Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із уточненою позовною заявою, яку мотивує тим, що 26.04.2024 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти, у розмірі 10 000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються розпискою, власноручно написаною [PERSON] , оригінал якої додається до позовної заяви. Позивач зазначає, що він неодноразово намагався врегулювати вказані відносини з відповідачем у досудовому порядку, однак фінансове зобов`язання останнім виконано не було. Відповідач всіляко уникав прямої відповіді та запевняв, що обов`язково поверне борг. У зв`язку з чим, він був змушений звернутись із письмовою претензією до відповідача із зазначенням вимоги щодо негайного повернення грошей, що були надані останньому у позику. Так, 28.03.2025 року на адресу відповідача була направлена претензія з приводу повернення вказаних коштів протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії. Вказану претензію отримано відповідачем 01.04.2025 року, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (відмова від його отримання), а також, надіслане на телефонний номер відповідача [NUMBER] в застосунку «Viber» повідомлення. Разом з тим, у визначений відповідачу строк, останнім грошові кошти, що були взяті в борг, не повернуто. Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав, шляхом стягнення відповідних коштів в судовому порядку. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за борговою розпискою від 26.04.2024 року, в розмірі еквівалентному 10 000 (десять тисяч) доларів США за курсом Національного банку України, на день виконання рішення. Позивач в судове засідання не з`явися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.04.2024 року позивач [PERSON] надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000 доларів США, що підтверджується оригіналом власноруч написаної розписки [PERSON] , що досліджена судом. 28.03.2025 року на адресу відповідача була направлена претензія з приводу повернення вказаних коштів протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії. Вказану претензію отримано відповідачем 01.04.2025 року, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (відмова від його отримання), а також надіслане на телефонний номер відповідача [NUMBER] в застосунку «Viber» повідомлення. Проте, у вищевказаний строк, відповідач в порушення своїх договірних зобов`язань не повернув суму позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 10\~000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 28.05.2025 становить 416 758, 00 грн.(10\~000 х 41, 6758) витяг із сайту Національного банку долучено до матеріалів справи), що підтверджується оригіналом розписки, яка містить усі істотні моменти передбачені для договору. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, у строк обумовлений сторонами не виконав, будь-якого доказу щодо повного або часткового повернення коштів на адресу суду не надходило. Беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи та ненадання відповідачем жодних доказів щодо спростування наявності суми заборгованості, суд приходить до висновку, що подана [PERSON] позовна заява ґрунтується на вимогах закону і заявлені позивачем вимоги щодо стягнення суми по борговій розписці є підставними, а тому підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 4167, 58 грн.

Outcome: approved