Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

У грудні 2024 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є постачальником теплової енергії (централізованого опалення) до нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Власником 1/2 вказаного нежитлового приміщення є відповідач [PERSON] . Так, у період з листопада 2021 по березень 2024 відповідачу було надано послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 20660,23 грн та надано послугу з абонентського обслуговування на загальну суму 230,58 грн. Відповідач свої грошові зобов`язання не виконав в повному обсязі, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 20660,23 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 230,58 грн, 3% річних у розмірі 1222,46 грн, компенсацію за інфляційні втрати у розмірі 4851,29 грн, пеню в розмірі 1489,07 грн, а також суму судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 08 січня 2025 року позову заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. На підставі ухвал суду від 13 січня 2025 року та 21 січня 2025 року позову заяву залишено повторно без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 03 лютого 2025 року на підставі ухвали суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача. У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із клопотанням, в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Розгляд справи просила проводити за відсутності представника позивача. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником 1/2 частки приміщення за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2025. (а.с. 134-135) Факт поставки теплової енергії в будівлю за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок за вказаною адресою від 26.10.2021, 01.04.2022, 04.11.2022, 23.03.2023, 15.11.2023, 23.03.2024. Подача та припинення подачі такого теплоносія здійснювалась на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону від 22.09.2021, 23.03.2022, 28.09.2022, 22.03.2023, 20.09.2023, 18.03.2024. (а.с. 19-30) На підтвердження позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» долучено до позову копію Типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. (а.с. 14-16) У житловому будинку [ADDRESS] було встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актами технічного огляду від 30.09.2021 року та від 06.10.2022 р., а також свідоцтвами про повірку закодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 18.08.2025, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснювався з урахуванням такого приладу комерційного обліку та відповідно пропорційно опалювальній площі приміщень будинку. (а.с. 31-33) На поштову адресу відповідача [PERSON] позивачем направлялись рахунки-фактури та акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) за Типовим договором №4021/жб від 01.11.2021. (а.с. 34-108) Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не\~звільняється від\~оплати житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Частиною 1 ст. 10 Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з\~положеннями ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~12\~Закону,\~надання житлово-комунальних\~послуг здійснюється\~виключно на\~договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). За ст. 6 Закону, до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії. Згідно з положеннями ст. 21 Закону, ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи,\~уповноважені законом\~встановлювати порядки\~(методики)\~формування тарифів\~на транспортування,\~постачання теплової\~енергії,\~визначають особливості\~врахування в\~тарифах на\~теплову енергію\~для споживача\~витрат на\~утримання та\~обслуговування теплових\~пунктів (індивідуальних\~та центральних)\~з метою\~недопущення подвійної\~компенсації споживачами\~таких витрат. Тарифи\~на комунальну\~послугу з\~постачання теплової\~енергії,\~що виробляється\~суб`єктом господарювання\~за допомогою\~систем автономного\~теплопостачання,\~визначаються та\~встановлюються органом,\~що регулює\~діяльність такого\~суб`єкта господарювання,\~окремо для\~кожного багатоквартирного\~будинку,\~обладнаного такою\~системою автономного\~теплопостачання,\~як сума\~тарифів на\~виробництво та\~постачання теплової\~енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. За п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку, зокрема, загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Суд зауважує також, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником 1/2 нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Постачальником теплової енергії (централізованого опалення) до вказаного нежитлового приміщення є позивач АТ «Криворізька теплоцентраль». У період з листопада 2021 по березень 2024 відповідачу було надано послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 20660,23 грн та надано послугу з абонентського обслуговування на загальну суму 230,58 грн. Відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 20660,23 грн та послугу з абонентського обслуговування на загальну суму 230,58 грн, що підтверджується відповідними розрахунками, які містяться в матеріалах справи. (а.с. 10-12) Судом було досліджено наданий позивачем детальний розрахунок обсягу спожитої теплової енергії [PERSON] щодо нежитлового приміщення 3 в буд. [ADDRESS] , за період з листопада 2021 року по березень 2024 року включно, де вказана частка нежитлового приміщення, належного [PERSON] становить 20,55 м2. Правильність нарахувань позивачем об`єму та вартості теплової енергії, поставленої відповідачу, останнім не оспорюється, власних розрахунків нарахування заборгованості відповідачем не надано. Суд також вказує, що за п. 1.5 «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання», затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 року № 1174, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Згідно із листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 18.03.2015 року № 2450/15/61-15, роз`яснено, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання, а інші особи, які не підпадають під зазначені категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для «інших споживачів». Встановивши, що відповідач є власником 1/2 нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , тому отримує за таким приміщенням послугу з постачання теплової енергії не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для обігріву нежитлового приміщення, то суд дійшов висновку, що відповідач повинен сплачувати за вказану послугу по тарифам, встановленим для категорії споживачів «інші споживачі». Аналогічна за змістом правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року по справі №\~359/7497/16-ц та від 28 листопада 2018 року по справі №\~361/6987/13-ц. Згідно із п. 45 Типового договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. (а.с. 15 зворот) Позивачем також проведено нарахування відповідачу боргу, що складається з пені в сумі 1489,07 грн за період з 03 січня 2022 року по 22 листопада 2024 року. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі №\~210/5796/16-ц. Так на підставі наданих суду розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості споживача вбачається, що останній заборгував за спірний період позивачу 3% річних в розмірі 1222,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 4851,29 грн, нараховані з 03.01.2022 року по 22.11.2024 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved