Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Представник позивача у березні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №4627902 від 13.02.2021 року у розмірі 26270,03 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що 13.02.2021 року в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відповідач подала заявку на отримання кредиту №4627902. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору №4627902. Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит №4627902 від 13.02.2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7200 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 13.09.2021 року згідно з умовами договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №4627902 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору №4627902, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Ухвалою суду від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток за останнім відомим суду місцем проживання відповідача. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст.223\~та ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Згідно ч.1ст.81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. 13.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №4627902, за умовами якого позичальнику надається кредит у сумі 7200,00 грн на строк 30 днів, термін повернення кредиту 15.03.2021 року, комісія за надання кредиту 720 грн, проценти за користування кредитом 3240,00 грн за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. \~ \~ \~ \~ Підпунктом 2.3.1.1. договору визначено умови пролонгації строку кредитування на пільгових умовах, з яких вбачається, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що позичальник має вчинити дії, передбачені р. 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.3 договору. Умови пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах передбачені п.п. 2.3.1.2. договору, де зазначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у зазначений спосіб загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Договір був укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця (п. 6.1 договору). Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. ТОВ «МІЛОАН» перерахував відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 7200,00 грн на її картковий рахунок, що підтверджується копією платіжного доручення № 39543747 від 13.02.2021 року. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №4627902 утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості становить 26270,03 грн. \~ \~ \~ \~ Наданий позивачем розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем в установленому законом порядку, а тому вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. Відповідно до договору відступлення прав вимоги №07Т від 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс" до ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №4627902 від 13.02.2021 року. \~ \~ \~ \~ Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд також виходить з наступного. Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що\~ст.204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Зважаючи на те, що відповідач не здійснила погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернула кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 5658,00 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії у сумі 720 грн., суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню, зважаючи на те, що комісія чітко визначена умовами договору, включена до загальних витрат за споживчим кредитом, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, її нарахування відповідає приписам\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а розмір та ставка були узгоджені сторонами при укладенні договору. Разом з тим, суд не погоджується із розміром заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 19892,03 грн, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3\~ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено\~ст. 628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, кредитор повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог. Частина 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим: за умовами п. 1.4 договору, позичальник [PERSON] зобов`язувалася повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом у строк до 15.03.2021 року. Кредит було надано на 30 днів (п.1.3 договору), процентна ставка\~1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, загальний розмір процентів становить 3240 грн (п.1.5.2 договору). Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору визначено до 15.03.2021 року. Відомості про його продовження кредитного договору в матеріалах справи відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, у межах 30-денного строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме до 15.03.2021, відповідач [PERSON] зобов`язана була повернути кредиторові позику в сумі 11160,00 грн, комісію в сумі 3240,00 грн і сплатити проценти за користування нею за ставкою 1,5 % за кожен день. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 15.03.2021 року, тому починаючи з цієї дати нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. Таким чином, суд приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача як дійсного кредитора підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до 15.03.2021 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється. У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Отже, сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 7200 (тіло кредиту)*1,5% (відсоткова ставка) = 108 грн - відсотки за один день; 30 днів (строк кредитування)* 108 грн (відсотки за один день) = 3240 грн. - борг за відсотками; 7200 (тіло кредиту) + 3240 (борг за відсотками) = 10440 грн. - борг за кредитом, згідно договору позики №4627902. Проте, оскільки позивач просить стягнути з відповідача тіло кредиту 5658 грн, то загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 10440 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає повне задоволення позовних вимог безпідставне в тому числі тому, що нарахування відсотків кредитором проводилося поза погодженого сторонами строку кредитування та розмір вимог не відповідає умовам кредитного договору та додатків до нього. Таким чином, позовні вимоги доведені та обґрунтовані позивачем лише частково, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в загальній сумі, яка підлягає до стягнення з відповідача в розмірі 11160 гривень. Частиною першоюст.133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (11162/ 26270,03*100)= 42,4 %. Зокрема, згідно платіжного доручення від 29.03.2024 року позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 1027,09 коп. Представник позивача, також, просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. На підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, позивачем подано до суду: копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 року, копію додаткової угоди № 003329405125 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» від 20.02.2024 на суму 6 000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову розподіл підлягає пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 42,4 % задоволених позовних вимог від заявлених, а тому сума витрат на правничу допомогу складає 2544,00 грн (розрахунок (6000х42,4%) = 2544,00).

Outcome: partial