Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Рощиної М.О., звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» на її користь суму невиплаченої заробітної плати без урахування податків та обов`язкових платежів в розмірі 151 721,52 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02.05.2022 по 23.08.2024 позивач працювала в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» на посаді лікаря-анестезіолога та з 09.05.2022 зарахована на 0,5 ставки за внутрішнім сумісництвом. На момент прийняття на роботу, позивач мала медичний стаж лікаря 22 роки 0 місяців 12 днів. За період роботи позивачу було нараховано та виплачено роботодавцем заробітну плату, крім надбавки за вислугу років у розмірі 151 721,52 грн, тому позивач звернулась до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.12.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні 15.01.2025. 15.01.2025 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку для подачі відзиву на позов у зв`язку з тим, що за ухвалою суду від 29.11.2024 у справі № 357/16930/24 надано тимчасовий доступ до документів відповідача щодо заробітної плати працівників установи. 13.02.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження (засідання) та призначити справу до розгляду по суті 03.04.2025. 13.05.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що зміна систем, розмірів оплати праці і пільг стосується зміни істотних умови праці в розумінні ст. 32 КЗпП України. Зміну істотних умов праці допускають за наявності змін в організації виробництва і праці та за умови продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Жодні зміни в організації праці відповідача не відбулися. При цьому наявність фінансових труднощів, а також інформація про скасування надбавок позивачеві не доводилась. 14.05.2025 суд на місці ухвалив поновити строк на подання доказів та приєднати до матеріалів справи письмові докази, подані стороною відповідача, а також приєднати до матеріалів справи письмові пояснення сторони позивача. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рощина М.О., позов підтримала та просила задовольнити, надала пояснення по суті. Зазначила, що позивач не знала про призупинення нарахування надбавки за вислугу років, а як дізналась, то звернулась з цим позовом. Позивача не було попереджено про зміну істотних умов, при цьому зобов`язання щодо виплати заробітної плати несе саме відповідач. Доданий до позову розрахунок невиплачених коштів, показує зміни в оплаті праці позивача, про що її не попереджали. В матеріалах справи також міститься письмовий виступ в дебатах представника відповідача. Генеральний директор КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» - Ревунець Р.Г., в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що працює на посаді генерального директора відповідача з 21.08.2024. Виплата надбавки призупинена на підставі постанови КМУ. Накази по підприємству про призупинення два, оскільки їх дія становить один рік, якщо інше не визначено в наказі. Представник відповідача - адвокат Овчаренко Д.К., в судовому засіданні позов не визнав повністю. Вказав, що в 2017 році змінено підхід до нарахування надбавок. В 2022 році виплачувались надбавки, що вбачається з розрахункових листів. В 2023-2024 роках зупинено нарахування надбавки за стаж. Також не зрозуміло за який саме період позивач заявляє позовні вимоги по надбавці, з січня чи з травня 2023 року. Крім того, відсутні докази звернення до профспілки відповідача. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] з 02.05.2022 прийнята на посаду лікаря-анестезіолога в Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1», медичний стаж її роботи становить 22 роки 0 місяців 12 дні, що вбачається з копії наказу КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» № 165-к від 25.04.2022. З 09.05.2022 [PERSON] додатково зарахована за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря-анестезіолога за внутрішнім сумісництвом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», що підтверджується копією наказу № 183-к від 06.5.2022. 23.08.2024 позивач звільнена із займаних посад за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, на підставі ст. 38 КЗпП України, що вбачається з копії наказу КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» № 397-к від 23.08.2024. В матеріалах справи містяться накази КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» № 93 від 21.02.2023 про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників з 01.02.2023 та № 62 від 15.01.2024 про призупинення таких виплат з 01.01.2024. Підставою призупинення таких виплат вказано фінансові труднощі підприємства. В матеріалах справи також міститься Положення про оплату праці в НП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1». Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків по заробітній платі [PERSON] , позивачу за липень 2023, серпень 2023, вересень 2023, листопад 2023, січень 2024, лютий 2024, березень 2024, квітень 2024, травень 2024 нараховано заробітну плату, в тому числі надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу, що в загальному розмірі становить 67 253,42 грн, однак вказану надбавку знято. З розрахунків по заробітній платі [PERSON] за травень-грудень 2022 року, грудень 2023 року вбачається, що надбавку за вислугу років у розмірі 30% позивачу нараховано та виплачено. Розрахунки по нарахованій та виплаченій заробітній платі позивачу за інші місяці матеріали справи не містять. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 234 КЗпП України закріплює положення щодо поновлення судом строків, пропущених з поважних причин. Частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції станом на день звільнення позивача передбачено, що з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Суд зауважує, що позивач не отримувала письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, що прямо передбачено наведеною вище правовою нормою. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення з даним позовом до суду. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX, заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Відповідно до частини першої статі 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці (частина п`ята статті 97 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»). У статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до складу якої входить основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином, судом встановлено, що надбавка за вислугу років є складовою частиною заробітної плати працівника. Згідно зі статтею 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Аналогічне положення закріплене також у частині 1 статті 13 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1418 від 29.12.2009 затверджено «Порядок виплати надбавки за вислугу років медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я», яка набрала чинності з 01.01.2010. Згідно з вказаним Порядком, надбавка за вислугу років установлюється медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я залежно від стажу роботи в такому розмірі: при стажі роботи понад 3 роки розмір щомісячної надбавки до посадового окладу встановлюється у розмірі 10%, при стажі роботи понад 10 років - 20%, при стажі роботи понад 20 років - 30%. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» № 28 від 13.01.2023 встановлені обмеження оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці. При цьому, вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на: державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків; медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги (лікарів або інших медичних працівників, які працюють під керівництвом таких лікарів), у разі, коли лікаря обрали менше ніж 70 відсотків пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги. Судом в межах даного спору встановлено, що [PERSON] мала вислугу років понад 20 років, отже і мала право на виплату надбавки за вислугу років щомісячно у розмірі 30% від посадового окладу, однак відповідач у період з лютого по листопад 2023 року, а також з січня по серпень 2024 року включно таку надбавку не виплачував, що вбачається з наявних у справі розрахункових листків. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами І законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 роз`яснено, що при вирішенні спорів про оплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із частиною 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до виплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Слід зауважити, що матеріалами справи не підтверджено факт фінансових труднощів у відповідача, або мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків, або наявність медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги (лікарів або інших медичних працівників, які працюють під керівництвом таких лікарів), у разі, коли лікаря обрали менше ніж 70 відсотків пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Матеріалами справи підтверджується невиплата відповідачем надбавки за вислугу років позивачу за липень 2023, серпень 2023, вересень 2023, листопад 2023, січень 2024, лютий 2024, березень 2024, квітень 2024, травень 2024 в розмірі 67 253,42 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за вислугу років за період лютий-червень, жовтень 2023 року, а також червень-серпень 2024 року, то в матеріалах справи відсутні відомості про розмір посадового окладу позивача за ці місяці з невиплаченими надбавками, тому в цій частині позову слід відмовити. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила оплату позивачу надбавки за вислугу років за певні місяці, а щодо стягнення невиплаченої надбавки, яка заявлена до стягнення, посилалась на розрахункові листи, що додані до позовної заяви, просила завершити розгляд справи судом.\~ Слід зазначити, що згідно з абз. 2 п. 3 Порядку № 100 суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із указаних сум присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з них при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачені працівнику на підставі судового рішення суми зменшуються на суми податків і зборів. Схожі правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17; від 25.03.2021 у справі № 185/2109/18-ц; від 03.11.2021 у справі № 645/2856/18; від 23.12.2021 у справі № 607/1429/17. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути\~ 1 211,20 грн судового збору.

Outcome: partial