Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № 13.06.2023-010000065 від 13 червня 2023 року, у сумі 13\~457,60 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 17.05.2023-100000418 від 17 травня 2023 року, позичальнику було надано кредит у сумі 10\~500,00 грн. строком на 42 дні. Указаний кредитний договір переоформлено шляхом укладення кредитного договору між сторонами № 13.06.2023-010000065 від 13.06.2023. де сторони погодили суму кредиту 10\~400,00 грн., строк кредиту 42 дні, дату повернення кредиту 24.07.2023, процентну ставку 2,1% за день користування. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 24.07.2023 утворилась заборгованість у сумі 13\~457,60 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 10\~400,00 грн., по відсоткам 3\~057,60 грн. Тому з метою захисту прав кредитора, позивач просить вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Чехун Ю.В. просить проводити розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні з посиланням на Закон України від 27 липня 2022 року № 7414 про заборону про внесення змін до закону України «Про споживче кредитування» щодо врегулювання простроченої заборгованості на період воєнного стану, Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Так, відповідно до пункту 12 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, було укладено електронний кредитний договір (оферти) № 17.05.2023-100000418, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Сума кредиту: 10\~500,00 грн. Строк, на який надається кредит: 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 27.06.2023. Процентна ставка відсотків: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та у розмірі 3% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. На підтвердження укладеного договору та видачі кредиту відповідачу, позивачем надано заявку на отримання кредиту, додаток до анкети позичальника, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), підтвердження укладення кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, квитанцію про зарахування коштів в сумі 10\~500,00 грн. 17 травня 2023 року о 09:15 годині. 13 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, було укладено електронний кредитний договір (оферти) № 13.06.2023-010000065, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Сума кредиту: 10\~400,00 грн. Строк, на який надається кредит: 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 24.07.2023. Процентна ставка відсотків: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. На підтвердження укладеного договору та видачі кредиту відповідачу, позивачем надано заявку на отримання кредиту, додаток до анкети позичальника, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), підтвердження укладення кредитного договору, паспорту споживчого кредиту. Згідно тексту позовної заяви, договір 17.05.2023-100000418 від 17.05.2023 переоформлено шляхом укладення між сторонами кредитного договору № 13.06.2023-010000065 від 13.06.2023, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні. За приписами статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку,не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Таким чином первісний кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. У частині першій статті 509\~ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). За частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору (з 13 червня 2023 року по 24 липня 2023 року), розрахунок яких було здійснено на підставі боргу по тілу кредиту, що підтверджується наданим до суду розрахунком (а.с. 33), який не спростований відповідачем, які і не спростовано відсутність його волевиявлення на погодження указаної процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Так, згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним зобов`язанням перед ТОВ «Споживчий центр» становить у сумі 13\~457,60 грн. та складається з: -заборгованості за тілом кредиту у сумі 10\~400,00 грн.; -заборгованості за процентами у сумі 3\~057,60 грн.; Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, контррозрахунку боргу не надав. Щодо доводів відповідача про застосування положень пункту 6-2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Закон України\~«Про споживче\~кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті (стаття 3). Згідно із Законом України\~27\~липня 2022\~року №\~2459-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~врегулювання простроченої\~заборгованості у\~період дії\~воєнного стану\~в Україні» розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 6-2такого змісту «Під час врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, додатково зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою із споживачем, який у передбачений цим пунктом спосіб повідомив про свою належність до захищеної категорії або щодо належності якого до захищеної категорії у передбачений цим пунктом спосіб повідомили близькі особи такого споживача, його представники, спадкоємці, поручителі, майнові поручителі або треті особи, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію (пункт 1). Отже, саме під час врегулювання простроченої заборгованості, у період дії воєнного стану в Україні, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, кредитодавцю належить дотримуватися вимог щодо етичної поведінки. Термін «врегулювання простроченої заборгованості» у цьому Законі вживається в такому значенні - здійснювані кредитором, новим кредитором, колекторською компанією заходи, спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону. Заходи, здійснювані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у процесі виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків в частині роботи з простроченою заборгованістю споживача, не є врегулюванням простроченої заборгованості (пункт 1 частини першої статті 1 цього Закону). Системний аналіз наведених норм вказує на те, що врегулювання простроченої заборгованості має місце при вирішенні питань в позасудовому порядку, який визначає собою дії громадян і юридичних осіб з відстоювання своїх прав і захисту охоронюваних законом інтересів, який здійснюється ними самостійно, без звернення до суду. Позасудовий захист цивільних прав характерний тим, що особа може врегулювати всі спірні питання, пред`явивши свої вимоги безпосередньо до особи, що порушила її права чи перешкоджає в реалізації таких прав. У справі, що переглядається має місце юрисдикційний судовий захист, який здійснюється винятково державним судом, адже у даному випадку мова йде про судовий порядок захисту прав позивача (кредитора), оскільки останній висуває до відповідача (боржника) певну матеріально-правову вимогу про поновлення порушеного права шляхом пред`явлення позову до суду. За таких обставини, суд відхиляє як безпідставні відповідні доводи відповідача про те, що у задоволенні позову слід відмовити, так як до відповідача підлягає застосуванню положення Закону України\~«Про споживче\~кредитування» щодо встановлення тимчасової заборони на врегулювання простроченої заборгованості для захищених осіб та їх близьких осіб на час воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення, оскільки дана норма підлягає застосуванню під час врегулювання простроченої заборгованості в позасудовому порядку, натомість наразі спір розглядається в судовому порядку. Інших доводів на заперечення проти заявлених вимог, відповідачем не наведено. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи задоволення вимог позивача у повному обсязі, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «Споживчий центр» понесені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved