Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошових коштів. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 05.11.2015 року [PERSON] взяла з борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 375\~000,00 грн., що станом на 05.11.2015 року, згідно з курсом комерційних банків України, еквівалентно 15\~000,00 доларів США. Вказану угоду дуло оформлено договором позики грошей, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стародубцевою В.М., зареєстровану в реєстрі за № 1009. Згідно з п. 10 вказаного договору, повернення позики має відбуватися одноразово за місцем проживання позичальника, у період з 05.10.2025 року по 05.11.2025 р. Окрім того, 05.11.2015 р. в забезпечення повернення вказаного боргу, [PERSON] передала позивачу оригінал Державного акту на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 109867, яка належить [PERSON] на праві особистої власності. Крім того, на випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла позивачу належну їй земельну ділянку площею 8,050 га, що розташована на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Однак, вказаний заповіт на момент смерті [PERSON] був недійсним, так як останньою було складено новий заповіт. 01.12.2021 року позивачу стало відомо про те, що [INFO] [PERSON] померла. За життя нею даний борг повернуто не було. 29.12.2021 року позивач направила до Криничанської державної нотаріальної контори лист-претензію, який був долучений до спадкової справи №90/2021, заведеної після смерті [PERSON] . До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись доньки [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Їм було направлено лист-претензію та запропоновано з`явитись до кредитора та протягом 5 днів, з моменту отримання листа-претепзії, повернути вказані кошти позивачу, так як у зв`язку зі смертю [PERSON] , у позивача виникло право вимоги, а у спадкоємців обов`язок погашення заборгованості в межах спадкового майна. Зазначені спадкоємці не виявили бажання повертати кошти, позичені їх матір`ю. Таким чином, заборгованість 15\~000,00 доларів США, що станом на 01.12.2021 року, згідно з курсом комерційних банків України еквіваленті 606\~000,00 грн., залишаються не повернутими. Просить стягнути солідарно зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики грошей від 05.11.2015 року у розмірі 15\~000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом комерційних банків України станом на день винесення рішення у справі та судові витрати в сумі 46\~060,00 грн., які складаються з 6060,00 грн. судового збору та 40\~000, 00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 08.02.2023 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 08.02.2023 року клопотання позивача [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий І.М. про витребування доказів \~задоволено частково. Витребувано у Криничанській державній нотаріальній конторі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи №90/2021 після смерті [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , померлої [INFO] . В іншій частині клопотання відмовлено. Ухвалою суду від 16.02.2023 року клопотання \~ [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий Іван Миколайович, про витребування доказів -\~повернуто заявнику. Ухвалою суду від 22.02.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий Іван Миколайович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий Іван Миколайович, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошових коштів відмовлено. Ухвалою суду від 24.02.2023 року клопотання позивача [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий І.М., про витребування доказів \~задоволено. Витребувано з Комунального підприємства «Криничанське БТІ» інформацію щодо нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.02.2023 року у задоволенні клопотання [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий Іван Миколайович, про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Білий Іван Миколайович, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошових коштів \~відмовлено. 28.02.2023 р. [PERSON] звернулася до суду до [PERSON] з зустрічною позовною заявою про визнання\~договору позики\~грошей недійсним. В обгрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначила, що 07.12.2022 року [PERSON] повторно звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошей. Батько [PERSON] - [PERSON] довгий період часу орендував у [PERSON] земельну ділянку, належну їй на праві власності. Після смерті [PERSON] орендарем зазначеної земельної ділянки став його син [PERSON] чоловік відповідачки. В серпні 2015 року [PERSON] і [PERSON] домовились, що після появи в Україні правових підстав для продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, остання переоформить належну їй земельну ділянку площею 8,050 га, що розташована на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області на [PERSON] , за що він сплатить їй 80 000 грн., з яких першу половину, а саме 40\~000,00 грн. виплатить у серпні 2015 року, а другу половину - через 2-3 місяці у нотаріуса при оформленні заповіту на зазначену земельну ділянку на ім`я [PERSON] . Їй достеменно відомо, що на виконання цієї домовленості [PERSON] у серпні 2015 року передав 40 000 грн. її сестрі [PERSON] , передача проходила в [ADDRESS] , що може підтвердити свідок [PERSON] . Про ці обставини вона знає зі слів [PERSON] , а також вона була присутня при передачі цих грошей [PERSON] їх матері [PERSON] 05.11.2015 року вона, а також її сестри [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і їх матір [PERSON] о 17:30 год. прибули до будинку [ADDRESS] , де на другому поверсі, розташований офіс приватного нотаріуса Стародубцевої В.М. Саме до цього нотаріуса з приводу посвідчення заповіту запропонував звернутись [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] залишились у вестибюлі на першому поверсі, а вона, а також [PERSON] і [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] , зайшли до кабінету приватного нотаріуса Стародубцевої В.М. Мова з нотаріусом йшла про оформлення заповіту за земельну ділянку на ім`я [PERSON] , оскільки [PERSON] заявив, що він уже є власником багатьох земельних ділянок, тому заповіт треба робити на його дружину - відповідачку [PERSON] . Їй особисто, а також [PERSON] і [PERSON] нотаріус дала почитати складений проект заповіту. В присутності нотаріуса [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] передав їй за оформлення її матір`ю заповіту другу частину оговореної раніше суми грошей, а саме 40\~000,00 грн. Коли вона, її сестри [PERSON] , [PERSON] , і також [PERSON] прочитали проект заповіту, [PERSON] сказав нотаріусу, що він домовлявся з нею про інше платив велику суму грошей, щоб вона зробила так, як він просив. Після цих слів [PERSON] попросив її з сестрами вийти з кабінету нотаріуса. Вони вийшли і подальшої розмови не чули. Вона з сестрами спустилась на перший поверх до [PERSON] і повідомила матір, що вони ознайомились з проектом заповіту, яким вона заповість земельну ділянку [PERSON] згідно домовленостям з [PERSON] . До них прийшли нотаріус [PERSON] , відповідач [PERSON] і її чоловік [PERSON] . В їх присутності вона передала матері 40\~000,00 грн., які отримала від [PERSON] в кабінеті нотаріуса. Нотаріус [PERSON] , не ознайомивши [PERSON] зі змістом документів, дала матері їх на підпис, і мати, нічого не читаючи, будучи впевненою, що підписує заповіт на ім`я [PERSON] , поставила свої підписи там, де вказала нотаріус. Ні вона, ні сестри, ні [PERSON] не перевіряли, що саме було підписано. І вона, і її мати [PERSON] були впевнені, що це заповіт, зі змістом якого вона ознайомилась в кабінеті нотаріуса, копій підписаних документів [PERSON] не отримувала. Ніякої позики [PERSON] ні від відповідачки [PERSON] , ні від її чоловіка [PERSON] ніколи не отримувала, про укладення договору позики ні з відповідачем [PERSON] ні з її чоловіком [PERSON] , мова взагалі ніколи не йшла. [PERSON] до дня своєї смерті, яка настала [INFO] , не знала про те, що вона 05.11.2015 року підписала у нотаріуса [PERSON] договір позики 375\~000,00 грн., в противному випадку ніколи б не змінила заповіт. Про наявність договору позики грошей їй, а також її сестрам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стало відомо в вересні 2022 року з першої позовної заяви [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошей. Після ознайомлення з позовною заявою вона зателефонувала [PERSON] і зажадала від нього пояснень, на що він відповів, що перестрахувався цим договором без відома її матері, бо в разі, якщо вона в подальшому передумає і змінить свою волю в заповіті, то він, [PERSON] , буде захищеним цим договором позики. Так як, [PERSON] змінила свою волю, то [PERSON] став погрожувати їй стягненням неіснуючого боргу, відібранням земельної ділянки і всього майна. Вказана розмова зафіксована на електронному носії. Отже, їй достеменно відомо, оскільки вона знаходилась на момент надання нотаріусом [PERSON] документів матері на підпис, що [PERSON] , підписуючи надані нотаріусом документи, вважала, що підписує тільки документи, які стосуються заповіту, яким вона заповідає [PERSON] земельну ділянку площею 8,050 га, що розташована на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, і яким гарантує, що в майбутньому переоформить зазначену земельну ділянку на [PERSON] , а також в обмін на те, що за ці гарантії отримала від [PERSON] 80 000 грн. Їй достеменно відомо, що сума позики - 375\~000,00 грн. (або 15000 доларів США) [PERSON] не передавалась, оскільки вона була присутня 05.11.2015 року повністю весь день поряд з [PERSON] , в тому числі і в офісі нотаріуса. З моменту посвідчення заповіту 05.11.2015 року на ім`я [PERSON] . [PERSON] до теперішнього часу (8 років) безоплатно користується чужою власністю - земельною ділянкою, чим порушує її права та права інших спадкоємців. Таким чином, [PERSON] не усвідомлювала правову природу підписаного у нотаріуса документу і вважала, що підписує заповіт. Ті обставини, що спірний правочин був укладений [PERSON] під впливом помилки, і слугував, як їй тепер відомо, на думку [PERSON] , гарантією продажу земельної ділянки в майбутньому, свідчить те, що виконання умов договору, а саме повернення позики, передбачено у період з 05.10.2025 року по 05.11.2025 року (через 10 років без відсотків), тобто відповідачкою [PERSON] , планувалось, що на жовтень-листопад 2025 року вже буде можливим оформлювати договори купівлі-продажу земель сільськогосподарського призначення. П.16 оспорюваного договору передбачено, що витрати, пов`язані з укладенням та нотаріальним посвідченням договору позики несе позичальник, що не відповідає дійсності: ніяка позика [PERSON] не була потрібна, вона її не брала і ні за що не сплачувала. Крім того, розписка про отримання неначебто в борг грошей написана сторонньою, а не [PERSON] , особою з зазначенням неіснуючого місця проживання [PERSON] і теперішня розписка зовсім інша, ніж та, що надавалась [PERSON] в якості доказу до першого позову про стягнення боргу в 2022 році. [PERSON] відповідачкою [PERSON] було запропоновано продати їй земельну ділянку в майбутньому на умовах посвідчення заповіту на неї, вимоги щодо посвідчення договору позики грошей взагалі не були викладені, не надана інформація [PERSON] , що нотаріусом посвідчується договір позики грошей, гроші за даним правочином не передавались, тобто такий правочин був укладений під впливом помилки, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Неповідомлення [PERSON] до підписання договору, який саме правовий документ вона підписує, всіх істотних умов договору та негативних наслідків, пов`язаних з виконанням цього договору, зокрема позики грошей, тобто обставин, які мають істотне значення при укладанні договору і розуміння правової природи договору, дає підстави суду визнати договір позики грошей, укладений 05.11.2015 року між [PERSON] і [PERSON] недійсним. Крім того, в договорі позики відсутня відмітка, що передача грошових коштів завершена. Згідно з п.4 оспорюваного договору передачу грошових коштів було здійснено до підписання цього договору, однак грошові кошти за оспорюваним договором позики [PERSON] насправді не отримувала, що вона, позивачка [PERSON] , а також треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] можуть підтвердити як свідки. Наслідки підписання оспорюваного договору [PERSON] нотаріусом не роз`яснювались. До підписання оспорюваного договору [PERSON] з проектом договору не знайомилась, не читала ті документи, які підписувала. Вона також, знаходячись весь час поряд з матір`ю, документи, які вона підписувала, не читала. На момент оформлення оспорюваного договору її мати мала вік 77 років, хворіла на ряд вікових захворювань, мала поганий зір, тому похилий вік, стан здоров`я матері в пізню пору доби також вплинули на розуміння нею того, що відбувалось у нотаріуса. Крім того, згідно п.2.3 договору №27/10-2022 про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та адвокатом Білим І.М., передбачено сплату клієнтом адвокату гонорару в сумі 40\~000,00 грн., і це не остаточна (кінцева) сума. Вважає, це надмірна сума, тому просить її зменшити. Просить визнати договір позики грошей від 05.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стародубцевою Вікторією Миколаївною за реєстром №1009, недійсним. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 03.03.2023 р. прийнято зазначену зустрічну позовну заяву\~\~та об`єднано її з первісним позовом та ухвалено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні, призначивши підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.03.2023 р. клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Мартиненко Т.О., про витребування доказів \~задоволено. Витребувано з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області належним чином завірені копії нотаріальних справ щодо посвідчення 05.11.2015 р. приватним нотаріусом ДМНО Стародубцевою Вікторією Миколаївною: заповіту від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] за реєстровим № 1011; - договору позики грошей між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №1009. Ухвалою суду від 25.05.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24.05.2024 р. у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] про призначення судової експертизи відео, - звукозапису по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошових коштів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики грошей недійсним \~відмовлено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.10.2024 р. №205/8348/22, апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.05.2024 р. повернуто скаржнику. Ухвалою суду від 09.12.2024 р. клопотання представника позивачки [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів \~задоволено. Витребувано з ДКП «Кам`янське РБТІ» ДОР інформацію щодо нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Крім того, заперечував проти задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики від 05.11.2015 р. недійсним, посилаючись на те, що суть зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання договору позики від 05.11.2015 року недійсним в цілому зводиться до таких тверджень: волевиявлення померлої позичальниці [PERSON] на укладення договору позики від 05.11.2015 року не було, так як вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину. Померла позичальниця [PERSON] не отримувала від [PERSON] грошових коштів. Проте, єдині докази, які пропонує позивач для доказування тих обставин, на які вона посилається у зустрічному позові, це показання свідків, до яких, зокрема, [PERSON] відносить себе та своїх сестер [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є відповідачами за первісним позовом і є безпосередньо зацікавленими особами. Враховуючи, що все доказування з боку позивача за зустрічним позовом зводиться до показань свідків, то її позов задоволенню не підлягає. До того ж позивач є не повністю щирою, стверджуючи у своєму позові, що копій підписаних документів [PERSON] не отримувала. При цьому позивач за зустрічним позовом надає копії таких документів. Вони завірені саме нею, вони взяті не з первісної позовної заяви, так як в первісній заяві документи завірені ним. Таким чином, позивач за зустрічним позовом мала копії всіх документів. Навіть якщо б обставини, про які мовить позивач за первісним позовом, мали місце, то вона, точніше позичальник - [PERSON] , мала б звернутися до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності. Строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, сплив 05.11.2018 року. Що стосується заяви про завищеність і неспівмірність гонорару, сплаченого [PERSON] адвокату, то слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду 16.11.2022 року у постанові № 922/1964/21 відступила від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Зазначена справа є складною, має важливе значення для клієнта та потребує значного обсягу роботи адвоката. Зокрема, на сьогоднішній день адвокатом підготовлено та подано позовну заяву, підготовлено та направлено адвокатські запити до Держземагенства та Криничанської нотаріальної контори, підготовлено низку клопотань про забезпечення позову та витребування доказів; у справі вже було призначено судове засідання 28.02.2023 року, 06.03.2023 року він прибув для додаткового ознайомлення з матеріалами справи. Виходячи з практичного досвіду справи такої категорії розглядаються досить тривалий час та потребують значної кількості затрачених сил і часу, тому гонорар в 40\~000,00 гривень є цілком справедливим в такій категорії справ. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні її зустрічного позову до [PERSON] про визнання договору позики від 05.11.2015 недійсним. Представник відповідачки [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, поданий зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Крім того, зазначила, що ввести суд в оману прагне саме [PERSON] , як вона отримала надані суду документи при розгляді аналогічного провадження суддею Терещенко Т.П., де позов [PERSON] був залишено без розгляду. Копій підписаних у нотаріуса Стародубцевої В.М. документів [PERSON] насправді ніколи не отримувала. Дійсно, якби [PERSON] отримувала копії помилково підписаних нею у нотаріуса документів, то звернулась би до суду з позовною заявою про визнання договору позику недійсним, а не змінювала б свою волю в заповіті. Навіть термін «Позичальник», який застосовує [PERSON] у відношенні їх матері, для дітей, звучить образливо. Їх мати ніколи не брала у [PERSON] жодної копійки в борг і це точно знає позивачка [PERSON] і її чоловік [PERSON] . Вважаю, що є всі підстави для задоволення її зустрічного позову про визнання договору позики грошей недійсним, оскільки нею доведено обставини, які входять до предмета доказування, а саме наявність помилки при укладенні правочину її матір`ю [PERSON] , на підставі ст. 229 ЦК України. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити, її зустрічний позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що ця «схема» відома правоохоронним органам: посвідчується заповіт, а наряду з ним, таємно договір позики грошей. Це на той випадок, коли людина передумає заповідати своє майно. Зустрічний позов [PERSON] про визнання договору позики грошей недійсним підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Її мати [PERSON] в борг кошти ніколи не брала, договір позики грошей підписала помилково на вимогу нотаріуса розписатись як за заповіт. В розписці вказано, що мати живе у «с.Петрівка» замість « [PERSON] », відсутня назва вулиці і номер будинку, що свідчить про те, що [PERSON] цю розписку ніколи не писала. Грошей в очі не бачила. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що її мати [PERSON] в борг грошові кошти ніколи і ні в кого не брала, помилково за «сценарієм» [PERSON] підписала договір позики грошей. Розписку не писала, оскільки розписка в різних варіантах надана позивачкою, однак навіть назва села переплутана, не кажучи, що відсутня адреса місця проживання матері [PERSON] . Зустрічний позов [PERSON] про визнання договору позики грошей недійсним підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що її мати [PERSON] жодних грошей в борг ніколи не брала. Вона вирішила оформити заповіт у нотаріуса [PERSON] разом з Капінусами «підстрахувались» і наряду з заповітом посвідчила договір позики грошей, начебто її мати взяла в борг у відповідачки 15000,00 доларів США, це не правда. Зустрічний позов [PERSON] про визнання договору позики грошей недійсним підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Пердставник третьої особи Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] , надала заяву, згідно якої просить дану справу слухати без присутності державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева В.М. належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи до суду не з`явилася. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] особисто не знайома. Відповідачі- її двоюрідні сестри, [PERSON] рідна сестра її мами. Була свідком передачі грошей у сумі 40\~000,00 грн., це було вдома у її мами, гроші передавали [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] захотіла продати пай за 80\~000,00 грн., домовлялася з батьком [PERSON] , про борг розмови не було. Якби [PERSON] взяла у борг, то їй би це було відомо, знаходяться у дуже близьких стосунках, про 375\~000,00 грн. жодного разу не чула. [PERSON] вважала, що продає пай. Коли [PERSON] не жила вже у с. Кудашівці, то спілкувалася з нею не кожного дня. Про надання позики їй нічого не відомо. [PERSON] не брала у борг 375000,00 грн. Відомо, що уклала заповіт на [PERSON] і потім скасувала заповіт, бо вирішила залишити пай дітям. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні пояснив, що він фермер. [PERSON] його дружина, між ними гарні стосунки. Відповідачів знає, наразі стосунків не має. Його батько був орендатором, до нього звернулася мати відповідачів, що хоче отримати гроші за пай наперед на 10 років у розмірі 80000,00 грн. [PERSON] книга не зберіглася, протокол виїмки тимчасового доступу у травні 2023 року. За отримання грошей у книзі ніхто не розписався, на момент передачі 40\~000, грн. [PERSON] не розписалася, підписала потім. Потім [PERSON] сказала, що хоче отримати 375\~000,00 грн. (15\~000,00 доларів США) позики на придбання житла. Нотаріуса запропонувала [PERSON] укласти договір позики, який був укладено. Його батько та [PERSON] були одокласниками, між ними були довірчі відносини. Приїхали до нотаріуса, кабінет був на другому поверсі, всі кошти були передані в кабінеті, [PERSON] написала розписку, що вона отримала кошти, підписувала власноруч [PERSON] , були викликані всі доньки, для того, щоб вони посвідчились, що були отримані кошти. Він передав кошти 375\~000,00 грн. (купюрами по 500, 200 грн.), забрала кошти [PERSON] . Заповіт оформлений на [PERSON] , оскільки вона його дружина, у нотаріуса [PERSON] , де вона наразі не знає, її рекомендувала [PERSON] . Передав 40\~000,00 грн. у с.Кудашівка в присутності родичів, розписку не писали, одразу не міг дати 80\~000,00 грн., 40\~000,00 грн. потім передалися у нотаріуса разом із 375\~000,00 грн., передали в кабінеті нотаріуса на 2 поверсі, гроші забирала [PERSON] , доньки допомагали [PERSON] підійнятися на 2 поверх, всі дії були в пристуності нотаріуса, заповіт був прочитаний та договір позики був прочитаний. Кримінальної справи відносно нього не порушено. Документи були у [PERSON] - нового бухгалтера (документи були вилучені у неї), срок дії договору на земельну ділянку закінчився у минулому році, орендну плату повертати не хоче, спочатку звернулися з позовом до Криничанського суду, потім була визначені підсудність. 05.11.2015 року давав гроші 375\~000,00 грн. на 10 років, звертався до нотаріуса після смерті [PERSON] . З [PERSON] він познайомився у нотаріуса, зараз стосунки між ними ніякі. Всі справи він вів зі [PERSON] . По телефону з [PERSON] не розмовляв. По телефону з [PERSON] 27.10.2021 р. не спілкувався, ні на який запис розмов свою згоду не давав. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що батьки чоловіка займалися фермерством, [PERSON] звернулась з проханням зайняти кошти, а батько чоловіка з [PERSON] були однокласниками. Всі переговори вела донька [PERSON] . Кошти не поверталися, вони дізналися, що бабуся померла, а коли вона хотіла вступати в спадщину,то дізналася, що доньки вступають. Гроші передавалися в присутності всіх доньок в гривнях 375\~000,00 грн. Нотаріус завіряла заповіт у холлі, у присутності всіх перевірявся заповіт, договір позики укладався наверху у кабінеті нотаріуса, а підписувався внизу. За 40000,00 грн. вона не знає, це орендна плата, цим займався чоловік. В її присутності [PERSON] підписувала мабуть заповіт, розписку, вона не дивилася. Гроші передавалися великими купюрами по 500, 200 грн. Документи передавала [PERSON] , всі разом були у кабінеті нотаріуса, вони чекали на неї, адже запізнювалася. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, пояснила, вона 27.10.2021 р. спілкувався по телефону з [PERSON] та сказала йому, що розмова записується. Сестри знали про цю розмову. [PERSON] перенесла розмову з телефона на флешку, коли він був скопійований не пам`ятає, так як пересилала сестрі на «Вайбер» у початку 2023 р. Заповіт було складено 05.11.2015 р. Нотаріус не озвучувала договір позики на 375000,00 грн., коли підписували документи, другий раз не читали. Про договір позики їй стало відомо, коли мати померла та [PERSON] подзвонив її сестрам. Ні мати, ні сестри розписку не писали. Усі сестри приїхали до нотаріуса, так як думали, що всі сестри повинні відмовитися від спадку, здається про це сказав [PERSON] . Мати змінила заповіт, бо образилась на Капінусів та вони вважали, що віддадуть [PERSON] 80000,00 грн. Мати їздили продавати землю, не розуміла, що не було закону про продаж землі. Мати нічого не зрозуміла, без доньок вона не змогла б поїхати до нотаріуса. В договорі оренди була приписана допомога у вигляді продуктів, за 5 років вони нічого не дали, але раніше завжди надавали допомогу. Мати усвідомлювала, що продавала пай. Заповіт мати змінила пізніше. 05.11.2015 р. мати підписала продаж землі, заповіт на [PERSON] . Будь-які інші правочини у її присутності мати не укладала. Розписку про взяття в борг грошей мати не писала. Брали у нотаріуса 38000,00 грн. Інші кошти ні вона, ні інші сестри не брали. Образа на [PERSON] у матері накопилась за 5 років. Капінус дзвонив спочатку всім сестрам, потім їй, та розмову з ним вона записала на диктофон, про що його попередила, і сестри казали записати розмову. Після розмови по телефону через 3 дні надіслали витяг із договору позики. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 04.08.2020 р., Чечеловським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №02, зареєстрований Виконавчим комітетом Покровської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, [PERSON] народилася [INFO] . Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.113 т.1). Згідно копії паспорту [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 29.02.2015 р., [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №438 від 08.07.1998 р. (а.с.116-117 т.1). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 02.12.2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис №799, [PERSON] та [PERSON] 02.12.2000 р. одружились. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.148 т.1). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.04.2007 р., Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №199, [PERSON] та [PERSON] 27.04.2007 р. зареєстрували шлюб. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.114 т.1). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №228481, [PERSON] з 17.06.2020 р. по 01.07.2021 р. мала другу групу інвалідності, захворювання загальне з ураженням органів опори та рухів. Умови та характер праці: праце пристосування: диспетчер на телефоні (а.с.155 т.1). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю (пай №20), виданого 08.11.2002 р. Криничанською районною державною адміністрацією, [PERSON] , на підставі розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації №378-р від 24.07.2002 р., передається у приватну власність земельна ділянка площею 8,050 га, розташована на території Кудашівської сільської ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актівна право на приватної власності на землю за №13/117 (а.с.18, 58-59, 76 т.1). 05.11.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений 05.11.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стародубцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за №1009 (а.с.12, 110 т.1). Згідно п.1 договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 375000,00 грн., що станом на 05.11.2015 р., згідно з курсом комерційних банків України еквівалентно сумі 15000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позичених грошових коштів на умовах, визначених цим договором. Згідно п.2 договору сторони домовилися, що цей договір є безпроцентним. Згідно п.7 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) не пізніше 05.11.2025 р. Згідно п.8 договору позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до зазначеного у п.5 цього договору строку виплати. Згідно п.9 договору факт повернення позики підтверджується переданням примірнику цього договору позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документа вказати про це у розписці, яку позикодавець повинен видати позичальнику відповідно до вимог ст.545 ЦК України. Згідно п.10 договору повернення позики буде відбуватися одноразово, за місцем проживання позичальника, у період з 05.10.2025 р. по 05.11.2025 р. Згідно п.11 договору, сторони домовились, що у разі смерті позикодавця, позичальник зобов`язується повернути суму боргу, що залишилася спадкоємцям позикодавця. Згідно п.12 договору, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики у строки, встановлені п.5 цього договору, позикодавець має право звернути цей договір до стягнення, а позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно розписки від 05.11.2015 р. [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму 375000,00 грн., в еквіваленті 15000,00 доларів США, за договором позики від 05.11.2015 р. (а.с.13, 111, 112 т.1). Згідно розпечатки з сайту «Мінфін» середньозважений курс на готівковому валютному ринку України (за даними НБУ) на 29.11.2022 р. USD долар США купівля 39,9851 грн., продаж 40,2014 грн. (а.с.14 т.1). Згідно заповіту, посвідченого 05.11.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Стародубцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за №1011, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 8,050 га, що розташована на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області (а.с.109, 109 зворот, 158-159 т.1). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №239, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.115, 156 т.1). Згідно довідки від 18.01.2005 р. [PERSON] помер [INFO] , про що у книзі реєстрації актів про смерть, у виконкомі Покровської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області проведений відповідний запис 16.01.2005 р. за №02. Причина смерті: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний. Місце смерті: село Покровка, Криничанського району, Дніпропетровської області (а.с.204). 29.12.2021 р. [PERSON] направила спадкоємцям позичальника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та копію Криничанській державній нотаріальній конторі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), лист претензію, згідно якого пропонувала їм протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання претензії повернути грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США, що станом на 28.12.2021 р., згідно курсом комерційних банків України, еквівалентно 409120,50 грн., кожна в рівних частках [PERSON] , також направила копію договору позики грошей від 15.11.2015 р., витяг офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 27.12.2021 р. (а.с.15-16, 19, 20, 21, 22, 23 т.1). Згідно листа Криничанської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) від 30.12.2021 р. №828/02-14, на ім`я [PERSON] , повідомлено, що її претензія надійшла до Криничанської державної нотаріальної контори 29.12.2021 р. і зареєстрована у книгу вхідної кореспонденції за №539/02-14 та долучена до спадкової справи №90/2021 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У зв`язку зі зверненням спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про наявність вищевказаної претензії було відправлено лист спадкоємцям, які прийняли спадщину, та запропоновано їм з`явитися до кредитора і надані всі її реквізити (а.с.17 т.1). Згідно інформації від 28.12.2022 р. №29-4-0.223-5581/2-22 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на ім`я адвоката Білого І. повідомлено, згідно інформацією, наданою відділом №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, згідно даних Державного земельного кадастру, станом на 31.12.2012 р., за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на території Божедарівської (колишньої Кудашівської сільської ради) селищної ради Кам`янського (колишнього Криничанського) району Дніпропетровської області обліковується земельна ділянка площею 8,05 га дл ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки 1222083500:01:026:0002. Державний акт від 08.11.2002 р. серії ІІ-ДП №109867. За інформацією, наданою іншими відділами управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відомості щодо реєстрації земельних ділянок за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на території Дніпропетровської області, станом на 31.12.2012 р. відсутні (а.с. 57, 75 т.1). 20.03.2023 р. до суду з Криничанської державної нотаріальної контори за вих.. №64/02-14 від 07.03.2023 р. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи, заведеної після смерті померлої [INFO] [PERSON] , згідно якої: 18.06.2021 р. за №227 с/с 90/2021 [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Крім неї у спадкодавця є спадкоємці, передбачені законом України: доньки померлої [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за №4-365 (а.с.140 т.1). 18.06.2021 р. за №228 с/с 90/2021 [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Крім неї у спадкодавця є спадкоємці, передбачені законом України: доньки померлої [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за №4-363 (а.с.141 т.1). 18.06.2021 р. за №229 с/с 90/2021 [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Крім неї у спадкодавця є спадкоємці, передбачені законом України: доньки померлої [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за №4-364 (а.с.142 т.1). 18.06.2021 р. за №230 с/с 90/2021 [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Крім неї у спадкодавця є спадкоємці, передбачені законом України: доньки померлої [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за №4-469 (а.с.142 т.1). 18.06.2021 р. за №231 с/с 90/2021 [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної їй частини спадщини за заповітом, посвідченим Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою 06.11.2019 р., за реєстровим №1-700, на її ім`я, зареєстровано в реєстрі за №4-362 (а.с.144 т.1). 18.06.2021 р. за №232 с/с 90/2021 [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної їй частини спадщини за заповітом, посвідченим Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою 06.11.2019 р., за реєстровим №1-700, на її ім`я, зареєстровано в реєстрі за №4-361 (а.с.145 т.1). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65258602 від 18.06.2021 р. Солонянської державної нотаріальної контори, зареєстрована спадкова справа номер 67851732, номер у нотаріуса 90/2021, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] (а.с.157 т.1). Згідно заповіту посвідченого 06.11.2015 р. державним нотаріусом Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою Янковою І.В., зареєстровано в реєстрі №1-700, [PERSON] на випадок своєї смерті на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, що належатимуть їй заповідає [PERSON] , [PERSON] , в рівних часках кожній (а.с.159 зворот). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18.06.2021 р. №65258496, Солонянської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , 05.11.2015 р. посвідчений заповіт №58169777, бланк НАС 269938, номер в реєстрі 1011 приватним нотаріусом Стародубцевою В.М.; 06.11.2019 р. посвідчений заповіт №65010386, бланк НОА 199382, номер реєстрі 1-100 Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою (а.с.158-159 т.1). На виконання ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.03.2023 р. по цивільній справі №205/8348/22, провадження №2-з/205/174/23, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області надав засвідчені належним чином копії документів: копію договору позики грошей жилого будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Стародубцевою В.М. 05.11.2015 р. по реєстру за №1009, та документи на підставі яких він посвідчувався; копію заповіту [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Стародубцевою В.М. 05.11.2015 р. по реєстру за №1011 (а.с.194-204). Згідно листа КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 14.02.2025 р., на виконання ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2024 р. у справі №205/8348/22 повідомляють, що згідно даних КП «Кам`янське РБТІ» ДОР щодо об`єкту нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] право власності на вказаний об`єкт не зареєстровано. Відомості про право власності щодо вказаного об`єкту нерухомого майна перевірено на паперових носіях станом на 31.12.2012 р. Згідно Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9947731442025 від 20.02.2025 р., земельна ділянка з кадастровим номером 1222083500:01:026:0002, розташована на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, землі сільськогосподарського призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,05 га, грошова оцінка 252006,84 грн. від 30.12.2024 р., зареєстрована 08.11.2002 р. на праві власності за [PERSON] , на підставі рішення органу виконавчої влади розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації 24.07.2002 р. №378-р, на право приватної власності на землю від 08.11.2002 р. ІІ-ДП 109867, зареєстровано Криничанським районним відділом земельних ресурсів 08.11.2002 р. (технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 02.02.2012 р., ТОВ «Унзембуд», [PERSON] . В ч. 1 ст.4 ЦПК України\~зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. В ст.202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України\~(у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями\~ст.\~204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року справа № 2-383/2010 зроблено висновок про те, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно вимог ст. 509ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За правилами, передбаченими статтями\~525,\~526,\~530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо це не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно правового висновку, зробленого в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 у\~статті 629ЦК України\~закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За змісту ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~вбачається, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. Згідно правового висновку, зробленого в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 209/3022/16-ц аналіз частини другої\~статті 1047ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 року у справі № 604/1038/16, від 23.04.2020 року у справі № 501/1773/16-ц, 06.10 2021 року у справі №644/6982/16-ц. Суд дослідив та проаналізував договір позики на його відповідності нормам\~Цивільного кодексу України\~та позиковим відносинам, дійшов висновку про те, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] , що померла [INFO] , було укладено саме договір позики від 05.11.2015 року, який відповідає нормам діючого законодавства України, а тому породжує права та обов`язки сторін щодо надання та повернення позики. Розпискою від 05.11.2015 року підтверджується факт отримання [PERSON] у борг за договором позики грошових коштів у розмірі 375000,00 грн., що станом на 05.11.2015 р. згідно з курсом комерційних банків України еквівалентно сумі 15000,00 доларів США. Також, наявність основної суми заборгованості за спірним договором позики у розмірі 375000,00 грн., що станом на 05.11.2015 р. згідно з курсом комерційних банків України еквівалентно сумі 15000,00 доларів США, зафіксована у договорі позики від 05.11.2015 року, яка підписана зокрема [PERSON] , є чинною, недійсною у судовому порядку не визнавалась. В судовому порядку померлою [PERSON] за життя не оспорювалися вищевказані письмові документи, про існування таких зобов`язань між сторонами свідчать письмові докази, які перевірені та досліджені судом, також не спростовані стороною відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, ч. 1 ст.1049ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року справа № 14-134цс18, постанові Верховного Суду від 08.02021 року справа № 266/3946/17. При вирішенні позову про стягнення із правонаступників боржника у солідарному порядку зазначеної у позові суми позики суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5\~ст. 1268 ЦК України). За змістом\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1281 ЦК України\~(в редакції,чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми\~статті 1282 ЦК України\~про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно зі\~ст. 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Саме на підставі норм\~статті 1282 ЦК України\~позивач заявив вимоги до відповідачів у цій справі. У\~ЦК України\~серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. З огляду на викладене суд не погоджується із вимогою позивача про солідарне стягнення суми боргу з чотирьох відповідачів по справі - спадкоємців. В п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України\~визначені основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Згідно вимог ст.ст.\~76,\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не надав суду доказів про вартість успадкованого майна кожного із спадкоємців та не звертався із клопотанням про сприяння у витребування таких доказів, призначенні експертизи, тощо. У матеріалах справи мається копія Державного акту на право приватної власності на землю (пай №20), виданого 08.11.2002 р. Криничанською районною державною адміністрацією, [PERSON] . Відповідно до ст. 5 та ст. 13 Закону України № \~1378-IV «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених Законом № 1378, а також іншими законами. Згідно даних Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9947731442025 від 20.02.2025 р., представлених суду позивачкою, грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1222083500:01:026:0002, розташованої на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, площею 8,05 га, належної [PERSON] , становить 252006,84 грн. Таким чином, суду надана грошова оцінка земельної ділянки, яка не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку земель». Крім того, у розписці від 05.11.2015 р. та договорі позики грошей від 05.11.2015 р. сума грошових коштів зазначена за курсом комерційних банків України, що суперечить ст. 1 Закону України «Про Національний банк України», згідно якої офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно з частиною першою ст.\~36 названого Закону\~національний банк встановлює\~офіційний\~курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Отже офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Із огляду на надані докази, позивач у встановлений законом спосіб не довів який саме розмір частки успадкованого майна припадає на кожного із спадкоємців боржника та яка їхня вартість, що позбавляє суд самостійно визначити розмір часток із загальної суми боргу, що припадає на кожного із спадкоємців. Тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а саме солідарному стягненню коштів у розмірі 15000,00 доларів США з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики грошей недійсним, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Відповідно до узагальнень Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними Верховного Суду України від 24.11.2008\~р., воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Вважаємо, що такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни,сторони, якості об`єкта тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Не можна говорити про помилку щодо якості предмета у разі неможливості використання речі або виникнення труднощів у її використанні, яке сталося після виконання правочину і не пов`язане з поведінкою контрагента. Не має правового значення помилка, допущена при розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Вважаємо, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд встановив, що при укладенні договору позики грошей від 05.11.2015 р. померла [PERSON] усвідомлювала, що підписує договір позики, підписує розписку, заповіт на користь [PERSON] , в подальшому підписала новий заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] , тобто не помилялася щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому не має передбачених ст. 229 ЦК України підстав для визнання правочину недійсним. Суд встановив, що у договорі позики від 05.11.2015 р. зазначені всі істотні умови договору, нотаріусом роз`яснені вимоги ст. 1047,1048 ЦК України, вимоги законодавства щодо недійсності правочинів, правові наслідки укладеного договору, сторони засвідчили свої наміри та, прочитавши договір, підписали його. Оцінюючи надані суду докази в сукупності, суд приходить до висновку, що кожен з них окремо та в сукупності не доводять наявності обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття померлою [PERSON] фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення при підписанні договору позики. Крім того, нею підписана також розписка, заповіт на користь [PERSON] , в подальшому підписаний новий заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] , що говорить про те, що померла [PERSON] не помилялася щодо правових наслідків договору. З огляду на зазначене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не спростувала у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України) та не виконала встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема не довела вчинення правочину під впливом помилки. При цьому матеріали справи також не містять відомостей про звернення за життя померлої [PERSON] з приводу порушення її прав, недостатності наданої їй відповідачем інформації щодо предмета договору саме в момент укладення оспорюваного правочину. Під час розгляду справи не встановлено обставин для задоволення позову [PERSON] із визначених нею підстав укладання договору позики від 05.11.2015 року та під впливом помилки, тому відсутні правові підстави, передбачені нормами статей 215, 203 ЦК України, для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору позики. Суд акцентує увагу, що померла [PERSON] за життя була ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами, розуміла зміст і суть оспорюваного правочину та його наслідки, погодилася з ними, що підтверджується її особистим підписом, тобто, сторони досягли згоди з усіх істотних умов спірного правочину, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору позики у повному обсязі. Крім того, суд виключає як доказ наданий під час судового провадження відповідачкою [PERSON] та її представника [PERSON] \~телефон «Redmi Note 9», версія MIUI Global 13.0.2.0 (SJOM IXM), версія Аndroid 12 SP1A.210812.016, оперативна пам`ять 4,0+2,0 GB, процесор вісім ядер, макс. 2,00 ГГц, ім`я [NUMBER] -карти KYIVSTAR, номер SIM-карти [NUMBER] , носій (флешка) з фонограмою розмови, зафіксованої у файлі «27 окт., 17.48_Капинус», диск з фонограмою розмови, зафіксованої у файлі «27 окт., 17.48_Капинус» з звукозаписом телефонної розмови від 27.10.2021 року, тому що звукозапис розмови отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України, крім того сторони, які спілкуються між собою [PERSON] та [PERSON] не є сторонами спірного договору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, при відмові у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачами.

Outcome: dismissed