Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

10 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслала до суду позовну заяву [PERSON] до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги позивача обґрунтовує тим, що сторони одружилися 09 червня 2023 року. Неповнолітніх дітей у них немає. Подружнє життя між сторонами не склалося внаслідок відсутності між ними спільних інтересів, протилежних понять щодо розуміння сім`ї та відносин між чоловіком та дружиною. Також, сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільних рішень при веденні спільного господарства, розприділення і використання сімейного бюджету, а також з інших питань. На даний час подружжя не підтримує подружні стосунки, кожен з них живе своїм життям, не переймаються проблемами іншого, фактично разом не проживають. Вважає, що недоцільно намагатися зберегти сім`ю та шлюб, який фактично розпався та існує лише формально, в якому вже не має любові та взаємної поваги. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 09 червня 2023 року Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 204. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 21 травня 2025 року з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідками про доставку електронного документу та рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 17, 18, 20). 20 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та її довірителя, просить позов задовольнити повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 22, 23). Відповідач у судове засідання не з`явилася також, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 21). 20 травня 2025 року через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 24). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09 червня 2023 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області ЗМУМЮ, актовий запис № 204, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 08 квітня 2025 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] » (а.с. 5, 23). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що шлюб остаточно припинив своє існування, просить розірвати шлюб. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у своїй заяві позов визнає (а.с. 24). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 24, 56, 110-112 СК України,

Outcome: approved