Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла рідна сестра позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . [PERSON] залишила заповіт на ім`я відповідача - [PERSON] , який після зміни прізвища має прізвище « [PERSON] ». Відповідач, у свою чергу, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не прийняв, із заявою, у передбаченому законом порядку, до нотаріальної контори не звертався. [PERSON] була людиною похилого віку, останні роки життя хворіла, потребувала сторонньої допомоги та догляду за станом здоров`я. Внаслідок атеросклеротичної хвороби серця, [PERSON] не могла самостійно себе обслуговувати. Рідний син [PERSON] помер ще за її життя, інших близьких родичів, окрім рідного брата позивача по справі, спадкодавець не мала, а тому останній, протягом всього життя підтримував спадкодавця, надавав їх фізичну та фінансову допомогу. Позивач стверджує, що між ним та спадкодавцем були теплі родинні, довірчі стосунки. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, [PERSON] перебувала у вкрай знервованому стані, що відобразилося на її фізичному стані здоров`я, а тому позивач перевіз її на постійне місце проживання до себе додому, за адресою: [ADDRESS] , де разом із своєю дружиною і продовжив доглядати і опікуватися станом [PERSON] , забезпечував її необхідною допомогою, продуктами харчування, ліками. Інших осіб, які б надавали або могли надавати такий догляд, у спадкодавця [PERSON] не було. У квітні 2023 року стан здоров`я [PERSON] різко погіршився, після чого позивач доставив її до лікарні, де незважаючи на всі своєчасно вжиті заходи, у віці 87 років вона померла. У 2024 році позивач звернувся до приватного нотаріуса Сохи О.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , але отримав відмову, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження факту його постійного проживання разом з рідною сестрою на день смерті останньої і дотримання вимог статті 1268 ЦК України. Отже, оформити спадщину у позасудовому порядку після смерті [PERSON] , позивач не має можливості, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини та визнати право власності на майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2024 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Витребувано за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Б. завірену належним чином копію спадкової справи, що заведена після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.44). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 331/1050/24 та призначено справу до судового розгляду по суті (а.59). 09 січня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла до канцелярії суду заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, із змісту якої вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри позивача, бабусі відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому, відповідач підтвердив, що позивач [PERSON] дійсно доглядав за бабусею відповідача - [PERSON] , [INFO] , яка проживала із позивачем по справі за однією адресою, по день своєї смерті [INFO] . Разом з тим, відповідач долучив до заяви свідоцтво про зміну прізвища,виданим 16.05.2023 року Управлінням Населення і Міграції в місті Нетанія, із змісту якого вбачається, що 18.12.2008 року [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с.68-73). 25 квітня 2025 року на виконання ухвали суду приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою О.Б. було надіслано до суду матеріали спадкової справи № 02/2023 (а.с.85-129). У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача - адвокат Єрмоленко В.А., не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином (а.с.81-82, 131-132), про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача Єрмоленко В.А. надала канцелярії суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі сторони позивача, при цьому, представник позивача просить суд розглянути дану цивільну справу без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить позов задовольнити (а.с.78). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.83,133 ). При цьому, 09.01.2025 року відповідач надіслав на адресу суду заяву, із змісту якої вбачається, що відповідач просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.68). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що сторони по справі не з`явилися до суду, при цьому. позивача надав заяву, в якій просить розглянути справу без застосування технічних засобів фіксації, то фіксування судового процесу судом не здійснювалося, відповідно до вимог статті 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] , являється рідною сестрою позивача по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] , виданим Василівським райбюро ЗАГС Запорізької області від 13.07.1951\~року на ім`я [PERSON] і серії [NUMBER] , виданим Скелькською сільською радою Василівського району від 03.08.1950 року на ім`я [PERSON] (а.с.15-16). Відповідно до акту підтвердження фактичного проживання з померлим від 27.01.2024 року, складеного головою квартального комітету № 96 [PERSON] , в присутності трьох свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в період з березня 2022 року по квітень 2023 року фактично проживала за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] (братом) і [PERSON] (дружиною брата) (а.с.28). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 87 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29\~квітня 2023 року (а.с.13). Померлій [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.05.1993 року, зареєстрованим Запорізьким МБТІ за № 257 / № 37288 від 26.05.1993 року (а.с.18-19). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуровою Ю.В. 09.02.1999 року, який зареєстровано в реєстрі за № 137. Відповідно до даного заповіту, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в загалі все те, що буде належати їй на день смерті, в тому числі і належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] (а.с.26). Згодом, 18.12.2008 року [PERSON] змінив прізвище, що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища, виданим 16.05.2023 року Управлінням Населення і Міграції в місті Нетанія, із змісту якого вбачається, що 18.12.2008 року [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с.24, 71). 23 квітня 2024 року [PERSON] , як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка була зареєстрована за № 7 від 23.01.2024 року (а.с.85). На підставі даної заяви було заведено спадкову справу № 02/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.85-129). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75531171 від 23.01.2024 року, спадкова справа № 2/2024 у Спадковому реєстрі за № 71887872 (з.б.а.с.86). Оглянувши матеріали спадкової справи, судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Б. про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 17/02-31 від 31.01.2024 року, було відмовлено громадянину [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] ,у зв`язку з відсутністю підтвердження прийняття ним спадщини після спадкодавця (а.с.129). Із матеріалів спадкової справи також вбачається, що відповідач [PERSON] із заявою, у передбаченому законом порядку до нотаріальної контори не звертався, а отже, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не прийняв. В той же час, позивач [PERSON] протягом строку встановленого законом не відмовлявся від спадщини після смерті [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи, яку заведено за заявою позивача. На день смерті спадкодавця позивач постійно проживав із спадкодавцем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом підтвердження фактичного проживання з померлим від 27.01.2024 року. Отже, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у порядку статті 1268 ЦК України. Відповідно до змісту статті 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього. Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до положень статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до пункту 16 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» зазначено на особливості спадкування за участю іноземного елемента. Зазначено, що права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об`єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб`єктивних прав та обов`язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами 1, 3 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приймаючи до уваги доведеність факту постійного проживання спадкоємця [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] станом на момент смерті спадкодавця 28 квітня 2023 року, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , а також приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити у нотаріальному порядку своє право на спадщину за законом, - на квартиру [ADDRESS] , після померлої сестри [PERSON] , що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вимог про стягнення з відповідача судового збору позивач не заявляв, а тому їх слід віднести за рахунок позивача. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved