Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

04 листопада 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін є донька, яка після розлучення проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач не бере участі у витратах на утримання дитини, у її вихованні, за таких обставин забезпечити належні умови для проживання дитини самостійно позивачці важко, у відповідача інших дітей, непрацездатних батьків немає, стягнення з його доходів за виконавчими документами не проводяться, тому позивачка вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 25 % від його заробітку у твердій грошовій сумі. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси [PERSON] від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Рішенням Вищої ради правосуддя № 541/0/15/25 від 18 березня 2025 року [PERSON] звільнено з посади судді Суворовського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку. 04 квітня 2025 року справу прийнято до провадження суддею Суворовського районного суду м. Одеси Середою І.В. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. 26 травня 2025 року позивачка надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату з довідками АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання» і «Адресат відсутній за вказаною адресою». Судом враховується також судова повістка у електронному вигляді, надіслана на номер телефону відповідача, зазначений позивачкою. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він вважається таким, що повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25 вересня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 475, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції у місті Одесі. У шлюбі у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьками якої у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 243, зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . 12 грудня 2018 року шлюб між подружжям розірвано. На час розгляду справи\~ дитина перебуває на утриманні та вихованні позивачки, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст.12\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із\~основних прав\~дитини є\~право на\~утримання,\~яке кореспондується\~з конституційним\~обов`язком\~батьків утримувати\~дітей до\~їх повноліття\~та знайшло\~своє закріплення\~уСімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ч.\~1\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан\~здоров`я\~та\~матеріальне\~становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ч.2\~ст.182\~СК\~України розмір\~аліментів\~має бути\~необхідним\~та\~достатнім для\~забезпечення\~гармонійного\~ розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що дитина виховується позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Позивачка визначила аліменти у розмірі 25 % з усіх видів заробітку відповідача у твердій грошовій сумі. Оскільки розмір частки стягнення вона не вказує, то суд виходить із розміру аліментів 25 % та вимог ст.183 СК України, що складає 1/4 частину усіх доходів відповідача. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини усіх його доходів щомісячно забезпечать права та інтереси дитини та не порушать права та інтереси батька, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом 04 листопада 2024 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає\~ негайне виконання судових рішень\~ у справах про\~ стягнення аліментів у межах\~ суми\~ платежу\~ за один місяць. Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне\~ допустити\~ негайне виконання рішення суду\~ в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved