3 671 гривня 41 копійка. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.\~13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.\~77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.\~81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст.\~988\~ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст.\~990\~ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст.\~1\~цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст.\~1194\~ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця дорожньо-транспортній пригоді. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортній пригоді та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після дорожньо-транспортній пригоді. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортній пригоді та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортній пригоді. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження. Так, на підтвердження вказаного сторонами надано: позивачем висновок товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 3012/23 від 20 грудня 2023 року (судового експерта Дроздова Ю.В.), а відповідачем звіт № 150320 від 10 січня 2024 року та № 150320/1 від 20 січня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ) Приписами ч. 1 ст.\~106\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги звіт № 150320 від 10 січня 2024 року та № 150320/1 від 20 січня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ), оскільки оцінювач останній не повідомлений про кримінальну відповідальність. Натомість висновок експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 3012/23 від 20 грудня 2023 року, суд вважає належним доказом у справі, оскільки експерт Дроздов Ю.В. повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.\~384\~КК України (том 1, а. с. 35). Разом з цим, суд зазначає про те, що приписами ст.\~110\~ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Приписами ст.\~5\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» (https://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html?region=0&legal_entity=%D0%A6%D1%83%D1%80%D0%BF%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE), ФОП [PERSON] зареєстрований, як суб`єкт оціночної діяльності за сертифікатом № 815/20 від 11 вересня 2020 року. 10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. 28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Приписами ч. 6 ст. 9\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Отже, виходячи з наведених норм, не зважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. У свою чергу, у звіті № 150320\~від 10\~січня 2024\~року та\~150320/1\~від 20\~січня 2024\~року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ) зазначено, що оцінка проведена на підставі акту огляду від 07 грудня 2023 року, який, в свою чергу, здійснено оцінювачем [PERSON] , та з яким не погодився представник позивача, про що безпосередньо в ньому зазначено. Таким чином, оцінку майна оцінювачем [PERSON] проведено на підставі наданих йому акту огляду від 07 грудня 2023 року оцінювача [PERSON] , тобто без особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Більш того, суд зазначає, про те, що оцінювачем [PERSON] у вказаних звітах зазначено про виклад припущень у межах яких він допускає без належної перевірки, що всі дані, надані замовником, повні та правдиві, але такі й дані у вказаних звітах взагалі відсутні. Оскільки, сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17. З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновків оцінювача, викладених у звітах № 150320 від 10 січня 2024 року та № 150320/1 від 20 січня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП [PERSON] ), та не бере їх до уваги, оскільки вони складені із порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 3012/23 від 20 грудня 2023 року: вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 108 805 гривень 84 копійки, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин 105 769 гривень 46 копійок (без ПДВ). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована у АТ «СК «ББС Іншуранс» на суму 160000 гривень, франшиза 0 гривень, а вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 108 805 гривень 84 копійки, натомість, страхове відшкодування позивачу виплачено у розмірі 63\~504 гривні 75 копійок, то з відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 45 301 гривня 09 копійок, виходячи із розрахунку 108\~805,84-63\~504,75. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, стягнувши на його користь з АТ «СК «ББС Іншуранс» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 45 301 гривня 09 копійок. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Нормами ч. 5 ст.\~139\~ЦПК України визначено, що у випадках,коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 3012/23 від 20 грудня 2023 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 3 080 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція від 26 травня 2023року (том 1, а. с. 73). Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов [PERSON] до АТ «СК «Іншуранс» із вимогою стягнення відшкодування матеріальної шкоди, задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 3\~080 гривень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141\~ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, через що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved