Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

позивачі звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (до перейменування Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 23 серпня 1987 року по даний час. 30 січня 1996 року позивачі набули права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану на праві власності за [PERSON] . Право власності позивачів зареєстроване 13 лютого 1996 року на підставі реєстраційного посвідчення, внесеного в реєстрову книгу № 23 за реєстровим № 638. Реєстраційне посвідчення підписане С. М. Бабіним, начальником Сєвєродонецького БТІ Луганської області на 13 лютого 1996 року. На час набуття права власності діяли положення ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, які передбачали, що нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Окрім того, пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном, внаслідок чого позивачі вважають квартиру належною їм обом на праві спільної сумісної власності та не оскаржують цей факт. 24 лютого 2022 року почалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, що є загальновідомим фактом. 24 лютого 2022 року Указом Президента України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на час звернення з позовом. З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, позивачі були вимушені переміститися з місця постійного проживання міста Сіверськодонецьк, Луганської області до міста Кам`янське, Дніпропетровської області. Позивачам відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією російською федерацією проти України, їх квартира була пошкоджена (знищена). Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність спеціальних знань, а також беручи до уваги тимчасову окупацію російською федерацією Луганської області, в тому числі міста Сіверськодонецька. З метою отримання компенсації для відновлення належної їм квартири, передбаченої Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України» позивачі, для проведення дій з державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, звернулись з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Рішенням державного реєстратора від 08 квітня 2024 року № 72472970 позивачам відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось отримати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано до 01 січня 2013 року. Під час виконання обов`язку з реєстрації права власності державний реєстратор прав на нерухоме майно 31 січня 2024 року надсилав запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про наявність інформації щодо відомостей про реєстрацію права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна. Відповідач не мав можливості надати запитувану інформацію державним реєстратором прав на нерухоме майно, відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулись до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 14 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано оригінали доказів у позивачів. 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 23 квітня 2025 року судом оглянуто оригінали Реєстраційного посвідчення від 13 лютого 1996 року та технічного паспорту на спірне майно. В судове засідання 21 травня 2025 року позивачі, їх представник не з`явилися. Представниця позивачів надала клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивачів. Позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що 23 серпня 1987 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 766, про що видане свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] 23 серпня 1987 року, копію якого надано позивачами /а.с.22/. Згідно з засвідченою копією Реєстраційного посвідчення, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 1996 року, б/н, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, що містить печатку установи та підпис Начальника БТІ, кооперативна квартира [ADDRESS] , кооператив ОЖСК, зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки ОЖСК № 29 від 30 січня 1996 року про виплату за квартиру. Відомості про право власності записані в реєстрову книгу № 23 за реєстровим № 638. дод.кн. № 2, стор. 199. Реєстраційне посвідчення містить печатку темно синього кольору міського бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьку Луганської області, підпис ручкою синього кольору Начальника БТІ С. М. Бабіна /а.с.25/ Відповідно до засвідченої копії Технічного паспорта, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації Луганської області, реєстровий номер 638, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, 13 лютого 1996 року виготовлений Технічний паспорт на квартиру /а.с.23-24/, зареєстровану на власника [PERSON] на підставі Реєстраційного посвідчення, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 1996 року на підставі довідки ОЖСК № 39 від 30 січня 1996 року про виплату за квартиру. Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] розташована на 6 поверсі 9 поверхового будинку складається з трьох жилих кімнат житловою площею 37,1 кв. м (12,1, 7,9, 17,1), кухні площею 8,2 кв. м, ванної кімнати 2,7 кв. м, туалету площею 1,2 кв. м, коридору площею 11,4 кв. м, вбудованої шафи 1,3 кв. м, лоджій 1,0 та 1,5 кв. м. Всього загальна площа квартири становить 64,4 кв. м. Вартість квартири 9759 крб 20 коп. Технічний паспорт має печатки установи синього кольору та підписи начальника БТІ, службових осіб, відповідальних за складення ручками синього кольору. Відповідно до копії паспорта громадянки України [PERSON] , [INFO] , позивачка з 07 березня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.13-15/. Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , позивач з 07 березня 2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.16-18/. Згідно з копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 1239-5000818105 та 1239-5000818975, з 07 квітня 2022 року фактичне місце проживання/перебування позивачів зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.19, 20/. 31 січня 2024 року за № 386ВС/ЗГ Сєвєродонецькою МВА Сєвєродонецького району Луганської області надано відповідь Державному реєстратору відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, згідно з якою на звернення від 31 січня 2024 року №01.1-19/74 щодо підтвердження інформації про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на занити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.27/. Рішенням державного реєстратора від 08 квітня 2024 року № 72472970 відмовлено у проведенні реєстраційних дій /а.с.26/. Підставою рішення державного реєстратора вказане те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Заявником подано заяву № 60250390 від 02 квітня 2024 року для державної реєстрації права власності квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Заявником подано довідку № 386 ВС/ЗГ від 29 березня 2024 року, видану Сєвєродонецькою міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області, згідно з якою інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. У зв`язку з вищевикладеним, державному реєстратору неможливо встановити, чи була реєстрація права власності за заявником, на підставі реєстраційного посвідчення № 638 від 13 лютого 1996 року, видане Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації, за адресою: [ADDRESS] , до 01 січня 2013 року. 03 лютого 2025 року представницею позивачів направлено запит до відповідача з проханням надати інформацію про підтвердження права власності позивачів на спірне майно /а.с.42-43/. З відповіді Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області № 502 ВА від 11 лютого 2025 року на запит представниці позивачів DN_57337 від 03 лютого 2025 року про отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунальною підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може надавати інформацію на залити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.28/. 07 лютого 2025 року позивачі звернулися до Міністерства юстиції України з запитом з метою роз`яснення норм права щодо правовстановлюючих документів та неузгодженості між Наказом ДКУ по житловому господарству № 56 від 13 грудня 1995 року та втрати чинності Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджену Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року /а.с.29-30/. 20 лютого 2025 року позивачам надано відповідь Міністерства юстиції України № 25332/КО-3361/19.1.3 /а.с.46-47/, в якій повідомлено, що систему державної реєстрації прав відповідно до Закону запроваджено в Україні з 01 січня 2013 року, Закон не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах, чи на паперових носіях відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення цивільних правовідносин. Відповідно до пунктів 10 та 12 Тимчасового положення про порядок ведення Єдиного державного реєстру нормативних актів, створення фонду і підтримання у контрольному стані нормативних актів та про порядок і умови користування даними цього Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про запровадження Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та здійснення правової інформатизації України» від 11 грудня 1996 року № 1504 (втратило чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним»), нормативному акту, включеному до Державного реєстру, присвоюється реєстраційний код; до Державного реєстру вносяться такі дані: реєстраційний код нормативного акта; дата присвоєння реєстраційного коду; назва нормативного акта; текст нормативного акта; власні реквізити нормативного акта; класифікаційний індекс. Наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56 «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056, включено до Державного реєстру 07 лютого 2000 з присвоєнням реєстраційного коду 14274/2000. Згідно з пунктом 3 Наказу Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджену Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року вважати такою, що втратила чинність. До 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась, реєстраторами БТІ на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які досі зберігаються в БТІ та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав. Таким чином, розпорядником інформації та документів щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що здійснювалась на паперових носіях, є відповідне БТІ. Також Розпорядження начальника міської військової адміністрації про зміну назв топонімі з 19 січня 2024 року році вулиця Гагаріна в місті Сєвєродонецьк Луганської області перейменована на вулицю Богдана Хмельницького. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділу); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Позивачка-1 має документи, що засвідчують її право власності (реєстраційне посвідчення). Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Так, згідно зі ст. 141 ЖК України у редакції, чинній на 1996 рік, особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. За ст. 15 Закону України «Про власність», чинного на 30 січня 1996 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. 19 січня 1996 року Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена наказом Мінкомунгоспу від 31 січня 1966 року втратила чинність та на момент набуття позивачем права власності застосуванню підлягав Наказ Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб». Даним наказом було встановлено, що Державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна (п.1.4). До об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться квартири багатоквартирних будинків (пп. г п. 1.5). Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку № 12, в тому числі, членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об`єднання, які повністю внесли свої пайові внески; фізичним та юридичним особам на підставі документів, встановлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об`єкти нерухомого майна. В додатку № 1 до Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року наведено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, в якому до правовстановлюючих документів віднесено Інші правовстановлюючі документи, передбачені законодавством України (п.10). При цьому, до 24 травня 2001 року порядок складання та видачі технічного паспорта на будинок регулювався Інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої Наказом статистичного управління СРСР від 15 липня 1985 року № 380, згідно з п. 2.1 якого, головними документами, які встановлюють право власності на будівлі є, в тому числі, реєстраційні посвідчення комунальних органів. Вказана інструкція втратила чинність на території України на підставі Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127. Позивачкою право власності набуте у 1996 році. Надане позивачкою Реєстраційне посвідчення, видане комунальним органом, який здійснював видачу документів, що посвідчують право власності Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію права власності в ній, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Саме лише відсутність свідоцтва про право власності, за умови наявності реєстраційного посвідчення та даних технічного паспорта, виданого органом, яким проведено запис на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах) не може бути підставою для заперечення державою права, набутого відповідно до норм діючого на час набуття законодавства та пов`язаного з реалізацією права члена житлового будівельного кооперативу. Вирішуючи вимоги позову про належність майна до власності позивачів, суд ураховує таке. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент реєстрації та набуття [PERSON] права на нерухоме майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За ст. 146 ЖК України в редакції на момент набуття права власності, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Таким чином, оскільки право власності на майно виникло під час перебування позивачів у шлюбі, підставою набуття права є сплата внесків членом ЖБК, позивачі наполягають на тому, що квартира є спільною сумісною власністю, не вимагають виділу часток, позивачка-1, за якою зареєстроване право власності, наполягає на задоволенні позову та визнанні за позивачем-2 права спільної власності, суд висновує, що вказане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Також суд ураховує, що заявлені позовні вимоги та їх обґрунтування, підстави звернення до суду, пов`язані з фактичним невизнанням державою права власності через неможливість отримання державним реєстратором підтвердження від органу, який здійснював державну реєстрацію, свідчать про обрання позивачами ефективного способу захисту їх прав, який не вимагає повторного звернення позивача-2 з окремим позовом до суду після визнання такого права за позивачем, з позовом про поділ майна подружжя. При цьому, відповідно до п. 10 ст. 38 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать централізоване тимчасове зберігання архівних документів, нагромаджених у процесі документування службових, трудових або інших правовідносин юридичних і фізичних осіб на відповідній території, та інших архівних документів, що не належать до Національного архівного фонду. Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30). Відтак, позивачами, з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» обрано належного відповідача, яким є Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки-1 на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності, відповідачем з незалежних від нього причин, однак не забезпечено збереження інформації про право власності на житловий фонд у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved