Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Панової І.Ю., звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 09 березня 1988 року Виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва, було видано [PERSON] Ордер на житлове приміщення № 12352 серія Б, квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ордер виданий на основі рішення Виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів від 8 лютого 1988 року № 92/3. Квартира за вказаною адресою не приватизована. За вказаною адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] (інтереси якої представляє [PERSON] - Позивач 2), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично з зареєстрованих осіб, в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також в цій же квартирі фактично проживає [PERSON] , мати [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . Відповідач [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2008 року. [PERSON] та [PERSON] з народження завжди проживали у квартирі за вищевказаною адресою разом зі своїми батьками: батьком - [PERSON] та матір`ю [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті, дід та баба - відповідачі у справі почали тиснути на онуків та невістку, щоб ті виїжджали з квартири, також намагалися всіляко їх зняти з реєстрації в цій квартирі, вчиняють психологічне насильство, відносини з приводу користування спірною квартирою та оплати за неї комунальних послуг між позивачами та відповідачами ще більше погіршились, що змусило [PERSON] звертатися в різні органи за захистом прав дітей, про що засвідчують ряд її заяв та відповідей на ці заяви. Квартира за адресою: [ADDRESS] для позивачів є єдиним житлом, вони проживають в ній з народження. Жодної домовленості з приводу визначення порядку користування квартирою з відповідачами досягти не можливо. Тому у Позивачів у зв`язку із вищевказаними обставинами виникла необхідність визначити порядок користування спірною квартирою через суд. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.08.2024 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Відповідачі скористалися своїм правом на звернення до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою. Згідно вимог зустрічної позовної заяви просили суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити в користування [PERSON] та [PERSON] кімнату житловою площею 14,8 кв.м.; [PERSON] кімнату житловою площею 9,9 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] кімнату житловою площею 16,8 кв.м. решту приміщень залишити у спільному користуванні сторін. Ухвалою, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання, судом було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою та визначено строк на подачу відзиву на зустріну позовну заяву. 02.10.2024 на адресу суду надійшла заява про зміну предмету первісного позову відповідно до вимог якої позивачі за первісним позовом просили: встановити конкретний порядок користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] між співкористувачами, виділити у користування: [PERSON] та [PERSON] окрему житлову кімнату площею 9,9 кв.м. та пов`язану із нею лоджію 3,7 кв.м.; [PERSON] окрему житлову кімнату площею 14,8 кв.м. та пов`язану із нею лоджію 3,7 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] окрему житлову кімнату площею 16,9 кв.м.; залишити місця загального користування квартири у загальному користуванні користувачів квартири та стягнути з відповідачів судові витрати. 02.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого, позивачі за первісним позовом заперечували проти позовних вимог, посилаючись на те, що з часу коли був виданий Ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (1988 р.) житлову кімнату площею 9,9 кв.м. займали [PERSON] та [PERSON] . В цій кімнаті вони проживають до тепер, там у них є балкон, яким вони постійно користуються. Вже 23 роки житлову кімнату площею 14,8 кв.м. в квартирі за адресою: [ADDRESS] займає сім`я: [PERSON] (батько Позивачів за первісним позовом), [PERSON] (мати позивачів за первісним позовом) та позивачі за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] . У цій кімнаті площею 14,8 кв.м. цією сім`єю замінено склопакети на вікнах, вона облаштована саме для їх проживання . Там знаходяться речі позивачів: велике ліжко, диван, велика шафа-купе, холодильник, письмовий стіл, принтер, який знаходиться на тумбочці, комп`ютер, до кімнати проведений інтернет. Орієнтовно з 2020 року [PERSON] перейшов проживати до житлової кімнати площею 16,9 кв.м., де проживає до тепер. До цього часу кімната з площею 16,9 кв.м. пустувала, ніким не використовувалась. [INFO] помер батько позивачів за первісним позовом і в житловій кімнаті площею 14,8 кв.м. залишились проживати позивач за первісним позовом - неповнолітня [PERSON] зі своєю матір`ю - [PERSON] . Через те, що [PERSON] є неповнолітньою, вона не може проживати одна в кімнаті. В неї є законний представник її мати - [PERSON] , яка має проживати із нею. [PERSON] все своє життя проживає в житловій кімнаті 14,8 кв.м., ця кімната облаштована таким чином, щоб Юлія могла займатися уроками. Враховуючи вищезазначене позивачі вважають, що: житлова кімната площею 14,8 кв.м. в квартирі за адресою: [ADDRESS] має залишитися в користуванні [PERSON] , яка як неповнолітня має проживати зі своєю матір`ю; житлова кімната площею 9,9 кв.м. має залишатися в користуванні [PERSON] та [PERSON] ; житлова кімната площею 16,9 кв.м. доцільно виділити в користування [PERSON] та [PERSON] ; залишити місця загального користування квартири у загальному користуванні користувачів квартири під номером [ADDRESS] . Позивачі вважають, що вищевказаний порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] є таким, що не буде порушувати права кожного члена сім`ї та, зокрема, неповнолітньої [PERSON] , а тому просять відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі та задовольнити первісний позов. 18.11.2024 року через систему Електронний суд на адресу суду надійшла заява про долучення доказів, клопотання про витребування доказів, клопотання про допит свідків подане представником позивачів за первісним позовом Пановою І.Ю.. 19.11.2024 року через систему Електронний суд на адресу суду надійшло клопотання подане представником відповідачів за первісним позовом Бордунової Н.О. про приєднання доказів. Ухвалами суду, постановленими шляхом внесення до протоколу судового засідання від 20.11.2024 року, було долучено до матеріалів справи відзив на зустрічний позов, прийнято клопотання про зміну предмета позову, задоволено клопотання представника позивачів про долучення доказів, відтерміновано розгляд клопотання про витребування доказів від 19.11.2024 року, задоволено клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , задоволено клопотання представника відповідачів про приєднання доказів, закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 27.01.2025 року представник відповідачів за первісним позовом - адвокатка Бордунова Н.О. подала до суду клопотання про долучення доказів, яке відповідно до ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 29.01.2025 року було задоволено частково в частині долучення до матеріалів справи доказів про стан здоров`я відповідача [PERSON] 16.09.2025 на адресу суду від представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві надійшло клопотання про розгляд справи №754/11319/24 без участі представника служби у зв`язку з тим, що статею 19 Сімейного кодексу України подання до суду письмового висновку у справах щодо визначення порядку користування квартирою Сімейним кодексом України не передбачено. Представник третьої особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином, причини неявки представника суду не відомі. Враховуючи викладене вище, суд вважав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». Позивачка [PERSON] та її представниця - адвокатка Панова І.Ю. у судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у заяві про зміну предмету позову, зустрічний позов просили суд залишити без задоволення, а первісний задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представниця - адвокатка Бордунова Н.О. у судовому засіданні заперечували проти первісних позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та зустрічній позовній заяві, просили суд відмовити у задоволенні первісного позову, вимоги зустрічної позовної заяви підтримали у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників справи та їх представників, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом установлено, що 09 березня 1988 року Виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва, було видано [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на житлове приміщення № 12352 серія Б, квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ордер виданий на основі рішення Виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів від 8 лютого 1988 року № 92/3. (а.с.76-77). Згідно з актом від 05.06.2024 року, який засвідчив начальник ЖЕД № 313, [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2008 року, що підтверджують [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 04.11.2005 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.20), у них народились діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с. 18-19) Спірна квартира має загальну площу - 72,3 кв.м., житлова площа - 41,84 кв.м. Квартира має три житлових кімнати: 1 кімната - 16,9 кв.м., 2 кімната - 9,9 кв.м., 3 кімната - 14,8 кв.м., коридор - 11,1 кв.м.; ванна кімната - 2,4 кв.м.; туалет - 1 кв.м.; кухня - 8,8 кв.м.; дві лоджії - 3,7 кв.м. (а.с.83). На день звернення до суду з вказаним позовом, у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи, які містяться у матеріалах справи. Також в спірній квартирі фактично проживає [PERSON] , мати [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , що підтверджують сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в Акті від 08.04.2024 року, який засвідчив начальник ЖЕД № 313 [PERSON] (а.с.21, т.1) Посилаючись на те, що між сторонами у добровільному порядку не досягнуто згоди, щодо користування спірною квартирою, позивачі та відповідачі просять встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] . Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. Відповідно до вимог ч.ч.4, 5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.. За змістом ст. 61 ЖК України, користування жилими приміщеннями будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-екслатаційною організацією і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР» судам роз`яснено що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.816 ЦК України, порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду. З поданих до суду сторонами по справі доказів, а саме звернень до Деснянського УП ГУНП у м. Києві, Деснянського районного суду м. Києва вбачається, що між сторонами по справі виникли неприязні відносини, на підставі яких породжуються конфліктні ситуації. В процесі судового розгляду, встановлено, що станом на день звернення до суду з позовами між сторонами встановлений наступний порядок користування квартирою: [PERSON] проживає разом з неповнолітньою донькою [PERSON] в кімнаті площею 14,8 кв.м., [PERSON] проживає в кімнаті 16,9 кв.м., [PERSON] та [PERSON] проживають в кімнаті 9,9 кв.м.. Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає. Вказане підтверджується та не спростовується сторонами по справі. Як зазначили суду відповідачі [PERSON] та [PERSON] , їх син - [PERSON] не проживає у спірній квартирі тільки з тих підстав, що після вселення сім`ї померлого сина - [PERSON] , їм стало складно усім проживати в одній квартирі і тому [PERSON] з дружиною переїхали до її батьків. Після свого розлучення [PERSON] повернувся додому, він проживав у кімнаті 16,8 кв.м., наразі у нього нова родина з якою він проживає в іншому місці тому, що в спірній квартирі це не можливо. Відповідачі зазначили, що вони визнають та зберігають за своїм сином [PERSON] право на користування спірною квартирою нарівні з іншими її мешканцями. Крім того, відповідачі та їх представник - адвокатка Бордунова Н.О. зазначили суду, що позивачка [PERSON] повідомляла в свій час відповідачів, що має інше житло для проживання, крім того, вона не позбавлена можливості проживати за зареєстрованим у визначеному законом порядку місцем свого проживання. З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, судом було допитано свідків, які показали суду наступне: - свідок [PERSON] суду показала, що зі слів сусідів їй відомо, що [PERSON] після смерті її чоловіка, виганяють зі спірної квартири. Чи є інше житло у [PERSON] та [PERSON] свідку не відомо, у відповідачів наче б то є дача і вони періодично з весни до осені виїздять з квартири. Свідок особисто проживає на 9 поверсі, а сторони у справі на другому, вона не була свідком сварок між сторонами особисто; - свідок [PERSON] суду показала, що зі слів сусідів їй відомо, що [PERSON] з дітьми намагаються виселити зі спірної квартири, потім це їй сама [PERSON] підтвердила. Свідок зазначила, що у [PERSON] тут нікого немає, вона одна з дітками. Вона відвідувала квартиру і бачила, що [PERSON] з покійним чоловіком і дітьми жили у більшій спальні, [PERSON] з чоловіком у самій меншій кімнаті. Раніше в квартирі також проживав [PERSON] з дружиною, але потім переїхали до її батьків. [PERSON] влаштовує скандали, викликалась поліція, обзиває невістку брутальною лайкою. [PERSON] сама вигнала [PERSON] , бо приходили колектори його розшукувати, це було років 3-4 тому. [PERSON] зх чоловіком з весни до осені живуть в селі, а потім повертаються і до весни живуть в Києві. Свідок бачила, що викликали швидку допомогу, зі слів [PERSON] їй відомо, що це до [PERSON] був виклик. Весною минулого року був скандал і [PERSON] викликала поліцію. Свідок показала, що [PERSON] кладе гроші в оплату за квартиру на холодильник для свекрухи, вона особисто бачила, як [PERSON] влаштувала скандал у ЖЕКу; - свідок [PERSON] показала суду, що коли вона приїхала з дачі, то їй стало відомо, що [PERSON] з дітьми виселяють з квартири і тому вони звернулись з заявами до компетентних органів, щоб захистити дітей, які живуть у квартирі більше 20 років. Зі слів доньки вона знає, що позивачі живуть в одній кімнаті. Свідку відомо, що відповідачі більше живуть на дачі, ніж у Києві. Чи сплачує [PERSON] за квартиру, їй не відомо. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, після отримання родиною [PERSON] у користування спірного житлового приміщення, саме відповідачами [PERSON] та [PERSON] було визначено порядок користування спірною квартирою. В подальшому, за згодою відповідачів до спірної квартири була вселена дружина їх сина [PERSON] - позивачка [PERSON] , яка по теперішній час проживає спільно з неповнолітньою донькою у визначеній їм відповідачами кімнаті. При цьому, судом встановлено та не спростовано в ході розгляду справи той факт, що порядок користування спірною квартирою встановлений між сторонами самостійно, за спільним погодженням та використовується для такого їх проживання протягом тривалого часу. Саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] за власною ініціативою зайняли для свого проживання найменшу кімнату та визначили порядок користування іншими кімнатами, таким чином між сторонами тривалий час встановлений наступний порядок користування квартирою: [PERSON] та [PERSON] проживають в кімнаті площею 9,9 кв.м., [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та [PERSON] , проживали в кімнаті 14,8 кв.м., а з 2020 року [PERSON] , за пропозицією [PERSON] та за згодою інших мешканців житлового приміщення, проживає в кімнаті 16,9 кв.м.. Періодично в спірній квартирі у кімнаті 16,8 кв.м. проживає відповідач [PERSON] , за яким відповідачі визнають та зберігають право на користування спірною квартирою. Як зазначили суду допитані свідки, [PERSON] та [PERSON] більший період часу проживають на дачі і приїздять у Київ з період з осені до весни. Крім того, судом було досліджено медичну документацію, щодо стану здоров`я відповідача [PERSON] , однак будь-яких застережень, щодо визначення розмірів та стану житлового приміщення для проживання даної особи, вказана документація не містить, а сама по собі зміна кімнати, житловою площею 9,9 кв.м. на кімнату 14,8 кв.м., на думку суду не забезпечить покращення стану здоров`я вказаної особи, однак разом з тим призведе до ще більш напружених відносин між сторонами конфлікту. При цьому, доказів на спростування встановлених обставин, та доказів того, що будь-кому зі сторін чиняться перешкоди у користуванні займаними ними приміщеннями, чи вирішується питання про виселення із займаного приміщення будь-кого з мешканців спірної квартири, сторонами суду не надано та не було встановлено таких обставин в ході розгляду справи судом самостійно. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що підстав для встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений в первісному та зустрічному позовах, є недоцільним та неможливим, оскільки в такому разі, руйнація усталеного способу співжиття сторін, на думку суду, призведе до більш негативних наслідків, та потягне за собою виникнення між сторонами ще більш напружених відносин, ворожнечі та судової тяганини. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України) Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, виходячи із вище вказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, та вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визначення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed