Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

В листопаді 2024 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи встановлено, що через ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків та пияцтво їхня малолітня дочка перебуває в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Мати дитини [PERSON] з лютого 2023 року по 30 червня 2023 року перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб у зв`язку з її ухиленням від виконання батьківських обов`язків з виховання дочки та зловживанням алкоголем. Під час супроводу вона не виконувала рекомендацій фахівця із соціальної роботи щодо оформлення державної соціальної допомоги, працевлаштування, підвищення рівня батьківського потенціалу, відмовлялася пройти обстеження на предмет алкогольної або наркотичної залежності. Знята з-під соціального супроводу через невиконання нею умов договору. На сьогоднішній день мати дитини не працює, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, зловживає алкоголем, вчиняє домашнє насильство, веде асоціальний спосіб життя, своїми діями становить небезпеку для своєї дитини, оскільки перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не пам`ятає, де і з ким залишає свою дочку. Батько дитини [PERSON] 24 квітня 2024 року визнав батьківство щодо дочки. Однак, з цього часу так і не став справжнім батьком для дитини, він також ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дочки, не працює, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, зловживає алкоголем, вчиняє домашнє насильство. Згідно з інформацією адміністрації Білоцерківського закладу дошкільної освіти № 31 «Незабудка» Білоцерківської міської ради Київської області, який з 04 вересня 2023 року по 18 листопада 2024 року відвідувала малолітня [PERSON] , приводила та забирала дитину із закладу та займалася вихованням дівчинки її бабуся [PERSON] , яка і записала внучку в садочок. Батьки дитини не спілкувалися з вихователями та не цікавилися особливостями освітнього процесі своєї дочки. З вини відповідачів їхня малолітня дочка фактично залишилися без батьківського піклування і весь цей час виховувалася та утримувалася її бабусею [PERSON] 13 листопада 2024 року бабуся дитини звернулася до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради за допомогою та просила тимчасово влаштувати внучку в сім`ю патронатного вихователя, оскільки їй стало не посильно виховувати та матеріально утримувати дитину. На підставі наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 14 листопада 2024 року № 165/03-11 «Про передачу малолітньої дитини [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] ». до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] влаштовано малолітню дитину [PERSON] , де вона перебуває і натепер. Питання щодо соціально-правового захисту малолітньої дитини [PERSON] протягом 2023-2024 років неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради. Комісією з питань захисту прав дитини неодноразово було попереджено батьків дитини про правову відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дочки. Однак, відповідачі не змінили свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не виконали рекомендацій щодо лікування від алкогольної залежності та працевлаштування. Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, позбавлення їх батьківських прав щодо дочки у цьому випадку допустиме, оскільки наявна їхня вина і вони не можуть та не хочуть змінити свою поведінку на краще. Просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітньої відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітньої відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 21.11.2024, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 39-40 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно відповіді № 937054 від 02.12.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] з 05.10.2018 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 28 ). Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно відповіді № 919672 від 22.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] з 16.02.1993 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 44 ). Згідно відповіді № 919672 від 22.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, за вказаними параметрами особу [PERSON] , [INFO] не знайдено ( а. с. 45 ). 22.11.2024 судом було здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області (а. с. 46 ). 11.12.2024 за вх. № 65744 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача [PERSON] (а. с. 47). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] з 29.01.2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 13.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено в підготовче судове засідання у справі на 16 годину 00 хвилин 22.01.2025 ( а. с. 48-49 ). Ухвалою суду від 12.03.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 10.04.2025 ( а. с. 77-78 ). Розгляд справи неодноразово відкладався у зв2язку з неявкою відповідачів, останнього разу до 27 травня 2025 року. Протокольною ухвалою від 27.05.2025 вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. В судовому засіданні 27.05.2025 представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Так, відповідач [PERSON] отримав судову повістку особисто 23.04.2025 року, про що свідчить в матеріалах справи наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення ( а. с. 95 ). Стосовно належного повідомлення відповідача [PERSON] , то на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, адресат відсувній за вказаною адресою ( а. с. 94 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою, суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду. Окрім цього судом враховано ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] приймали участь в підготовчому судовому засіданні 17.02.2025 ( а. с. 62-66), яке було відкладено до 12.03.2025 за їх клопотанням, для скористуватися правом на подачу відзиву, але таким право не скористувалися, відзиву не надали та в подальші судові засідання не з`являлися. Отже, відповідачі обізнані про наявність на розгляді в суді даної цивільної справи за позовом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області до них про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. З урахуванням того, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, їм було відомо про судове провадження, заяв та клопотань з боку останніх на адресу суду не надходило, суд визнав можливим проведення судового засідання за відсутності відповідачів. В судовому засіданні 27.05.2025 в якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що її донька зловживає спиртними напоями, дитиною не займається. З народження дитини, займається нею лише вона. На її прохання змінити ставлення, остання не реагує. Співмешканець її доньки [PERSON] також зловживає спритними напоями, дитиною не опікується. [PERSON] дитина перебуває в патронатній сім`ї, лише вона її навідує. Вважає позбавлення батьківських прав відповідачів буде відповідати інтересам дитини. Дитина за мамою не скучає, за батька не згадує. Зазначала проте, що її донька [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Наголошувала, що відповідачі не можуть собі дати ради. Свідок [PERSON] , яка є патронатним вихователем, в судовому засіданні пояснила, що 14.11.2024 поступила дівчинка [PERSON] , [INFO] . Батьків за весь час перебування дитини вона не бачила, лише бабуся цікавиться дівчинкою. Дитина їй казала, що її мати побила. Свідком може бути будь-яка особа, яка може правильно сприймати, зберігати в пам`яті та відтворювати інформацію про ті чи інші обставини. У зв`язку з цим як свідка можна залучати й дитину (особу віком до 18 років) за умови, що вона досягла рівня розвитку, який дає їй можливість правильно сприймати інформацію та донести її до інших осіб. Так, чинне законодавство України у багатьох нормативно-правових актах, зокрема у Сімейному кодексі України, передбачає необхідність вислухати думку дитини при прийнятті рішень що стосуються її життя (наприклад, ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном). Частиною 1 ст. 232 ЦПК України визначено, що допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Враховуючи вік дитини та запроваджений воєнний стан в країні, з постійними оголошеннями повітряних тривог, задля забезпечення життя та здоров`я дитини, судом вирішено не з`ясовувати думку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками останньої вказані [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 6 ). Вказане свідоцтво серії [NUMBER] , видане 24.04.2024 Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), актовий запис № 277. Наказом служби у справах дітей Білоцерківської міської ради № 283/03-03 від 21 вересня 2023 року взято на облік малолітньої дитини [PERSON] на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах ( а. с. 9 ). Відповідно до наявних в матеріалах справи інформацій, наданих Білоцерківським міським центром соціальних служб, які спрямовані начальнику служби у справах дітей Білоцерківської міської ради вбачається, що мати дитини [PERSON] з лютого 2023 року по 30 червня 2023 року перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб у зв`язку з її ухиленням від виконання батьківських обов`язків з виховання дочки та зловживанням алкоголем. Під час супроводу вона не виконувала рекомендацій фахівця із соціальної роботи щодо оформлення державної соціальної допомоги, працевлаштування, підвищення рівня батьківського потенціалу, відмовлялася пройти обстеження на предмет алкогольної або наркотичної залежності. Знята з-під соціального супроводу через невиконання нею умов договору. Зловживає алкоголем, вчиняє домашнє насильство, веде асоціальний спосіб життя. [PERSON] не відвідує тренінгів курс «Батьківство в радість». Фактичний догляд за малолітньою дитиною, здійснює бабуся, [PERSON] ( а. с. 11-14, 17-18, 23, 24). Відповідно листа, спрямованого Білоцерківським районним управлінням поліції начальнику служби у справах дітей БМР від 22.02.2023 вбачається, що [PERSON] вибігла на проїзджу частину, де її побачила та зловила [PERSON] , яка в цей момент проходила повз у справах, [PERSON] в той момент зловити дитину не змогла, оскільки була дезорієнтована, через те, що вживає ліки після лікування від алкогольної залежності ( а. с. 10 ). Згідно з інформацією адміністрації Білоцерківського закладу дошкільної освіти № 31 «Незабудка» Білоцерківської міської ради Київської області, який з 04 вересня 2023 року по 18 листопада 2024 року відвідувала малолітня [PERSON] , приводила та забирала дитину із закладу та займалася вихованням дівчинки її бабуся [PERSON] , яка і записала внучку в садочок. Батьки дитини не спілкувалися з вихователями та не цікавилися особливостями освітнього процесі своєї дочки ( а. с. 15-16 ). Відповідно до наявних у матеріалах справи постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2024, від 23.05.2024, від 15.07.2024, від 08.08.2024 які набрали законної сили вбачається, що [PERSON] та [PERSON] визнавалося винними у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та до них застосовувалося адміністративне стягнення у виді штрафу ( а. с, 19-20, 21-22, 24-25, 26-27). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України ). В справі міститься Картка обліку домашнього насильства від 07.11.2024, з якої вбачається, що [PERSON] в присутності дитини [PERSON] , [INFO] здійснив повторно протягом року домашнє насильство психологічного характеру відносно тещі [PERSON] ( а. с. 33 ). З інформації про [PERSON] , вихованки ЗДО № 31 «Незабудка» від 23.10.2024 вбачається, що батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] зі слів вихователів не зацікавлені у освітньому процесі дочки. У садочок приводить і забирає дівчинку бабуся. З початку нового навчального року батьки не спілкувалися з вихователями і не цікавились особливостями освітнього процесу своєї дитини. Також звертають увагу, що дівчинка несистематично відвідує ЗДО. Загальна кількість відвідування з 02 вересня 2024 року по 23 жовтня 2024 року - 13 днів ( а. с. 31 ). Відповідно до інформації Білоцерківського районного управління поліції від 04.09.2024, спрямованої начальнику служби у справах дітей БМР вбачається, що відносно [PERSON] , [INFO] було складено наступні протоколи про адміністративні правопорушення: 2 шт. - ч. 1 ст. 184 КУпАП ( невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей ) - 31.08.2024; ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування ) - 25.03.2024; ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування) - 02.06.2024. також, 31.08.2024 о 20:38 на спецлінію «102» до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що вдень її донька [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння загубила свою дитину [PERSON] , [INFO] . В ході опрацювання даного звернення було встановлено, що 31.08.2024 близько 15:00 [PERSON] розпивала алкогольні напої зі своїми знайомими в закладі «Козачок», на масиві Незалежності, що в місті Біла Церква, де також з нею перебувала її малолітня донька [PERSON] . Після вживання алкогольних напоїв, [PERSON] разом з донькою та своїми подругами покинули вище зазначений заклад. Близько 20:30 бабуся [PERSON] прийшла до місця проживання та [PERSON] , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння не змогла згадати де її донька [PERSON] . Тому бабуся звернулась на лінію «102» з проханням допомогти у розшуку малолітньої онуки. Працівниками поліції було розшукано малолітню [PERSON] за місце проживання подруги матері. Матір було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП ( а. с. 28 ). 13 листопада 2024 року бабуся дитини [PERSON] звернулась до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради за допомогою та просила тимчасово влаштувати внучку в сім`ю патронатного вихователя, оскільки їй стало не посильно виховувати та матеріально утримувати дитину ( а. с. 34 ). З Акту обстеження умов проживання від 14.11.2024 вбачається, що зі слів баби дитини, через постійне зловживання батьками малолітньої алкогольними напоями, в родині відбуваються конфлікти та бійки, через що [PERSON] постійно викликає поліцію. Останній виклик поліції був 07.11.2024 року в результаті якого було складено картку обліку факту домашнього насильства. Після чого батьки покинули помешкання і до сьогодні їх місцеперебування невідоме. Бабуся працює та не має можливості доглядати за [PERSON] ( а. с. 35 ). На підставі наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 14 листопада 2024 року № 165/03-11 «Про передачу малолітньої дитини [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] », влаштовано малолітню дитину [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] ( а. с. 36 ). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26.11.2024 за № 954 вирішено влаштувати малолітню дитину [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] строком не більше як на три місяці з дати, зазначеної в акті про факт передачі дитини ( а. с. 70 ). Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 11.02.2025 за № 91, продовжено термін перебування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] з 14.02.2025 на період розгляду справи судом про позбавлення батьків дитини батьківських прав, але не довше ніж на один місяць після набрання законної сили рішенням суду ( а. с. 71 ). Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи, малолітня [PERSON] , [INFO] перебуває в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] і на даний час. Згідно Психолого-педагогічної характеристики від 12.02.2025 за № 11, виданої Білоцерківським закладом дошкільної освіти № 4 «Оберіг», [PERSON] є вихованкою групи молодшого дошкільного віку. Заклад дошкільної освіти відвідує систематично. Дитина адаптована до умов та режимних моментів в групі, в дитячому колективі почуває себе комфортно. У нервово-психічному розвитку відставання не спостерігається. До дитячого садка дівчинку приводять та забирають патронатний вихователь [PERSON] та помічник патронатного вихователя [PERSON] , вони постійно цікавляться життям та досягненнями дитини в дошкільному закладі. За період перебування дівчинки в закладі дошкільної освіти, батьки жодного разу не з`являлися, з вихователями не спілкувалися, участі в батьківських зборах, святах та розвагах не брали. Батьки дитину в дитячий садок не приводять і не забирають ( а. с. 72 ). В інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб від 17.02.2025, спрямованої начальнику служби у справах дітей БМР зазначено, що за результатом оцінки потреб від 05.04.2024 [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з поведінковими розладами матері пов`язаними із вживанням психоактивних речовин, визначено послугу консультування. На підписання договору про надання соціальної послуги [PERSON] не з`явилась. Тренінговий курс «Батьківство в радість» [PERSON] не пройшла, за інформацією від бабусі, [PERSON] , її донька продовжує вести нетверезий спосіб життя. [PERSON] на зв`язок виходила в телефонному режимі, рідко, на призначені зустрічі щодо обговорення подальшої роботи з Центром не з`являлася. 13.02.2025 [PERSON] відвідала пункт соціального обслуговування, за її інформацією, вона не зв`язувалася з донькою з моменту влаштування дитини в патронатну сім`ю. проінформувала, що на сьогодні проходить стажування в ТОВ «ГАМА БЦ», проживає з батьком дитини в Узинській міській територіальній громаді за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини, [PERSON] на зв`язок з фахівцем із соціальної роботи не виходив ( а. с. 73 ). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 08 квітня 2025 року за № 268, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дочки [PERSON] , [INFO] , що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини ( а. с. 93 ). Враховуючи ту обставину, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, позивач служба у справах дітей БМР просить суд позбавити останніх батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років ( ч. 1 ст. 165 СК України ). Згідно з пунктом 7 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 585 (зі змінами), координацію діяльності щодо виявлення та захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також безпосереднє ведення їх справ здійснюють служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одними із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, вжиття заходів для соціального захисту дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в свою чергу в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, жодних заяв та клопотань від останніх на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача, тобто, саме таким чином розпорядилися своїми правами. Зазначене свідчить про байдужість відповідачів. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від покладеного на них обов`язку по вихованню своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не відвідують, не надають матеріальної допомоги на її утримання, не приймають участь в її житті, тощо. Також, судом враховано і свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] . Зі свідчень свідків, в тому числі безпосереднього свідка [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] встановлено, що її донька зловживає спиртними напоями, дитиною не займається, займається нею лише вона. На її прохання змінити ставлення, остання не реагує. Співмешканець її доньки [PERSON] також зловживає спритними напоями, дитиною не опікується. [PERSON] дитина перебуває в патронатній сім`ї, лише вона її навідує. Вважає позбавлення батьківських прав відповідачів буде відповідати інтересам дитини. Відсутність зацікавленості щодо своєї доньки з боку батьків ( відповідачів ) свідчать і свідчення свідка [PERSON] , яка пояснила, що батьків за весь час перебування дитини у патронатній сім`ї вона не бачила. Зі слів дитини їй відомо, що мати її побила. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідачі по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері та батька по відношенню до своєї дитини, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідачів, окрім позбавлення їх батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування батьками своїми батьківськими обов`язками, є всі підстави щодо позбавлення відповідачів батьківських прав. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, чим створюють загрозу для дитини. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17). Судом під час розгляду справи не було встановлено, що відповідачі мають бажання спілкуватися і приймати участь у вихованні своєї доньки [PERSON] , [INFO] . З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щодо їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , враховуючи інтереси дитини та відповідно погоджується з висновками органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Отже, нормами чинного законодавства визначено, що відсутність доходів не знімає з боржника обов`язки по сплаті аліментів. До того ж, факт відсутності можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє від обов`язку по утриманню дитини. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Враховуючі матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідачів, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з кожного в розмірі 1/4 частини від усіх її ( його ) доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок дитини відкритий у банківській установі, щомісячно, починаючи з 21.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, що беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи і рішенням, а у випадках звільнення від сплати цих людей - це витрати держави, яку воно несе у зв`язку з рішенням конкретної справи. Відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2024 становить: позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20 гривень; позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем (ФОП) - 1% ціни позову, але не менше 1 211,20 гривень (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та не більше 15140 гривень (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Якщо в позові об`єднано дві і більше вимоги, судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо. Постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 (провадження № 61-5554сво23). Як вбачається з позовних вимог позивача, позовні вимоги останнього складаються з двох вимог, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про судовий збір", що складає 1 211,20 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат щодо вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідачів стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії - 1 211,20 гривень ( за кожну вимогу ), а всього по 2 422,40 гривень з кожного з відповідачів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved