Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що 15.11.2023 близько 17 год. 20 хв. на автодорозі Н-25 сполученням «Городище - Рівне - Старокостянтинів» біля повороту на м.Нетішин, [PERSON] , керуючи автомобілем «RENAULT» моделі «Duster», реєстраційний номер « [NUMBER] », здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який внаслідок дорожньо - транспортної пригоди загинув на місці події. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023240000000753 та розпочате досудове розслідування. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.07.2024 кримінальне провадження № 12023240000000753 від 15.11.2023 було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Загиблий [PERSON] був батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей і їх законним представником є [PERSON] . Зважаючи на вимоги ст.1187 ЦК України, особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в тому, що володілець джерела підвищеної небезпеки відшкодовує шкоду потерпілому незалежно від наявності його вини. Враховуючи те, що смерть [PERSON] настала саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, [PERSON] повинен відшкодувати моральну шкоду двом дітям померлого, завдану втратою батька. Так, на момент смерті батька [PERSON] та [PERSON] було лише шість і п`ять років відповідно, тобто вони стали напівсиротами у дуже ранньому віці. Звістка про загибель тата стала для них великою трагедією, оскільки вони були дуже прив`язані до нього і любили його. Взагалі смерть найріднішої людини є глибоким і тривалим переживанням на все життя дитини. Для дівчинки п`яти років втрата батька означає втрату першого чоловічого авторитету, який є важливим орієнтиром у формуванні її особистості та емоційної стабільності, вона може відчувати незахищеність, страх перед майбутнім і самотність. Для шестирічного хлопчика батько є ключовою фігурою, яка задає зразок чоловічої поведінки, сили, відповідальності та захисту. Втрата батька означає руйнування цього зразка, що призводить до почуття розгубленості, а також намагання зайняти роль "чоловіка в сім`ї", що є психологічно та емоційно надто важко для дитини такого віку. Після смерті батька діти відчувають пустку в своїй душі, яку ніхто не може заповнити, і в майбутньому це може спричинити страх зав`язувати нові стосунки через боязнь втрати, непорозуміння з іншими і навіть агресію. В майбутньом вони можуть зіткнутися із певними соціальними проблемами, адже те, що вони напівсироти і не мають тата, може бути не сприйняте іншими дітьми, викликати насмішки, зневагу, відштовхування з компанії. Діти в майбутньому будуть позбавлені батьківської підтримки та турботи, адже назавжди втратили батька, який забезпечував їх фізичний та матеріальний добробут. Після смерті батька тягар утримання дітей ліг на матір. Втрата батька для дітей охоплює втрату любові, підтримки, розуміння і впевненості в майбутньому, яку неможливо повністю компенсувати, однак принаймні частково [PERSON] може відшкодувати завдану їм шкоду у матеріальному вираженні. Зважаючи на вимоги чинного законодавства та тяжкі обставини справи, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування моральної шкоди завданої малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] внаслідок загибелі батька в розмірі по 300000 гривень на кожну дитину. Крім того, позивачка зазначила, що планує понести 20000 грн. витрат на правову допомогу адвоката. На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких вона діє як законний представник, моральну шкоду в розмірі по 300000 грн. на кожну дитину та судові витрати у справі. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23.12.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, і призначено підготовче засідання. 14.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Манькута А.Ю., в якому він позов визнав частково, а розмір судових витрат не визнав взагалі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідач визнає факт спричинення позивачу моральної шкоди, проте розмір компенсації за її спричинення має бути значно меншим від заявленого. Дійсно, сама по собі участь у дорожньо-транспортній пригоді є травмуючим фактором і відповідач цього не заперечує. Однак, доведенню підлягає не сам факт спричинення моральної шкоди, а її розмір, вірніше ті фактори, які впливають на цей розмір. Водночас нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що таку шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. В позовній заяві позивачка навела загальні фрази, які лише констатують факт втрати батька, проте жодних відомостей про реальну роль останнього в сім`ї не вказала. Таким чином, із всіх перелічених у ст.23 ЦК України ознак спричинення моральної шкоди, позивачка вказала лише на наявність однієї з них душевні страждання. Враховуючи відсутність доказів про звернення за кваліфікованою допомогою через можливу появу негативних психосоматичних та психоемоційних змін, твердження про глибину страждань має оцінюватися критично. Разом з тим, основним для вирішення питання про розмір відшкодування, що [PERSON] має сплатити дітям загиблого є ступінь вини відповідача та самого потерпілого в смерті. Так, під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що велосипедист [PERSON] , порушив вимоги п.п.6.2, 6.6 (а) Правил дорожнього руху, чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля [PERSON] , який в свою чергу, виконуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста. У зв`язку з цим, [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на велосипедиста [PERSON] шляхом своєчасного вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, тобто шляхом належного виконання технічних вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Таке формулювання фактично стверджує про обставини непереборної сили, які склалися для відповідача. Представник вважає, що при визначенні суми, на яку суд може задовольнити позов, слід надати оцінку порушенням Правил дорожнього руху в діях [PERSON] , якими він фактично зумовив настання своєї смерті. Крім того, відповідач спілкувався з позивачкою та родичами покійного, попросив у них вибачення та запевнив у готовності допомогти. Також він передав їм певну суму грошових коштів. Представник зазначив, що за наведених обставин відповідач вважає, що 50000 грн. буде цілком достатньою сумою для компенсації моральних страждань від смерті [PERSON] в дорожньо - транспортній пригоді, яку він сам спричинив своїми діями. 31.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивачки адвоката Нікітюка П.М., в якій він вказав, що із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві, він не згідний. Зазначив, що [PERSON] та загиблий [PERSON] не були одружені, однак разом з дітьми проживали однією сім`єю за однією адресою. Такі сімейні відносини попри відсутність зареєстрованого шлюбу визнаються і захищаються державою. Крім того, загибель батька завдає значних моральних страждань - значно більших, ніж від втрати майна чи виліковних ушкоджень здоров`я, що є загальновідомою обставиною, яка не підлягає доказуванню. Тому визнання відповідачем позову на суму 50000 грн. аж ніяк не видається справедливою, особливо зважаючи на непоправність втрати. Представник вважає, що з огляду на суть позову про відшкодування моральної шкоди при визначенні суми морального відшкодування питання вини відповідача є лише супутнім фактором, а не вирішальним. Першочергово повинні братися до уваги моральні страждання потерпілих, які до того ж не мали ніякого впливу на те, що сталося і ніяк не могли запобігти трагедії, що так вплинула на їхнє життя. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.02.2025 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Нікітюка П.М. про витребування доказів та витребувано у ГУНП в Хмельницькій області матеріали кримінального провадження №12023240000000753 від 15.11.2023. 18.02.2025 до суду надійшли матеріали кримінального провадження №12023240000000753 від 15.11.2023, що витребовувалися вищевказаною ухвалою суду. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.03.2025 задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків, залишено без розгляду клопотання представника відповідача про призначення судової психологічної експертизи із використанням комп`ютерного поліграфа, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні Мельчакова А.Л. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім того зазначила, що вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак вони майже 9 років проживали разом як сім`я та виховували двох спільних дітей. Діти дуже любили батька, який піклувався про них, старався, щоб в них все було, навчав їх, був прикладом, матеріально забезпечував сім`ю. Вважає, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди забезпечить її дітей на перший час, надасть їм певну матеріальну стабільність. Крім того, позивачка підтвердила, що 16.11.2023 відповідач зустрічався з нею, її сестрою та родичами [PERSON] , просив вибачення, пояснював, що не бачив його на дорозі та надав їм матеріальну допомогу на поховання загиблого в сумі 20000 грн. Вказала, що не зверталася до страхової компанії відповідача з приводу відшкодування дітям завданої моральної шкоди. Представник позивачки адвокат Нікітюк П.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначив, що відповідач не довів, що дорожньо - транспортна пригода сталася через непереборну силу чи умисел потерпілого, тому згідно вимог чинного законодавства він повинен відшкодувати дітям загиблого завдану їм моральну шкоду смертю батька. Представник також вказав, що згідно вимог ст.141 ЦПК України, докази про розмір судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу будуть подані позивачкою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що дійсно мала місце дорожньо - транспортна пригода за його участю, внаслідок якої загинув велосипедист [PERSON] . Однак, він вважає себе невинуватим у заподіянні смерті потерпілому і це підтверджується матеріалами кримінального провадження. Водночас, він згідний відшкодувати дітям моральну шкоду завдану смертю батька в розмірі по 50000 грн. кожному. В задоволенні іншої частини позовних вимог відповідач просив відмовити, так як вважає, що заявлена до стягнення сума відшкодування моральної шкоди є надмірною. Представник відповідача адвокат Манькут А.Ю. позовні вимоги визнав частково в розмірі, який вказав відповідач в судовому засіданні. В обґрунтування заперечень проти заявленого позивачкою розміру моральної шкоди, представник відповідача посилався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. При визначенні розміру моральної шкоди просив врахувати, що ДТП сталася через порушення велосипедистом [PERSON] Правил дорожнього руху, а відповідач не винний у заподіянні смерті потерпілому, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.11.2023 близько 17 год. 20 хв. на перехресті автодороги Н-25 сполученням «Городище - Рівне - Старокостянтинів» та з`їзду до м.Нетішин, вул.Енергетиків, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «RENAULT» моделі «Duster», реєстраційний номер « [NUMBER] », здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який внаслідок дорожньо - транспортної пригоди загинув на місці події. 15.11.2023 за фактом цієї дорожньо - транспортної пригоди Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023240000000753 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2023, [PERSON] помер [INFO] у віці 34 роки. Постановою старшого слідчого відділу РЗСТ СУГУ Національної поліції в Хмельницької області Гришкевича І.В. від 31.07.2024, кримінальне провадження №12023240000000753 від 15.11.2023 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого загинув [PERSON] закрито за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В даній постанові зазначено, що зібраними доказами встановлено, що велосипедист [PERSON] , порушивши вимоги п.п.6.2, 6.6 (а) Правил дорожнього руху України, в темну пору доби, поза межами населеного пункту керував велосипедом, який не був обладнаний світлоповертачами: спереду - білого кольору, по боках - оранжевого, позаду - червоного, без встановлених та увімкнених ліхтаря (фари), чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля «Renault Duster» [PERSON] , який в свою чергу, виконуючи вимоги п.12.3, як цього вимагають правила, не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] . Оскільки дотримуючись Правил дорожнього руху України, водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] , тому він не може нести відповідальність за допущені останнім порушення п.п.6.2, 6.6 (а) Правила дорожнього руху України. Порушення велосипедистом [PERSON] вище зазначених Правил перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди та її наслідками. В судовому засіданні судом досліджено матеріали кримінального провадження №12023240000000753 від 15.11.2023 на підставі яких було винесену вищевказану постанову про закриття кримінального провадження від 31.07.2024. Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи № 96 від 16.12.2023, всі тілесні ушкодження, виявлені на час проведення експертизи трупа [PERSON] , могли виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як від дії конструктивних частин велосипеда, так і від співудару з передньою поверхнею транспортного засобу. В крові від трупа наявність етилового алкоголю не виявлено (висновок експерта №2090 від 24.11.2023 судово-токсикологічної експертизи зразків крові та сечі трупа [PERSON] ). Висновком судової інженерно - транспортної експертизи №СЕ-19/123-24/2826-IT від 11.03.2024 встановлено, що у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, повинні дії водія автомобіля «Renault Duster» номерний знак « [NUMBER] » [PERSON] регламентувались нормативними вимогами п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, повинні дії водія велосипедиста [PERSON] регламентувались нормативними вимогами п.п.6.2, 6.6 (а) Розділу 6 «Вимоги до велосипедистів» Правил дорожнього руху України. В даних дорожніх умовах, обрана водієм [PERSON] швидкість руху автомобіля «Renault Duster» номерний знак « [NUMBER] » за умовами загальної видимості елементів дороги відповідала безпечній. У дорожньо - транспортній ситуації, що склалася, водій автомобіля «Renault Duster» номерний знак « [NUMBER] » [PERSON] , рухаючись на даній ділянці дороги як з обраною швидкістю так і з максимально допустимою (безпечною), не мав технічної можливості запобігти наїзду на велосипедиста [PERSON] шляхом своєчасного вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, тобто шляхом належного виконання технічних вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. З огляду на наведене, судом встановлено, що смерть велосипедиста [PERSON] настала внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] . З матеріалів кримінального провадження №12023240000000753 від 15.11.2023 судом встановлено, що автомобіль марки «RENAULT» моделі «Duster», реєстраційний номер « [NUMBER] », відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 4641 31.05.2018, належить ТЗОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ГАЛКА» і відповідно до договору оренди транспортного засобу №7 від 01.06.2018 переданий в оренду ТДВ «Славутський цикоросушильний завод» та фактично перебуває у користуванні директора ТДВ «Славутський цикоросушильний завод» [PERSON] , який і керував вказаним транспортним засобом 15.11.2023, коли відбулася дана дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої загинув велосипедист [PERSON] . Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є дітьми [PERSON] , який помер [INFO] внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Матір`ю зазначених дітей є [PERSON] . Вказане підтверджується копія свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 16.06.2017 та серії [NUMBER] від 12.05.2018. З акту обстеження умов проживання від 27.11.2023 вбачається, що померлий [PERSON] проживав разом з [PERSON] та їх спільними дітьми [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З довідок до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №907161 від 26.07.2024, серії 12 ААГ №903884 від 21.10.2024, індивідуальних програм реабілітації інваліда №721/24 від 26.07.2024, № 1483 від 21.10.2024, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.10.1977 вбачається, що батьку відповідача [PERSON] з 02.07.2024 встановлено 2 групу інвалідності із загального захворювання довічно, визначено, що він непридатний до регулярної трудової діяльності, рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності. Матері відповідача [PERSON] з 10.10.2024 встановлено 3 групу інвалідності із загального захворювання довічно, пенсіонер по віку, рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] - сестра позивачки, [PERSON] - сестра померлого, [PERSON] - матір померлого, кожен окремо показали, що 16.11.2023, на наступний день після смерті [PERSON] в ДТП, вони втрьох і [PERSON] зустрілися з [PERSON] на його прохання біля магазину «Універмаг» в м.Нетішин. При зустрічі відповідач вибачився, сказав, що шкодує, що так сталося, пояснив, що не бачив велосипедиста. Також [PERSON] дав їм 20000 гривень як допомогу на поховання. Крім того, відповідач перерахував матері загиблого 2000 грн. в грудні 2023 року. Свідки також зазначили, що померлий [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік і дружина близько 8-10 років, мають двох спільних дітей [PERSON] та [PERSON] . Також в [PERSON] є ще 1 дитина від першого шлюбу. Свідок [PERSON] - колега відповідача по роботі, в судовому засіданні показав, що 16.11.2023 [PERSON] розповів йому, що напередодні ввечері, керуючи автомобілем, потрапив в ДТП, внаслідок якої загинув велосипедист, а машина отримала пошкодження. Пояснив, що подія мала місце в темну пору доби і він не бачив велосипедиста, оскільки той був в темному одязі і без світловідбивачів. [PERSON] також попросив його відвезти в м.Нетішин на зустріч з родичами загиблого, на що він погодився. Свідок вказав, що приїхавши в м.Нетішин він залишився в автомобілі, а відповідач пішов на зустріч. Коли він вийшов покурити, то побачив, що [PERSON] спілкується з групою жінок. Коли відповідач повернувся, то розповів йому, що приніс родичам вибачення, пояснив, що не бачив велосипедиста і запропонував їм матеріальну допомогу, яку вони погодилися прийняти. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди спричиненої малолітнім дітям загиблого, в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , суд виходить з наступного. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України). За змістом ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пункт 1 ч.2 ст.1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Отже, лише наявність однієї з цих двох обставин (непереборної сили або умислу потерпілого), внаслідок яких було завдано шкоди, виключає відповідальність за завдану шкоду особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом також у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 01.02.2023 у справі №760/23231/20. Як було зазначено вище, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. З огляду на наведене, суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що для [PERSON] склалися обставини непереборної сили, оскільки через порушення загиблим велосипедистом вимог Правил дорожнього руху, він не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього. Отже, відповідачем та його представником не доведено існування обставин непереборної сили або умислу загиблого [PERSON] , тобто його усвідомленого бажання заподіяти собі шкоду. Порушення померлим Правил дорожнього руху не свідчить про його умисел щодо настання таких наслідків, його смерті. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія автомобіля [PERSON] та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати малолітнім дітям померлого [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Водночас, згідно ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено постановою про закриття кримінального провадження від 31.07.2024 року, велосипедист [PERSON] , порушивши вимоги п.п.6.2, 6.6 (а) Правил дорожнього руху України, в темну пору доби, поза межами населеного пункту керував велосипедом який не був обладнаний світлоповертачами: спереду - білого кольору, по боках - оранжевого, позаду - червоного, без встановлених та увімкнених ліхтаря (фари), чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля «Renault Duster» [PERSON] , який в свою чергу, виконуючи вимоги п.12.3, як цього вимагають правила, не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] . Порушення велосипедистом [PERSON] вище зазначених Правил перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди та її наслідками. З огляду на наведене, суд вважає, що нехтування потерпілим Правилами дорожнього руху слід розцінювати як грубу необережність [PERSON] , яка сприяла виникненню шкоди, що є підставою для зменшення розміру відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що малолітнім дітям загиблого [PERSON] та [PERSON] завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя, погіршенням їх фінансового стану. Факт загибелі рідної для них людини - батька є безумовним свідченням глибини та тривалості їх моральних страждань, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених малолітніми дітьми [PERSON] , а також грубу необережність потерпілого, суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі по 75000 грн. кожному. Відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою [PERSON] та [PERSON] моральною шкодою, відповідатиме принципам розумності, виваженості та справедливості, і не матиме наслідком збагачення останніх за рахунок відповідача. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 р. у справі №761/11472/15ц (касаційне провадження №61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру. Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже при зверненні до суду з даним позовом необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 6000 грн. (600000х1%). Позивачкою заявлені позовні вимоги на загальну суму 600000 грн., а судом стягнуто 150000 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 25%, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1500 грн. (6000 грн.х25%). Окрім того, згідно вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивачки зазначив про те, що ним будуть подані додатково докази про розмір судових витрат, які [PERSON] понесла у зв`язку з розглядом справи. Приписами ч.ч.1, 2 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. З огляду на наведене, суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial