Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору та стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2024 між ФОП - [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір виконання робіт № 7879. Відповідно до умов Договору виконавець взяв на себе зобов`язання виготовити за рахунок коштів замовника вироби (меблі), відповідно до специфікації та зразку (макету), які є невід`ємними частинами Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Виконавець також зобов`язується здійснити доставку, монтаж та встановлення виробу за адресою: [ADDRESS] . Строк виготовлення становить 90 календарних днів з дати погодження креслення із замовником. Аванс становить 70% від ціни виробу (160 000,00грн). Загальна вартість виробу становить 313000,00грн. Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору було передано відповідачу у готівковій формі або безготівковій формі всього 353030,00грн. Однак станом на дату подачі позову, умови Договору не виконуються, а роботи які виконані всього на 50% виконувались так повільно, що закінчити їх у визначений строк в Договорі стає неможливим. Крім цього частина виготовлених виробів мають недоліки (дефект), про що неодноразово повідомлялось виконавцю, які також не усунуті. На підставі вище викладеного просить суд розірвати Договір виконання робіт № 7879 від 21.05.2024 укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] сплачені грошові кошти, в якості авансу, за Договором виконання робіт № 7879 від 16.05.2024 в розмірі 160000,00грн. Стягнути з ФОП [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00грн. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 15195,65грн, яка складається з 2322,93грн - 3% річних від простроченої суми, 12872,72грн - коефіцієнту інфляції на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. 17.02.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 13.05.2025 не з'явився. До суду від адвоката Ковальова Є. Ф., який представляє інтереси відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 13.05.2025 не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від [PERSON] на електронну пошту суду надходили заяви про відкладення розгляду справи. Однак жодного разу заяви [PERSON] не були підписані електронним цифровим підписом. Відповідно до ч. 5, 6, 8 ст. 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника). Згідно із п. 23 ч. 1 статті 1 Закону України від 05.10.2017 «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа. За правилами частини другої статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо: перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки; перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки; за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки; під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка. Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 188/290/19 (провадження № 61-3735ск20). Отже, заяви [PERSON] про відкладення розгляду справи не сформовані в системі «Електронний суд», які надійшли до суду електронною поштою, і не підписані електронним цифровим підписом, а тому відсутні підстави вважати, що такий документ оформлений відповідно до вимог чинного законодавства України. А тому суд вважає, що клопотання відповідача [PERSON] від 29.04.2025 та 13.05.2025 про відкладення розгляду справи не підлягають до задоволення. Суд констатує, що сторона відповідача відповідно до ЦПК України повідомлена про всі дати, час та місце проведення судових засідань, однак суду не надано належних та поважних доказів щодо причини нез`явлення в судові засідання. Також відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Крім того суд вважає за необхідне розглянути справу, виходячи з вимог ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. 21.05.2024 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір виконання робіт № 7879. Відповідно до п. 1.1. Договору, виконавець бере на себе зобов`язання на умовах визначених цим Договором виготовити за рахунок коштів замовника вироби з (меблі), далі по тексту - «виріб», відповідно до специфікації та зразку (макету), які є невід`ємними частинами цього Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Виконавець також зобов`язується здійснити доставку, монтаж та встановлення виробу за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 1.2. Договору, сторони до підписання Договору погоджують характеристики виробу (матеріал, колір, розмір, складові, функціональні можливості тощо), що зазначаються у специфікації, яка підписується разом з цим Договором. Зразок або макет виробу, по якому він виготовляється, надається (готується) виконавцем та погоджується (затверджується) замовником. Внесення змін до зразку (макету) виробу та специфікації виконавцем без підписання нової специфікації та/або затвердження зразка (макету) замовником не допускається. Пунктом 1.3., 1.4 Договору передбачено, що виконавець зобов`язується виготовити виріб у відповідності з затвердженим замовником зразком (макетом) та специфікацією. Для підготовки специфікації та визначення характеристик (розмірів) виробу та його окремих складових, виконавець самостійно здійснює всі необхідні заміри та розрахунки. Виконавець несе відповідальність за правильність проведених замірів та розрахунків. Відповідно до п. 1.5. Договору, строк виготовлення становить 90 календарних днів з дати погодження креслення з замовником. Аванс становить 70% від ціни виробу, вказаної в п. 2.1. цього Договору. Згідно із п. 2.1. Договору, загальна вартість виробу складає: 313000грн. Авансовий платіж складає: 160000грн. Загальна вартість виробу включає вартість проведення виконавцем усіх необхідних підготовчих робіт (у тому числі, проведення замірів, розрахунків, підготовка макету тощо) доставку, монтаж та встановлення виробу, які додатково замовником не оплачується. Вартість виробу може бути змінена виключно за погодженням сторін у випадку внесення змін до специфікації з ініціативи замовника після підписання сторонами цього Договору та специфікації. В інших випадках (зміна вартості матеріалів, окремих складових виробу тощо), не впливають на вартість виробу, якщо іншого не буде додатково погоджено Сторонами. Оплата за цим Договором здійснюється в наступному порядку: Перша частина у розмірі 60% від суми, що визначена у п. 2.1. цього Договору, сплачується замовником у готівковій, або безготівковій формі протягом 5 робочих днів з дати підписання цього Договору та специфікації. У разі приймання виконавцем від замовника першій частини платежу у готівковій формі, виконавець на підтвердження отриманих від замовника коштів зобов`язаний підтверджуючий документ відповідно до законодавства (розрахункову квитанцію, тощо). Повний, 100% розрахунок за виготовлені меблі здійснюється після їх монтажу виконавцем за адресою, визначеною в п. 1.1. цього Договору, та прийняття робіт замовником за якістю та у відповідності до специфікації. Прийняття робіт підтверджується підписанням замовником відповідного Акту здачі-приймання робіт, якій надається виконавцем. Остаточний розрахунок здійснюється замовником у готівковій або безготівковій формі протягом 1 (одного) робочого дня з дати монтажу виробу виконавцем та підписання Акту здачі-приймання робіт замовником (п. 2.2., 2.2.1, 2.2.2 Договору). Відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.3. Договору виконавець зобов`язаний виготовити, доставити, змонтувати та встановити у визначеному замовником місці, виріб, а саме меблі, за попередньо узгодженою з замовником специфікацією та зразком (макетом) у строк, зазначений в п.1.5. цього Договору. Видати замовнику відповідний передбачений законодавством розрахунковий документ, що підтверджує виконання замовником всіх своїх зобов`язань з оплати вартості виробу. Використовувати для виготовлення виробу матеріали, погодженні замовником. Заміна матеріалу без відома замовника не дозволяється. Згідно із п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору, замовник має право вимагати від виконавця виконання його зобов`язань, перелічених у ст. 3 цього Договору. Вимагати від виконавця усунення недоліків (дефектів) виробу та робіт, що були виявленні після прийняття виробу замовником в процесі його експлуатації протягом гарантійного строку, якщо іншого строку не встановлено чинним законодавством України. Користуватись іншими правами, спрямованими на досягнення мети та умов цього Договору. За невиконання, або неналежне виконання умов Договору, сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання, або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 5.1 Договору). Суд установив, що [PERSON] свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. На виконання умов Договору ним було передано відповідачу у готівковій формі або безготівковій формі всього 353030,00грн. Однак відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, не здійснив вчасно монтаж та встановлення вибору за адресою: [ADDRESS] . 27.01.2025 з метою досудового врегулювання спору Фізичній-особі підприємцю [PERSON] було направлено претензію № 1. Однак вказана вимога зі сторони відповідача, залишилась без реагування. Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно із частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України вбачається, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Так у ч. 1 ст. 843 ЦК України зазначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до ч. 1 ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Згідно із ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно із ч. 2 ст. 873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Як беззаперечно встановлено під час розгляду справи, що відповідачем порушені умови Договору № 7879 від 21.05.2024, а тому існують достатні підстави для його розірвання та стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 160000,00грн, внесеного в якості авансу на виконання умов Договору. До того ж згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Таким чином враховуючи, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов Договору № 7879 від 21.05.2024, а відповідач у свою чергу порушив свої зобов`язання та умови перед позивачем. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань, відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 185 195,65грн, що складається з: 160000,00грн - як сплачені кошти в якості авансу за договором, 2322,93грн - 3% річних від простроченої суми, 12 872,72грн - коефіцієнту інфляції на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а тому підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Указаний розмір заборгованості 3% річних та інфляційних витрат здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Крім того відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У силу положень ст. 4 Закону України «Про захист про споживачів», споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до поданої заяви позивач просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00грн, яка завдана порушенням відповідачем його прав, як споживача щодо неналежним виконання умов Договору та строків виконання таких робіт. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже суд встановив той факт, що позивачу були спричинені моральні страждання діями відповідача, які призвели до душевних переживань, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 10000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1851,96грн, оскільки позивач, в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved