Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя із позовом, поданим за підписом представника - адвоката Опанасенко Л.В. (діє на підставі Ордеру серії АР №1171958 від 18.06.2024 року), до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] , 01.06.2011р. уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох сумісних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Хортицьким районним судом м. Запоріжжя розглядалася цивільна справа №337/1025/23 (провадження №2/337/506/2023) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві було зазначено: «Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, питання щодо місця проживання дітей буде визначатися в порядку окремого провадження». Отже, при поданні позивачем позовної заяви про розірвання шлюбу, вже вбачався майбутній спір про місце проживання дітей. Рішенням суду від 10.04.2023р., позовні вимоги задоволені. Але, не погодившись з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/1025/23, [PERSON] подала апеляційну скаргу (окрім іншого вона бажала, щоб в рішенні суду було зазначено, що діти залишилися проживати саме з нею). Постановою Запорізького апеляційного шлюбу від 09.04.2024р. шлюб між сторонами розірвано. Але, під час розгляду справи про розірвання шлюбу, не було зазначено з ким проживають діти на день подання позовної заяви до суду та/або на час розгляду справи в суді першої та апеляційній інстанції. Але, діти залишилася і наразі продовжують проживати разом з матір`ю i знаходяться на її утриманні. Питання щодо утримання дітей між сторонами в досудовому порядку сторонами врегульоване не було. Тому, судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024р. стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини від заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2024р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Дніпровським ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МУ (м. Одеса) відкрите ВП [NUMBER] від 21.06.2024р. Наразі діти тимчасово проживають за кордоном разом з матір`ю, письмової згоди батька на реєстрацію дітей за місцем реєстрації матері немає. До теперішнього часу мати та батько дітей не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Окрім того, діти не мають місця реєстрації в Україні. Батько дітей також проживає за кордоном, але, його точне місце знаходження позивачці не відоме. За адресою реєстрації матері у належній на праві власності їй квартирі у м. Запоріжжі та за адресою тимчасового проживання в Мексиканських Сполучених Штатах (за кордоном) дітям створені необхідні соціально-побутові умови, сталі соціальні зв`язки. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачка з 25.07.2011р. володіє квартирою загальною площею 52,3 кв.м (житлова площа 30,1 кв.м) за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивачка має на праві власності комфортабельну квартиру з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. Діти в даній квартирі мають можливість навчатися, гратися, проживати. В Мексиканських Сполучених Штатах позивачка теж має стабільний самостійний дохід, створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольняє гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері турботи, любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітній [PERSON] відвідує ясельну групу школи «Віва», малолітня [PERSON] відвідує 1-й клас початкової школи «Віва». На цей час малолітні діти сторін не досягли десяти років та не можуть приймати участі у визначенні місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Але, в зв`язку з їх віком вони не можуть бути розлучені зі своєю матір`ю. До того ж умовах воєнного стану в Україні, дітям безпечніше залишатися з матір`ю за кордоном. Отже, інтереси дітей переважають над інтересами і бажаннями їх батьків. Таким чином, сумлінно та добровільно виконуючи покладені на матір обов`язки по утриманню та вихованню дітей, вона завжди підтримувала і надавала право батькові на участь у вихованні дітей. Проте, інколи батько зловживав своїми правами, не своєчасно повертав дітей до дому (згідно наданого матір`ю на користь батька дозволу на перетин дітьми кордону), що заважало їх навчальному та розвивальному процесу. Проживаючи у США, батько міг собі дозволити не повернути дітей у обумовлений між ними строк, не відповідати на телефонні дзвінки та приховувати місце знаходження дітей. В наслідок чого був зірваний навчальний процес, що зашкоджує інтересам дітей. В органі опіки та піклування в усній формі було відмовлено у визначенні місця проживання дітей в зв`язку з їх тимчасовою відсутністю у м. Запоріжжя. Тому, позивачка вимушена звернутися безпосередньо до суду. Отже, рішення суду про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю необхідне для пред`явлення за місцем тимчасового проживання/перебування дітей поза межами України, врегулювання питання щодо реєстрації місця проживання дітей в Україні (без письмової згоди батька) тощо. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Ухвалою Ленінського районного суду від 02.07.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору. Ухвалою суду від 15.10.2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування. Зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей. 04.12.2024 року від районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, надійшов висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей. 18.02.2025 року від представника відповідача - адвоката Скрябіна О.М. на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача зазначає, що Позивач стверджує, що діти залишилися проживати з нею та знаходяться на її утриманні. Однак, після припинення шлюбних відносин у листопаді 2022 року діти жили 50% часу з кожним із батьків та перебували на повному утриманні батька до серпня 2023 року. Починаючи з серпня 2023 року і до грудня 2023 року включно, діти тимчасово проживали з батьком на території США та повністю утримувалися батьком. З березня 2024 року відповідач регулярно виплачує визначені виконавчою службою аліменти на утримання дітей. Крім того, відповідач регулярно купує та відправляє подарунки дітям на всі свята. Позивач стверджує, що батько несвоєчасно повертав дітей матері. Проте згідно з нотаріальним дозволом, отриманим від позивача, батько мав повне право проводити час разом з дітьми в США на власний розсуд, відповідати за їхню безпеку та приймати важливі рішення від імені позивача. Позивач також стверджує, що під час перебування дітей з батьком у США було зірвано навчальний та розвивальний процес. Однак діти, [PERSON] та [PERSON] , відвідували навчальні заклади, зокрема безкоштовну загальноосвітню початкову школу Хекеторн (перший класс) та приватний дитячий садок Академія Ла Петіт відповідно. Щоденно [PERSON] виконувала домашні завдання з батьком. Особлива увага надавалась соціалізації дітей, зануренню в англомовне середовище, за допомогою підтримання спілкування дітей з новими друзями та однокласниками. Щодо розвивального процесу, він був забезпечений регулярними поїздками до національних парків, на океан, у гори, ботанічні сади, а також відвідуванням дитячих розважальних парадів, виставок та фестивалів, таких як Гелловін і новорічні свята, дні народження друзів. Позивач також заявляє, що батько не відповідав на телефонні дзвінки. Проте батько регулярно сам телефонував позивачеві (5 -6 разів на тиждень), хоча і не був зобов`язаний, обираючи зручний для дітей час з урахуванням їхнього навчального процесу. Позивач стверджує, що відповідач самоусунувся від обов`язків щодо утримання дітей через заборгованість з аліментів. Однак відповідач не проживає за місцем реєстрації та не мав можливості дізнатися про призначення аліментів. Позивач має всі контакти відповідача, за якими проводяться відео зв`язки з дітьми, але жодного разу за 12 місяців не повідомив відповідача про це. Після ознайомлення з матеріалами справи відповідач встановив контакт із виконавчою службою та повністю погасив заборгованість. Крім того, відповідач ознайомлений з житловими умовами дітей у матері. Діти проживають в однокімнатній квартирі разом із позивачем та її співмешканцем. Діти сплять на розкладному дивані у вітальні/кухні та не мають окремої кімнати для навчання та відпочинку, що негативно впливає на їхній добробут та розвиток. Діти не беруть участі у позашкільних заходах та не відвідують розвивальні секції. За словами дітей, вони переважно залишаються вдома та проводять час, дивлячись мультфільми. Крім того, відповідач не погоджується з вибором навчального закладу для дітей. Також, згодні висновку органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] по справі №334/5286/24 у якому зазначено, що наразі неможливо вчинити ряд дій за місцем проживання (перебування) дітей, так як малолітні [PERSON] та [PERSON] наразі проживають разом з матір`ю за кордоном в Мексиканських Сполучених Штатах. 28.02.2025 року від представника позивача - адвоката Опанасенко Л.В. надійшла відповідь на відзив, в якій просить не брати до уваги відзив та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти доводів відповідача, викладених у відзиві, представник позивача зазначає, що відзив подано представником відповідача з порушенням вимог ч.4 ст. 178 ЦПК України, оскільки не направлений належному органу опіки та піклування, крім того поданий з пропуском строку для подання відзиву на позовну заяву без належного підтвердження повноважень представника відповідача. Щодо суті відзиву зазначає, що з доводів відзиву вбачається спір про місце проживання дітей між батьками. При цьому,відповідач не здійснював належне утримання дітей і заборгованість з аліментів була ним сплачена лише в січні-лютому 2025 року. Крім того, представник відповідача вводить суд в оману, оскільки школа, в якій навчаються діти, була узгоджена обома батьками для навчання дітей ще до розірвання шлюбу, однокімнатна квартира, в якій проживають діти з матір`ю, по факту є двокімнатною та має загальну площу 125,64 кв.м., з яких житлова - 77,75 кв.м., і також була узгоджена батьками для проживання дітей до розірвання шлюбу. Крім того, у позивачки наявне особисте житло в Україні. Діти тимчасово проживають з матір`ю в Мексиці, вона займається розвитком їх здібностей, дбає про стан їх здоров`я, в тому числі ментального, вимушена була звертатися за допомогою психологів після того, як батько своєчасно не повернув дітей до місця їх мешкання, що мало для дітей негативні наслідки. Щодо висновку органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання дітей через їх проживання за межами України не узгоджується з вимогами чинного законодавства та актуальною судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду. Після припинення шлюбних відносин, діти вже досить тривалий час на постійній основі проживають разом з матір`ю, після розлучення відповідач переїхав до США, діти залишились проживати матір`ю в Мексиці. Просить врахувати малолітній вік дітей та те, що визначення місця проживання з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити, визначити місце проживання дітей з матір`ю, виходячи з найкращих інтересів дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, участь свого представника не забезпечив з невідомої суду причини. Про дату, час т місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, як сам відповідач, так і його представник - адвокат Скрябін О.М. Заяв/клопотань про відкладення судового розгляду, розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів З урахуванням повторної неявки належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, незабезпечення ним явки свого представника, а також з урахуванням поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, що свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи судом, та уможливлює визначити позицію відповідача по суті спору, суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Представники районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Фактичні обставини справи, встановлені судом 01 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, який розірваний постановою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2024 року (а.с. 16-18). Від шлюбу сторони мають двох дітей та мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 11-12, 164-165). На підставі судового наказу, виданого Ленінським районним судом м Запоріжжя 06.03.2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Сіваковою О.О., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.12.2024 складала 43 744,95грн. (а.с. 103). [PERSON] є влсницею квартири [ADDRESS] загальною площею 52,3 кв.м., житловою - 30,1 кв.м. (а.с. 23-24, 57-59), де позивач має зареєстроване місце проживання (а.с. 56). Станом на час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю на території Мексиканських Сполучених Штатах, відвідують навчальний заклад «Віва» (а.с. 19-22, 108-111), отримують медичну допомогу лікаря-педіатра (а.с. 102-107). Згідно повідомлення навчального закладу - Школа «Віва» діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є учнями вказаного навчального закладу та мли розпочати навчання у вересні 2023 року, про повернулись до школи лише у грудні 2023 року після тривалого перебування з батьком - [PERSON] . Ця затримка в реінтеграції суттєво вплинула на їхню академічну успішність та емоційний добробут, з емоційної точки зору у дітей було відмічено зростання тривожності та стресу, працювали зі шкільним психологом (а.с. 140-142). У зв`язку з тривалим неповерненням дітей батьком [PERSON] зверталась до уповноважених правоохоронних органів - прокуратури Мексиканських Сполучених Штатів, у зв`язку з чим прокурором Державної прокуратури у відділі ранньої допомоги регіонального управління державної прокуратури Рів`єра Майя Північної зони Генеральної прокуратури штату вживались дії з отримання пояснень позивача, проводилось відповідне розслідування (а.с. 143-163). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Сіваковою О.О., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 19.02.2025 відсутні (а.с. 199). Згідно висновку районної адміністрації по Хортицькому району від 29.11.2024 орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що наразі неможливо провести ряд дій за місце проживання дітей, оскільки діти проживають разом з матір`ю в Мексиканських Сполучених Штатах(а.с. 78-79). Мотиви, з яких виходить , та застосовані норми права Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів» У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такий висновок є сталий у практиці Верховного Суду (див., зокрема: постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), постанови Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24.04.2019 у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 23.09.2021 у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 01.03.2023 у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23) та інших. У ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі, що діти наразі проживають із матір`ю в Мексиканських Сполучнх Штатах . Судом ураховується, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) указано, що факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того, чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання, чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним із батьків в Україні. Із урахуванням введення воєнного стану в Україні, безпековою ситуацією, суди повинні оцінити не лише умови, які існували за місцем постійного проживання дітей в Україні, але і умови їх середовища за місцем тимчасового, але тривалого перебування, яке може сформувати стале середовище у малолітніх дітей з огляду на те, що перспективи повернення їх до постійного місця проживання в Україні на сьогодні неможливо визначити чи прогнозувати (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 753/17344/19). Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 04.10..2023 у справі № 208/4667/20, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Відповідач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості визначення місця проживання дітей з матір`ю з огляду на інтереси самих дітей, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю в Мексиці. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.01.2025 № 759/8056/22. Доводи відповідача про неналежність умов, в яких проживають діти, невідповідність школи, в якій вони навчаються, потребам дітей, судом не приймаються, адже на підтвердження вказаних доводів відповідач не надав жодного доказу, також не надав жодного доказу на спростування наданих позивачем доказів. При цьому, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дітей, оскільки він є необґрунтованим, суперечить інтересам дітей, ставлячи інтереси дітей в залежність від можливості чи неможливості виконання своїх безпосередніх обов`язків органом опіки та піклування. Жодного обґрунтування, яким чином відмова у визначенні місця проживання відповідатиме їх інтересам, орган опіки та піклування не навів. Суд, ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дітей з матір`ю, дійшов висновку щодо наявності підстав для визначення місця проживання малолітніх дітей на даному етапі разом з матір`ю, що забезпечить їх зростання в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому, суд звертає увагу на те, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Додатково, в контексті забезпечення права дитини на спілкування з батьком, а також права батька на виховання своєї дитини суд зауважує, що відповідач безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку своїх дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан розвитку, проводити з дітьми необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вони буде проживати більшість часу. Визначення на цьому етапі місця проживання дітей з матір`ю не повинно негативно впливати на їх стосунки з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків. Батьки мають співпрацювати в забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини, зокрема спільної фізичної опіки, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 750/9620/20, від 04.10.2023 у справі № 208/4667/20, від 14.12.2022 у справі № 742/2571/21, від 10.01.2024 у справі № 183/3958/20, від 16.02.2024 у справі № 465/6496/19). Питання про судові витрати судом вирішуються відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: approved