Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

30 грудня 2024 року (через систему «Електронний суд») позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в особі директора М. Ткаченко, звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути в якому просить стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 4589009 від 10.10.2021 у розмірі 31950,00 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 10.10.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі - первісний кредитор, ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] укладено договір № 4589009 (далі - договір). Відповідно до п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3750,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 69 днів. Згідно з п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівня стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Відповідно до п. 6.1 договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток. Згідно з п. 6.2 договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю. Відповідно до п. 6.3 договору приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст. 641, 644 ЦК України. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладання такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.01.2022 було укладено договір № 26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4589009. 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4589009. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 4589009. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 4589009 від 10.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника становить на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 31950,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26000,00 грн, заборгованість за комісіями - 950,00 грн. Попередня сума судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи складає 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу - 9000,00 грн. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 06.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи. 21 січня 2025 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Чорній Дмитро Олександрович, подав відзив на позовну заяву, в якому просить позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості відхилити в частині вимог, що перевищують 5000,00 грн, а в частині стягнення витрат на правничу допомогу - відхилити повністю з наступних підстав. Дійсно, 10.10.2021 відповідачка на свій картковий рахунок отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн від ТОВ «МІЛОАН». Разом з тим, відповідачка не укладала жодних договорів з вказаним товариством, тим більше вказаного в позові договору про споживчий кредит № 4589009. Як вбачається з долученого до позову договору, він взагалі не підписаний не те щоб відповідачем, а навіть первісним кредитором, на якого посилається позивач. У справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду визнала недотриманою письмову форму правочину та, відповідно, непогодження сторонами його ціни (процентів за користування кредитними коштами). Аналогічно в цій справі позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення договору саме на тих умовах, які викладені в непідписаній роздруківці тексту, яку позивач називає «Договір про споживчий кредит №4589009» та додатках до нього. Відповідно до п. 5.1, 5.3 непідписаної ніким роздруківки тексту, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті із застосуванням електронного підпису. За приписами пункту 15 частини 1 статті 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Позивачем не надано договору, який би був підписаний за допомогою електронного підпису відповідчкою і первісним кредитором. У постанові від 29.05.2024 № 545/1750/21 ВС вказав, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису всіма сторонами цього правочину. Отже, з урахуванням правових висновків ВС, відповідачем не погоджувались умови жодних кредитних договорів, а тому жодних підстав для нарахування відсотків по неукладеному і непогодженому кредитному договору немає. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що, враховуючи суму, яку позивач заявляє як кредит, а саме 5000,00 грн, відповідач вважає витрати на правничу допомогу неспівмірними зі складністю справи. Окрім того, долучений до позову примірник договору про надання правничої допомоги від 01.07.2024 між позивачем і АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» ними не підписаний. Із заявки про надання правничої допомоги від 01.11.2024 № 374 на витягу з акту № 1 про надання правничої допомоги неможливо однозначно встановити, що адвокатські послуги надавались саме в цій справі відносно відповідача, а не по іншим особам, право вимоги до яких отримав позивач по договору факторингу. Відсутність передбачених ст. 137 ЦПК України відомостей та відповідних доказів унеможливлює встановлення обсягу виконаних робіт та надання послуг в цій справі, а відтак позбавляє позивача права на відшкодування судових витрат (крім судового збору). 27 січня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, в якому просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі та зазначає, що ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. 10.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 4589009. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно з даною довідкою на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заявці-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача були використані для укладення договору від його імені, відповідачем не надані. Договір було підписано одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечить волевиявленню сторін, не надано. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісним кредитором та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які втікають із кредитного договору. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів неправильного нарахування виниклої суми заборгованості по відсотках, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного «контррозрахунку». Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. У постанові КЦС ВС від 12.04.2022 по справі № 756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного судочинства. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача зазначає, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої зацікавленої сторони. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка клопотала про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Проте відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України (п. 28 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови ВП ВС від 07.07.2021 № 910/12876/19). 28 січня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Бутирін Ярослав Ярославович, подав заперечення, в яких зазначає, що як до позову, так і до відповіді на відзив не було долучено електронного примірника договору, який нібито було укладено між відповідачем і ТОВ «МІЛОАН». Так само, позивачем не було долучено до справи електронні дані (підпис), що додаються до інших електронних даний (договору) або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпису. Самостійно виписаний однією стороною папірець, який позивач називає довідкою, взагалі не може підтверджувати факт укладання правочинів в електронній формі. 03 лютого 2025 року позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідач вважає, що позивач повинен надати електронний підпис позичальника та електронний договір. Разом з тим, до позову було долучено договір № 4589009 від 10.10.2021, підписаний Піддубною О.В. одноразовим ідентифікатором «J28869». Відповідач помилково ототожнює процес підписання документів в електронному вигляді шляхом накладення електронного цифрового підпису за допомогою кваліфікованого сертифіката та підписання документів за допомогою одноразового ідентифікатора. Проте, це поняття, які передбачають абсолютно різний механізм підписання. З посиланням на постанови ВС від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 зазначає, що кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься в іншому документі (ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності підпису в договорі. Зазначає, що такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору, тож за таких обставин у суду немає підстав для визнання електронного кредитного договору недійсним, а тому просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначений у позовній заяві та з урахуванням відповіді на відзив та додаткових пояснень, наданих у письмовій формі. Зазначив, що договір було підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора та без укладення договору [PERSON] не могла отримати кошти від ТОВ «МІЛОАН», отримання яких визнає. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Представник відповідача - адвокат Бутирін Я.Я. подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи за відсутності відповідача і представника. З урахуванням поданої заяви та позиції представника позивача, суд визнав можливим провести розгляд справи за даної явки учасників. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що як підставу виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, позивач зазначає невиконання відповідачем умов кредитного договору № 4589009 від 10.10.2021, укладеного відповідачем з первісним кредитором ТОВ «Мілоан», право вимоги за яким в подальшому перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» 10.10.2021 успішно проведено платіж на картку [NUMBER] , MONOBANK, сума платежу 5000,00 грн, призначення платежу - кошти згідно договору 4589009. Відповідач [PERSON] визнала позов частково. Зазначила, що дійсно 10.10.2021 отримала від ТОВ «Мілоан» кошти у розмірі 5000,00 грн проте жодних договорів з ТОВ «Мілоан» не укладала, а наданий позивачем текст договору не підписаний жодною із сторін. До позовної заяви додано Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021 року) (далі - Правила) (а.с. 20-28). Відповідно до розділу 3 Правил, щоб подати заяву на отримання кредиту, заявник має зареєструватися в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства через заповнення відповідної реєстраційної форми на веб-сайті або шляхом направлення необхідних реєстраційних даних через встановлені канали передачі інформації (мобільні додатки, сторінки в мережі інтернет, месенджери, інші засоби телекомунікацій, що інтегровані з інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства). На підставі реєстраційних даних інформаційно-телекомунікаційна система Товариства здійснює реєстрацію заявника, створює обліковий запис (акант/профіль) та особистий кабінет заявника/позичальника (п. 3.1). Згідно з розділом 4 Правил заявник здійснює заповнення заяви на отримання кредиту на веб-сайті товариства або шляхом направлення необхідних даних через встановлені канали передачі інформації (мобільні додатки, сторінки в мережі інтернет, месенджери, інші засоби телекомунікацій, що інтегровані з інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства) (п. 4.1). Подаючи заяву за кредитним продуктом, що передбачає надання кредиту шляхом переказу суми кредиту на картковий рахунок, заявник має зареєструвати в особистому кабінеті банківську картку, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заяві, якщо така банківська картка не була зареєстрована заявником у особистому кабінеті раніше. Товариство здійснює верифікацію доданої позичальником банківської картки. Для цього заявнику пропонується зробити відповідну перевірочну операцію по карті. У призначенні такої операції міститься код верифікації картки, який заявник має ввести на веб-сайті товариства у тому разі, якщо в процесі здійснення перевірочної операції не застосовувалася технологія 3DSecure (введення відповідного коду з SMS-повідомлення на веб-сторінці банку-емітенту платіжної картки). Таким чином товариство перевіряє, що банківська картка активна та заявник має доступ до управління картковим рахунком. Якщо перевірочну операцію по карті здійснено з блокуванням суми 1 гривня на картковому рахунку, після верифікації картки, таке блокування скасовується. У разі здійснення транзакції з використанням технології 3DSecure, додаткове введення версифікаційного коду з призначенням транзакції на веб-сайті товариства не потрібне (п. 4.3). Відповідно до п. 4.8 інформаційно-телекомунікаційна система Товариства здійснює реєстрацію заяви на кредит, за процесом розгляду якої заявник може слідкувати через особистий кабінет заявника. Рішення про надання кредиту приймається товариством на підставі обробки інформації про заявника отриманої від нього та/або третіх осіб протягом періоду не більше ніж три робочі дні з часу отримання повністю належним чином оформленої заяви (п. 4.9). Згідно з п. 4.11 Правил сума, строк, розмір процентної ставки та інші умови кредиту визначаються виходячи з оцінки товариством кредитоспроможності заявника та з урахуванням інших обставин. Товариство може запропонувати заявнику кредит на умовах відмінних від вказаних у заяві. Заявник може прийняти таку пропозицію товариства, підтвердивши свою згоду на зміну умов кредиту за заявою протягом двох днів, подальший розгляд заяви припиняється. Товариство приймає рішення про видачу кредиту або відмову у видачі кредиту і повідомляє про це заявника шляхом надсилання йому електронного повідомлення (SMS) на телефонний номер та/або електронного повідомлення на адресу електронної пошти або іншим чином за допомогою засобів зв`язку, зазначених заявником при реєстрації у особистому кабінеті (п. 4.13). у випадку прийняття рішення про надання кредиту, товариство укладає із заявником кредитний договір на умовах і в порядку, передбаченому цими правилами. У разі прийняття рішення про видачу кредиту, позичальник вчиняє дії передбачені розділом 5 цих правил (п. 4.14). Товариство не пізніше трьох робочих днів з дня підписання кредитного договору сторонами надає кредит шляхом (у спосіб), що передбачений у кредитному договорі. Відповідно до розділу 5 Правил кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті. Для цього товариство розміщує в особистому кабінеті пропозицію заявнику/позичальнику про укладення кредитного договору (оферту). Якщо відповідно до вимог законодавства товариство зобов`язано до укладання договору надати заявнику/позичальнику паспорт споживчого кредиту, зазначений паспорт споживчого кредиту надається заявнику/позичальнику у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору, що розміщується в його особистому кабінеті. Приймаючи пропозицію про укладення кредитного договору позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією викладеною у паспорті споживчого кредиту (п. 5.1). Заявник/позичальник здійснює вхід до особистого кабінету одним із можливих способів та має ознайомитись з пропозицією про укладення кредитного договору та прийняти цю пропозицію в цілому в належній формі або відмовитись від прийняття (проігнорувати) (п. 5.2). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепту) надається заявником/позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на номер заявника/позичальника, а заявник/позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладання (акцепту) в особистому кабінеті (п. 5.3). На підтвердження позовних вимог позивачем надано, зокрема, анкету-заяву на кредит № 4589009, дата створення 10.10.2021 на сайті miloan.ua, в якій зазначені ідентифікаційні та контактні дані позичальника [PERSON] , відмітки про надані позичальником згоди: Правила кредитування, Бюро кредитних історій, Фінансовий моніторинг. Також, процес оформлення та розгляду заяви 4589009 із зазначенням дати та часу вчинення відповідних дій (зокрема, заповнення заявки 2021-10-10 01:42:05 - 2021-10-10 01:43:07, підтвердження змін умов 2021-10-10 01:43:36 - 2021-10-10 01:44:42, підписання договору 2021-10-10 01:44:50 - 2021-10-10 01:45:39). Замовлена сума - 10000,00 грн на 30 днів. Погоджені умови кредитування: сума - 5000,00 грн, строк - 30 днів, комісія за надання - 19,00 % одноразово, ставка процентів - 2,50% за кожен день користування (а.с. 37-38). З даної анкети-заяви вбачається, що відповідачкою [PERSON] вчинялись дії щодо отримання кредиту на сайті первісного кредитора miloan.ua, а саме 10.10.2021 нею заповнена анкета-заява на кредит № 4589009, в якій зазначені її ідентифікаційні та контактні дані (зокрема номер телефону [NUMBER] ). [PERSON] не надала жодних доказів того, що дана заявка була сформована іншою особою з використанням її даних. У заявці відповідач просила надати їй кредит у розмірі 10000,00 грн на 30 днів, проте після проведеної перевірки, зокрема у Бюро кредитних історій, первісний кредитор ТОВ «Мілоан» погодив наступні умови кредитування: сума - 5000,00 грн, строк - 30 днів, комісія за надання - 19,00 % одноразово, ставка процентів - 2,50% за кожен день користування. Відповідно до п. 5.1-5.3 розділу 5 Правил кредитодавець мав розмістити пропозицію (оферту) в особистому кабінеті позичальника, а позичальник міг або прийняти цю пропозицію в цілому в належній формі (із застосуванням одноразового ідентифікатора) або відмовитись від прийняття (проігнорувати). До позовної заяви, також, додано індивідуальну частину Договору про споживчий кредит № 4589009 від 10.10.2021 (а.с. 10-18), на першому аркуші якого міститься напис «підписано [PERSON] , ТОВ Мілоан. Час: 10.10.2021 14:44». При цьому, сам підпис представника (генерального директора) ТОВ «Мілоан» відсутній. Жодних доказів підписання цього договору відповідачем договір не містить. Так само, додаток №1 до Договору про споживчий кредит № 4589009 від 10.10.2021 (Графік платежів) не містить підписів сторін (а.с. 34). У додатку № 2 до Договору про споживчий кредит № 4589009 від 10.10.2021 (а саме, у розділі 6) містяться записи «Підпис кредитодавця: підписано електронним підписом [PERSON] » та «Підпис споживача (електронний підпис одноразовим ідентифікатором)». При цьому, самі підписи сторін відсутні (а.с. 35-36). Позивач стверджує, що даний договір з додатками підписаний відповідачем в ІТС первісного кредитора ТОВ «Мілоан» за допомогою одноразового ідентифікатора «J28869», що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан» та (а.с. 33) та тим, що відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в Заяві-Анкеті є коректними. Відповідач заперечує проти такого твердження позивача та зазначає, що довідка, самостійно виписана однією стороною не може підтверджувати факт укладення правочинів в електронній формі. Відповідно до ч. 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. За змістом ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, зокрема, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У пункті 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію») . Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Стаття 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, зі системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 10.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 4589009 в електронній формі, акцепт якого відповідач підтвердила за допомого одноразового ідентифікатора J28869. Проаналізувавши надані позивачем документи на підтвердження факту укладення кредитного договору між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , з урахуванням Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021 року), суд вбачає, що відповідачкою [PERSON] вчинялись дії щодо отримання кредиту на сайті первісного кредитора miloan.ua, а саме 10.10.2021 нею заповнена анкета-заява на кредит № 4589009, в якій зазначені її ідентифікаційні та контактні дані. У той же час, позивачем не надано підтвердження, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та, що між ними укладено кредитний договір у письмовій формі (прирівняній до письмової електронній формі). Надані позивачем документи (індивідуальна частина договору № 4589009 від 10.10.2021 та додатки до нього) не підписані ні первісним кредитором ТОВ «Мілоан», ні відповідачем [PERSON] . При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача [PERSON] (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса проживання, серія, номер паспорта та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останньою кредитного договору в електронній формі. Суд погоджується, також, з твердженням представника відповідача, що довідка про ідентифікацію, яка сформована ТОВ «Мілоан», не може підтверджувати факт укладення кредитного договору на вказаних у долученому до позовної заяви тексті договору умовах. У той же час, відповідач [PERSON] визнає факт отримання від ТОВ «Мілоан» грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На підставі договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 4589009 до [PERSON] (а.с. 39-43 - копія договору, а.с. 44 - копія платіжного доручення та довідки про уточнення платежу, а.с. 46 - копія акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу та акту приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу, а.с. 47-49, 50 - копії витягів з реєстру боржників). На підставі договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зокрема, за кредитним договором № 4589009 до [PERSON] (а.с. 51-56 - копія договору, а.с. 57 - копія акту прийому-передачі реєстру боржників за договором, а.с. 58 - копія акту зарахування зустрічних однорідних вимог, а.с. 59-62, 45 - копії витягів з реєстру боржників). Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Враховуючи вищезазначене, зокрема, відсутність належних та допустимих доказів укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору № 4589009 від 10.10.2021 на вказаних у долученому до позовної заяви тексті кредитного договору, який не підписаний жодною із сторін, та факт підписання якого відповідач заперечує, визнання відповідачем факту отримання від ТОВ «Мілоан» 10.10.2021 грошових коштів у розмірі 5000,00 грн, набуття позивачем ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача, суд вбачає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Довитрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.12.2024 № 0483540066. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» долучено до позовної заяви: копію договогору № 01-07/2024 про надання правої допомоги від 01 липня 2024 року, підписаного соронами (а.с. 72), прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Асістант» (а.с. 73-74), заявка на надання правової допомоги № 374 від 01.11.2024 по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на суму 9000,00 грн (а.с. 75), витяг з акту № 1 про надання правничої допомоги від 29.11.2024 (відповідач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), договір № 4589009) на суму 9000,00 грн (а.с. 76). Представник позивача вважає, враховуючи суму, яку позивач заявляє як кредит, а саме 5000,00 грн, заявлені вимоги щодо витрат на правову допомогу неспівмірними зі складністю справи та недоведеними належними доказами. Суд зазначає, що дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України належить до справ незначної складності, у спорах про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання судова практика є сталою, не потребує вивчення великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 9000,00 грн, не відповідає критерію розумності їх розміру з урахуванням складності цієї справи. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню до 3000,00 грн. Судом частково задоволено позовні вимоги, а саме у розмірі 5000,00 грн, що у відсотковому співвідношенні до заявлених вимог становить 15,65%, отже з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 379,11 грн (2422,40 х 15,65% = 379,11), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 469,50 грн (3000 х 15,65 % = 469,50 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial