Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 09.04.2024, в якій просила суд: визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису №376 про народження [PERSON] , складеного Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме: у графі «батько» зазначити « [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , інн невідомий», відомості у графах «прізвище», «ім`я», «по батькові», «народився (лась)», «місце народження», «мати дитини» залишити без змін; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати у справі. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , біологічним батьком якого є [PERSON] . Оскільки на момент народження дитини з відповідачем вона не перебувала у шлюбі, відомості про батька при реєстрації народження дитини було зазначено відповідно до ст.135 СК України з її слів. Зазначила, що з [PERSON] вона почала відносини з початку 2015 року, а з кінця серпня 2015 року вони почали проживати разом однією сім`єю, тобто перебували у фактичних шлюбних стосунках. На початку вересня 2015 року вона дізналась про вагітність, про що одразу повідомила [PERSON] . У період сумісного проживання між ними виникали непорозуміння, що призвело до погіршення стосунків та їх остаточного припинення ще до народження дитини. Не зважаючи на це, [PERSON] запевняв, що він визнає своє батьківство та після народження дитини подасть спільну заяву згідно зі ст.126 СК України про реєстрацію народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Однак, після народження сина вони жодного разу не бачились, ніякого інтересу до дитини [PERSON] не проявляв, бажання спілкуватись не мав, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Стосунків вони не підтримують же тривалий час. Вказані обставини визначили необхідність звернення [PERSON] до суду з даним позовом, що має на меті захист прав та інтересів дитини. Ухвалою суду від 10.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.05.2024 задоволено заяву позивача про допит свідків. Ухвалою суду від 03.05.2024 за клопотанням позивача [PERSON] призначено у справі проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судово-медичних експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 12.09.2024 провадження у справі поновлене для розгляду клопотання позивача про заміну експертної установи. Ухвалою суду від 02.10.2024 замінено експертну установу для проведення судової молекулярно-генетично експертизи; проведення експертизи доручено ТОВ «МАМА ПАПА». На час проведення експертизи провадження у справі зупинене. 04.02.2025 на електронну пошту суду від ТОВ «МАМА ПАПА» надійшов лист-повідомлення про результати виконання ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 05.02.2025 провадження у справі поновлено зі стадії підготовчого провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19.02.2025 закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду по суті. Присутня в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що пред`явлені вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Пояснила, що перебувала з [PERSON] у стосунках та [INFO] народила від нього сина [PERSON] . Стосунки вони припинили ще до народження дитини та реєстрація народження сина здійснювалась органами державної реєстрації актів цивільного стану лише за її заявою, відомості про батька зазначались з її слів. Як їй пояснили працівники РАЦС, відомості про батька вона може зазначити будь-які, а тому вона назвала так, як це вказано в документах. Згодом після народження дитини вона дізналась, що у [PERSON] є нова сім`я. Із відповідачем вона не спілкується, проте від спільних знайомих до неї доходять слухи, що він хотів би спілкуватися з дитиною та налагодити стосунки з сином. Від знайомих їй відомо, що наразі відповідач перебуває у Німеччині. Ініціюванням даного спору вона переслідує за мету визнати [PERSON] батьком [PERSON] , стягнути з нього аліменти на утримання сина, а в подальшому позбавити його батьківських прав відносно сина, оскільки її чоловік має намір усиновити [PERSON] . Фактично матеріальної допомоги від відповідача на утримання сина їй не потрібно, дитину утримує її чоловік. Про правові наслідки позбавлення батьківських прав як для дитини, так і біологічного батька вона обізнана, однак, це її намір, оскільки вважає, що [PERSON] , будучи батьком [PERSON] , повинен нести відповідальність за свої вчинки. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав, правом на подання відзиву на позов не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макогон І.В. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши на стадії підготовчого провадження заяву про проведення засідань за її відсутності. При розгляді справи покладалась на розсуд суду та просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Додатково зазначила, що оскільки позивач вважає біологічним батьком дитини [PERSON] , який із заявою про визнання батьківства до органів ДРАЦС не звертався, тому для з`ясування факту наявності або відсутності між ним та дитиною позивача кровного споріднення необхідним є застосування спеціальних знань шляхом призначення судово-генетичної експертизи, висновок якої має важливе доказове значення для вирішення спору в процесі встановлення батьківства. Крім того, представник акцентувала увагу, що доказами визнання батьківства можуть бути також листівки, заяви, анкети, інші документи, покази свідків, пояснення самих сторін. Батьківство може бути визнане як у період вагітності матері, так і після народження дитини. Спільне ведення сумісного господарства може підтверджуватись наявністю обставин, характерних саме для сімейних відносин. Припинення таких відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] її рідна племінниця, вона займалась її вихованням з малого віку, оскільки рідна мати позивача померла. Опікунство над [PERSON] свого часу вона не оформляла, [PERSON] мешкала разом з нею. У 2015 році [PERSON] почала зустрічатись з хлопцем на ім`я « [PERSON] », інших даних про нього вона не знає (не пам`ятає). Бачила його на фотознімках. Згодом вони недовгий час мешкали разом з його матір`ю, а потом у неї вдома в періоди, коли вона знаходилась на відпочинку. Через деякий час [PERSON] завагітніла, а хлопець, дізнавшись про вагітність, її покинув. Більше батька [PERSON] вона не бачила. На її думку, [PERSON] дуже схожий візуально на батька. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів не застосовувались. На допиті іншого свідка позивач не наполягала. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вислухавши покази свідка, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Державну реєстрацію народження дитини було проведено Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №376, складений 29.06.2016. Як слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 27.09.2016, та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 11.04.2018 №00019926851, матір`ю [PERSON] зазначена « [PERSON] », батьком « [PERSON] » із зазначенням відомостей про батька дитини на підставі ч.1 ст.135 СК України. Відомості про перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі на момент народження сина [PERSON] у матеріалах справи відсутні, однак, за змістом позову, з 2015 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] , який, на її переконання, доводиться дитині біологічним батьком. Зважаючи на те, що [PERSON] не мав наміру бути для дитини батьком та припинив стосунки із [PERSON] ще до народження дитини, державна реєстрація народження дитини була проведена на підставі ч.1 ст.135 СК України, де відомості про батька дитини були зазначені зі слів матері. 17.07.2021 [PERSON] одружилась із [PERSON] , їх шлюб було зареєстровано Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке є її дійсним прізвищем згідно з паспортними документами. Малолітній [PERSON] з 01.07.2021 має зареєстроване місце проживання разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що слідує з інформації з реєстру Криворізької міської територіальної громади. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказувала, що саме [PERSON] є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач цей факт ніколи не визнавав та відмовився проводити реєстрацію дитини за спільною заявою, участі у вихованні та матеріальному утриманні сина ніколи не брав, тому позивач, діючи в інтересах та на захист прав дитини, має намір підтвердити батьківство відповідача в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення ст.121 СК України, звичайно ж, стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини (дітей). Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України, адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених українським законодавством. За загальним правилом, у випадку, коли мати і батько перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, презюмується, що дитина походить від подружжя. У випадку, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч.2 ст.125 СК України походження дитини від батька визначається або за спільною заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Розділом\~ ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України передбачений порядок визначення походження дитини, який\~ можливо розподілити на\~ визначення\~ походження дитини, яка\~ зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них…. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається із ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Із матеріалів справи вбачається, що на доведення своїх вимог позивач надала суду лише копію свідоцтва про народження малолітнього [PERSON] та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. При цьому, жодного доказу, який би містив інформацію в контексті заявлених позивачем вимог, підтверджував факт перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках, їх сумісне проживання, ведення спільного господарства, дозвілля за хронологією часу близькою до моменту народження [PERSON] , позивачем не надано (зокрема, актів з місця їх сумісного мешкання, листувань, будь-яких доказів на придбання товарів сумісного вжитку, спільних фото з відповідачем в період перебування у стосунках до вагітності, під час вагітності, сумісного проведення дозвілля тощо). Допитана судом як свідок [PERSON] підтвердила той факт, що на момент народження дитини [PERSON] у стосунках з біологічним батьком дитини не перебувала. При цьому, конкретизувати усі дані про батька дитини свідок не змогла в силу необізнаності, окрім як назвати ім`я « [PERSON] ». Неповнота показів свідка у контексті із фактичними обставинами справи свідчить про неможливість врахування цих показів як належного та достовірного доказу, адже у них не міститься чітка та ґрунтовна інформація щодо предмета доказування, та на їх підставі не можна однозначно встановити дійсні обставини справи, які стосувалися б безпосередньо [PERSON] та доводили перебування його у стосунках з [PERSON] до моменту народження нею сина. Обґрунтовування належності як доказу показів свідка [PERSON] для підтвердження заявлених вимог позивач не навела. У своєму рішенні від 07.05.2009 у справі «Kalachtva v.Russia» ЄСПЛ зазначив, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Так, на підтвердження позовних вимог [PERSON] було заявлено клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, яке ухвалою суду від 02.10.2024 задоволено. 04.02.2025 на електронну пошту суду від ТОВ «МАМА ПАПА» надійшов лист-повідомлення від 04.02.2025 №0044-25 про результати виконання ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, в якому зазначено про залишення ухвали суду без виконання з огляду на відсутність біологічних зразків від [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.146\~ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо,\~суд\~може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідну\~постанову з цього приводу у справі №760/3977/15-ц\~ прийняв Верховний Суд 16.05.2018. Разом з тим, як слідує з листа Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» від 04.02.2025 №0044-25, для виконання ухвали суду сторонам були направлені повідомлення про необхідність явки для здачі біологічних зразків 24.01.2025 о 12.00 год. за адресою: [ADDRESS] . У призначений час [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] з`явились, у них було взято біологічні зразки, дитина пройшла ідентифікацію та фотофіксацію. [PERSON] не з`явився, повідомлення про необхідність явки направлялось йому рекомендованим листом №0103300070187 від 06.01.2025, що згідно з даними трекінга Укрпошта повернулось відправнику по закінченню встановленого терміну зберігання (повідомлення та трекінг долучено до листа). Оскільки для проведення експертизи на встановлення батьківства необхідно мати зразки як дитини, так і передбачуваного батька, а від [PERSON] такі зразки відсутні, ухвалу суду залишено без виконання. Оцінивши процесуальну поведінку відповідача [PERSON] з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що умисел навмисного ухилення відповідача від проведення призначеної судової молекулярно-генетичної експертизи у суді не встановлений та не доведений належними доказами, з огляду на те, що відомості про отримання відповідачем ухвали суду про призначення експертизи в матеріалах справи відсутні, а повідомлення від експерта, направлене [PERSON] про виклик до експертної установи для здачі біоматеріалів, було повернуто без вручення з відміткою «по закінченню терміну зберігання». Поміж іншим, присутня в судовому засіданні позивач стверджувала, що за свідченнями третіх осіб, відповідач перебуває у Німеччині. Отже, вказані дії та поведінка відповідача з урахуванням обставин, повідомлених позивачем, не розцінюються судом як навмисне ухилення [PERSON] від проведення експертизи, що не дає суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини [PERSON] саме від відповідача. Інших переконливих доказів та відомостей, які б беззаперечно підтверджували позовні вимоги та обставини справи, зокрема, щодо спільного проживання сторін протягом зазначеного у позовній заяві періоду, засвідчували походження малолітнього [PERSON] від відповідача [PERSON] , факт наявності близьких відносин між сторонами, та факт родинних відносин відповідача до дитини, позивачем не надано. Суд приймає до уваги той факт, що першочерговому врахуванню при вирішенні справи підлягають інтереси самої дитини [PERSON] , тому приходить до переконання, що інші висновки за результатами оцінки доказів у справі можуть порушити принцип рівності сторін та йдуть врозріз з інтересами малолітньої дитини. Отже, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача не є доведеними та обґрунтованими належними доказами, тому відсутні підстави для їх задоволення. Відтак, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини слід залишити без задоволення за недоведеністю. Оскільки вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини є похідною від вимоги про визнання батьківства, яка залишена без задоволенні, то у її задоволенні також слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , а тому правові підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат у справі за рахунок їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed