Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Оліферук Ж.А., до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг», про припинення трудових відносин та зобов`язання повернути трудову книжку. В обґрунтування поданого позову вказано, що з 15.10.2014 по 01.09.2018 [PERSON] працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю ««Пакко Холдинг» на посаді контролера-лаборанта. З 01.09.2018 року їй було надано оплачувану відпустку по вагітності та пологам до 28.02.2019. [INFO] позивач народила доньку [PERSON] , та після цього з 01.03.2019 їй вже надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Накази про прийняття на роботу та декретну відпустку у позивача відсутні, так як роботодавець їх на руки не видавав. Із довідки форми ОК-5 Індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачаються дані щодо суми заробітку для обчислення пенсії, стажу, сплати страхових внесків, що підтверджує дійсне працевлаштування у відповідача в зазначений період. Наразі, магазин в якому працювала позивач в м. Нетішині відсутній, зв?язку з ТОВ «Пакко Холдинг» немає, на телефонні дзвінки не відповідають. [PERSON] має намір працевлаштуватись і підшуковує роботу, для цього звернулась в місцевий центр зайнятості, де їй повідомили, що вона не звільнена з роботи до цього часу. 08.04.2024 року позивачем було подано заяву про її звільнення згідно зі статтею 38 КЗпП України, яку вона направила цінним рекомендованим листом на адресу відповідача. Відповідач її отримав, але відповіді не надав. При особистому зверненні позивача в жовтні 2024 за адресою знаходження Товариства нею нічого не з`ясовано, доступу до офісу Товариства за вказаною адресою їй не надали. За таких обставин позивач та її представник звернулись до суду та просили: розірвати трудовий договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Пакко Холдинг»; вважати трудові відносини, які склались між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг», припиненими, з дня набрання законної сили рішенням суду; зобов`язати ТОВ «Пакко Холдинг» видати належним чином оформлену трудову книжку [PERSON] 03.03.2025 ухвалою суду зазначений позов було залишено без руху. Ухвалою суду від 06.03.2025 після усунення недоліків позовної заяви у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 31.03.2025. 31.03.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача до суду. 17.04.2025 розгляд справи не відбувався у зв`язку із зайнятістю головуючої судді Мотонок Т.Я. в іншому кримінальному провадженні. 27.05.2025 в судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримала з викладених у ньому підстав. Додатково повідомила, що позивач [PERSON] дійсно працювала в ТОВ «Пакко Холдинг» з 15.10.2014 до 01.09.2018. При працевлаштуванні позивач надала роботодавцю нову трудову книжку, оскільки до цього вона ніде не працювала. Жодного разу заповненої трудової книжки вона не бачила. Оскільки в Пенсійному фонді наявні відомості про сплату страхових внесків, це підтверджує факт працевлаштування позивачки. З 01.09.2018 позивачка перебувала у відпустці по вагітності та пологам, а з 01.03.2019 після народження дитини перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Більше позивачка на роботу не поверталась. Ще у 2021 році позивачці стало відомо, що компанія «Пакко Холдинг» почала розпадатись, магазин, де позивачка працювала, зачинився. [PERSON] намагалась зв`язатись із представниками ТОВ «Пакко Холдинг», однак на зв`язок ніхто не виходив. На той час вона гадала, що трудові відносини між нею та відповідачем припинені. Починаючи з лютого 2022 року з початком повномаштабного вторгнення рф на територію України питання працевлаштування для позивачки не було актуальним. Однак надалі, бажаючи влаштуватись на роботу, вона звернулась до центру зайнятості, де їй повідомили, що формально вона продовжує перебувати у трудових відносинах. Будь-які її звернення до ТОВ «Пакко Холдинг» позитивних результатів не принесли. Представник відповідача ТОВ «Пакко Холдинг», будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляд справи, до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав, у зв`язку із чим протокольною ухвалою суду від 27.05.2025 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Питання у сфері трудових відносин регулюється положеннями Кодексу законів про працю України. Згідно статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно частини першої статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (частини перша, друга статті 47 КЗпП України). Так, з відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу відносно [PERSON] слідує, що остання дійсно з 15.10.2014 прийнята на роботу та отримувала дохід від ТОВ «Пакко Ходлинг» (ЄДРПОУ: 34928470) з 2014 по 2019 роки. Однак, починаючи з 2019 року відомості про отримання позивачем доходів від відповідача відсутні (а.с. 5-6, 26-27, 28). 08.04.2024 [PERSON] звернулась із заявою до ТОВ «Пакко Холдинг» про звільнення з посади продавця торгового залу за власним бажанням в день отримання цієї заяви. Також [PERSON] просила внести відповідний запис про це до трудової книжки та повернути її за місцем її проживання ( [ADDRESS] ) (а.с. 7). Зазначена заява була отримана представником ТОВ «Пакко Холдинг» 22.04.2024, про що свідчить розписка про отримання поштового відправлення (а.с. 10). Проте, на момент звернення до суду позивачка [PERSON] не отримала відповіді від ТОВ «Пакко Холдинг», трудову книжку із внесеними даними про звільнення їй не повернули. Таким чином, на даний час [PERSON] продовжує фактично перебувати у трудових відносинах із ТОВ «Пакко Холдинг», оскільки відповідачем рішення про припинення трудових відносин не прийнято, відповідно, наказ про звільнення позивача не видавався, трудова книжка [PERSON] не видана. За таких обставин відповідач не виконав свого обов`язку щодо прийняття рішення про звільнення [PERSON] , тому право позивача на припинення трудового договору є порушеним. Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача є вимога до відповідача, підприємства чи органу управління підприємством про припинення трудового договору. Зазначене узгоджується із правовою позиціє Верховного Суду, висловленою у постанові від 15.02.2023 у справі № 377/169/20. Оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично тривають, суд погоджується із вимого позивача про припинення трудових відносин між сторонами саме із дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Таким чином вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу трудову книжку, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, та підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем при подачі позову судового збору.

Outcome: approved