Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, в якому (позові) просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є дідусем [PERSON] . Його донька [PERSON] , яка померла [INFO] , не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [PERSON] є їх спільною дитиною. Коли дитині виповнилося 2 роки вони припинили фактичні сімейні відносини. Дитина перерубувала на утриманні доньки, яка займалась її вихованням. Після смерті доньки вихованням та утриманням онука займається він. [PERSON] не спілкується з сином, не цікавиться ним, не бере участі у його вихованні та не надає матеріальної підтримки. Ухвалою від 19.02.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою витребувано від Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші заяви по суті справи до суду не надходили. Ухвалою від 27.03.2025 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідач, який про дату, час і місце проведення судового засідання, повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку, та який відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 15.04.2025, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Третя особа звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності її представника. На виконання вимог ухвали 19.02.2025 суду надано відповідний висновок. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних у суду матеріалів справи. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити, обґрунтовували позовні вимоги аналогічно викладеному у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що позивач є її сусідом, батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] , який є її хрещеником, а відповідач знайомий їй. Надала покази про те, що [PERSON] вона не бачила вже 3-4 роки. Протягом цього часу за життя [PERSON] та після її смерті [PERSON] не цікавився життям свого сина, не спілкувався та не навідувався до нього. У [PERSON] є свій телефон, але батько, наскільки вона знає, ніколи йому не телефонував і не писав. Припускає, що [PERSON] знає про смерть [PERSON] оскільки на її похованні був присутній його брат. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що позивач є чоловіком її тітки - [PERSON] , а відповідач знайомий їй. Надала покази про те, що вони з [PERSON] куми та двоюрідні сестри. [PERSON] вона не бачила вже приблизно 5 років. Протягом цього часу за життя [PERSON] та після її смерті [PERSON] не цікавився життям свого сина, не спілкувався та не навідувався до нього. Повідомила, що [PERSON] знає свого батька, знає як його звати та впізнає по фото. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що позивач є її чоловіком, а відповідач зятем. Надала покази про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донькою, а [PERSON] , який є спільною дитиною її доньки та [PERSON] , - онуком. [PERSON] вона не бачила приблизно 4 роки. Він зник зненацька. Донька розповідала, що телефонувала йому, але він нічого не пояснив. Онук перерубував на утриманні її доньки, яка займалась його вихованням. Після смерті доньки вихованням та утриманням онука займаються вони з чоловіком. [PERSON] не спілкується з сином, не цікавиться ним, не бере участі у його вихованні та не надає матеріальної підтримки. Вона намагалась зв`язатися з [PERSON] через соціальну мережу «Facebook», однак він не відповів. Повідомила, що [PERSON] не пам`ятає свого батька, однак знає як його звати та впізнає по фото. Заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулась позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] (актовий запис № 152 від 08.10.2015). Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.10.2016 (справа № 388/962/16-ц)з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 02.08.2016. Зазначене рішення було звернено до примусового виконання, однак протягом 2021-2022 роки фактично не виконувалося. Щодо подальшого його виконання матеріали справи даних не містять. [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 34 від 07.09.2017). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 3 від 02.01.2025). За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (актовий запис №4 від 12.01.1994). Наказом начальника служби у справах дітей Долинської міської ради Кропивницького району Кіровограсдької області від 22.01.2025 № 1 «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] » тимчасово влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] , в сім`ю рідного дідуся, [PERSON] , [INFO] , як дитину, що залишилась без батьківського піклування. За даними довідки КЗ «Академічний ліцей Долинської міської ради» від 03.01.2025 № 12, [PERSON] навчався у Пелагеївській (Першотравневій) філії академічного ліцею з першого класу по 18.11.2024 (3 клас). Вихованням, доглядом та забезпеченням дитини займалася його мати, тоді як батько не з`являвся на батьківських зборах, не контактував із вчителями, не цікавився успішністю та вихованням свого сина, не брав участь у заходах, які передбачають взаємодію учнів з батьками. [PERSON] вважалася такою, що самостійно виховувала дитину без участі батька, та регулярно отримувала гарантовану державою додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів, як мати, яка самостійно виховує дитину. Відповідно до характеристики КЗ «Гімназія № 1 Долинської міської ради» від 13.01.2025 № 4, батько [PERSON] не приймає участі у шкільному житті сина, будь-який зв`язок із ним відсутній; [PERSON] завжди опікувалася його мама [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 20.05.2025 № 01-40/223/2 орган опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області вважає, що є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 141, ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Положеннями ст. 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що була підписана Україною 21.02.1990, ратифікована постановою Верховної Ради України 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, позивач, зокрема, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, самоухилився від виконання батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у її вихованні, її розвитком та здоров`ям не цікавиться, точне місце його перебування наразі не відоме. Зазначені обставини підтверджені свідками, допитаними у судовому засіданні, та дослідженими судом зазначеними вище документальними доказами. У свою чергу, судом не встановлено об`єктивних підстав, які б перешкоджали відповідачу у його спілкуванні з дитиною, з урахуванням його безперешкодної можливості дізнатися про місце їх проживання, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п. 16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Відповідач за зареєстрованим місцем проживання відсутній, у судове засідання не з`явився та із запереченням проти задоволення позовних вимог до суду не звертався. У суду відсутні дані про те, що не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків пов`язане з його душевною хворобою, недоумством чи іншим тяжким захворювання або з іншими не залежними від нього причинами. З огляду на зазначене, судом відзначається, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього [PERSON] , що є першоосновою розвитку особистості дитини. Він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини, що може негативно впливати на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, - хоча, за недоведеністю протилежного, мав можливість для цього, а отже не приймає участь у вихованні дитини та не виконує свої батьківських обов`язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки не полягають лише у наданні матеріальної допомоги (утриманні), вони включають у себе також і батьківську турботу та ласку, піклування про здоров`я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, підготовку до навчання, спілкування з дитиною. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та інших учасників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи та інших процесуальних заявах, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. З огляду на зазначене вище, приймаючи до уваги насамперед інтереси неповнолітнього [PERSON] , які є пріоритетними при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує можливість позбавлення батьківських прав, при цьому судом не було встановлено реальної юридичної чи/та фактичної неможливості [PERSON] , який є батьком дитини, вчиняти відповідні дії, які становлять зміст батьківського обов`язку, відсутність перешкод з боку інших осіб для належного виконання ним батьківського обов`язку, що свідчить про наявність його вини у невиконанні такого обов`язку, - на підставі чого суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, що заявлена позивачем у інтересах дитини, вона не суперечать положенням законодавства, що регулює сімейні правовідносини, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів дитини. Поряд з цим, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved