Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

В березні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 149\~407,02 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. та судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 14.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~4215285 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 000,00 гривень строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку №\~ [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем кредитора. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. В період з 14.12.2023 по 26.07.2024 за вказаним кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» було нараховано проценти за користування грошовими коштами в сумі 82\~725,46 грн. При цьому відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої обов`язки за кредитним договором несвоєчасно та не в повному обсязі надавав кошти на погашення кредиту та процентів. 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого, права вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту [PERSON] , перейшло до ТОВ\~«Українські фінансові операції». Оскільки у відповідності до положень кредитного договору, укладеного між ТОВ\~«Лінеура Україна» та [PERSON] , строк кредиту 360 днів, з 14.12.2023 по 08.12.2024, ТОВ\~«Українські фінансові операції» в період з 26.07.2024 по 08.12.2024 здійснено нарахування процентів за користування кредитом в сумі 51\~831,56 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4215285 становить 149\~407,02 грн., яка складається з: 15\~357,50 грн. заборгованість за тілом кредиту, 82\~217,96 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Лінеура Україна» за період з 14.12.2023 по 26.07.2024, 51\~831,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 26.07.2024 по 08.12.2024. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. 19.05.2025 від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі і судової повістки, та додатково шляхом направлення на номер телефону, зазначений в позовній заяві, смс-повідомлення, яке не було доставлено. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, наданих разом із матеріалами позову, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, постановленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 14.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4215285 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надає споживачу кредит в сумі 15 000,00 грн. За взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір (а.с. 43-52). Згідно п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів; періодичність сплати процентів кожні 30 днів. У відповідності до п. 1.4.1, 1.4.2 договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка становить 1,63 % та застосовується за умови, якщо клієнт до 12.01.2024 включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить грошові кошти в сумі, не менше суми першого платежу. Орієнтована реальна річна процентна ставка за весь строк кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строку кредиту 99\~923,40 %. Положеннями п. 2.1 договору встановлено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) №\~ [NUMBER] . Відповідно до п. 9.7.1 договору він вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 15.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 4215285 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.12.2023, відповідно до якого сторони домовились, що сума кредиту, яка надається згідно з цим додатковим договором, становить 6\~000,00 грн. (а.с.\~56-58). ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором № 4215285 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додатковим договором до нього в повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти в сумі 15\~000,00 грн. та 6\~000,00\~грн. відповідно, що підтверджується повідомленнями ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.07.2024 (а.с. 68 зворотня сторона, 69). Натомість в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював погашення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 4215285 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.07.2024 [PERSON] було нараховано відсутнки за користування кредитними коштами за період з 14.12.2023 по 26.07.2024 в сумі 82\~725,46 грн. (а.с. 79-83). 26.07.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі (а.с. 27-34). Згідно витягу з реєстру боржників за вказаним договором, до позивача перешило також право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4215285. Оскільки у відповідності до положень кредитного договору, укладеного між ТОВ\~«Лінеура Україна» та [PERSON] , строк кредиту 360 днів, та хз врахуванням положень договору факторингу № 26/07/2024, з 14.12.2023 по 08.12.2024, ТОВ\~«Українські фінансові операції» в період з 26.07.2024 по 08.12.2024 здійснено нарахування процентів за користування кредитом в сумі 51\~831,56 грн. (а.с. 93-94). Враховуючи викладене, станом на 08.12.2024 загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4215285 становить 149\~407,02 грн., яка складається з: 15\~357,50 грн. заборгованість за тілом кредиту, 82\~217,96 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Лінеура Україна» за період з 14.12.2023 по 26.07.2024, 51\~831,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ\~«Українські фінансові операції» за період з 26.07.2024 по 08.12.2024. За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07\~жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір кредиту було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який остання використала для підтвердження підписання договору кредиту. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що було укладено кредитний договір, умови якого ТОВ «Лінеура Україна» були виконані. Однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість згідно розрахунку позивача, який відповідає умовам, передбаченим в договорі та узгодженим між сторонами, а також сумам, отриманим відповідачем. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, в тому числі, договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач у передбаченому законом порядку набув право вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» обґрунтовані та підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 149\~407,02 грн., яка підтверджена розрахунком позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до статі 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~422,40 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., суд приходить до наступного. За положеннями ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження судових витрат позивачем суду надано: копію договору №\~01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024; копія акту приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2024; копія детального опису робіт (наданих послуг) від 11.12.2024; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується вище переліченими доказами. В той же час, при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Згідно висновків Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial