Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача, третіх осіб. У березні 2025 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] . Вселення у вказану кімнату було на підставі ордеру №91, що виданий на підставі розпорядження Дарницької районної державної адміністрації №582 від 08.09.2016. Ордер видано на сім`ю з чотирьох чоловік: [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Сім`я перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 02.04.2008. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2023 по справі № 753/3421/23 було розірвано шлюб, який укладено між сторонами. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2023 по справі № 753/3740/23 стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 17.05.2024 розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації облікову справу №31309 щодо квартирного обліку сім`ї розділено на дві справи: - № 31309А, до якої ввійшов [PERSON] , як поліцейський; - № 31309Б, до якої ввійшли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що [PERSON] вже більше двох років не проживає за адресою: [ADDRESS] , має нову родину з якою проживає, аліменти за рішенням суду не сплачує, кошти на оплату комунальних платежів не надає, в утриманні житла участі не бере. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] ; зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання: кімната [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн та сплачений судовий збір в сумі 2 422.40 грн. Відповідач у відзиві заперечував проти задоволення позову. При цьому, посилався на те, що не проживав у спірній кімнаті з поважних причин, оскільки був мобілізований до Збройних сил України (далі - ЗСУ) та знаходився в районі виконання завдань з безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, тому фізично не міг користуватись наданим йому житлом. Повідомив, що позивач регулярно погрожувала йому виселенням з житлової площі, поки він знаходився на службі в ЗСУ та зняттям його з місця реєстрації. Вказав, що має намір проживати у кімнаті, згодом приватизувати вказану кімнату та розподілити її між усіма зареєстрованими особами, проте позивач змінила замки вхідних дверей кімнати, чим перешкоджає йому в доступі до майна і житлового приміщення. Просив врахувати, що іншого майна він не має, а зняття його з реєстрації, порушить його житлові права. Позивач у відповіді на відзив не погодилася із доводами викладеними відповідачем у відзиві. Вказала, що має загальний стаж роботи 17 років 9 місяців, що спростовує твердження відповідача, що вона не працювала. Зазначила, що постійно зустрічає відповідача на території Дарницького району м. Києва, де він проживає з новою родиною, а тому просила відхилити його доводи щодо поважності непроживання у спірній кімнаті. Вважала, що відповідачем не доведено належними доказами його перебування безпосередньо в районі виконання бойових завдань. Просила врахувати, що шлюб між ними розірвано у листопаді 2022 року, після чого відповідач відразу переїхав за іншою адресою, а в травні 2023 року знову одружився. При цьому, відповідач періодично надсилає їй повідомлення та вимагає від неї сплати 50 відсотків вартості житла та погрожує їй виселенням, не оплачує комунальні послуги та весь тягар по утриманню житла покладено на неї. Просила задовольнити її позов в повному обсязі. Третя особа Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація у письмових просила прийняти рішення відповідно до вимог законодавства ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі у якості законного представника третьої особи неповнолітнього [PERSON] - його мати [PERSON] . 04.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов. 09.04.2025 до суду від третьої особи Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення на позов. 15.04.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином. В письмових поясненнях просив розглядати справу за його відсутності. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . За вказаною адресою також зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON] . Вселення сім`ї [PERSON] у вказану кімнату було на підставі ордеру №91, що виданий на підставі розпорядження Дарницької районної державної адміністрації №582 від 08.09.2016. Ордер видано на сім`ю з чотирьох чоловік: [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] . Сім`я перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 02.04.2008. Як вказує позивач, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2023 по справі № 753/3421/23 було розірвано шлюб між сторонами. 17.05.2024 розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації облікову справу №31309 щодо квартирного обліку сім`ї [PERSON] розділено на дві справи: - № 31309А, відповідно до якої вважати на квартирному обліку родину з 1 особи [PERSON] , категорія обліку з 08.09.2016: поліцейські, порядок забезпечення першочерговий; -№ 31309Б, відповідно до якої вважати на квартирному обліку родину з 3-х осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , категорія обліку: учасники бойових дій, залучені до АТО, порядок забезпечення першочерговий. Згідно копії довідки МСЕК серія 12ААА №072919 від 18.03.2024 [PERSON] отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, ступінь втрати професійної працездатності - 25 %. Згідно копії акту ЖЕД № 263 складеного за підписами [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 05.03.2025, [PERSON] [INFO] з листопада 2022 по 05.03.2025 у кімнаті [ADDRESS] не проживає. Витрати по сплаті житлово-комунальних послуг несе [PERSON] . [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". [PERSON] згідно виписки МСЕК серія 12ААГ № 670021 від 24.12.2024 являвся особою з інвалідністю 3 групи, захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Термін інвалідності з 11.12.2024 до 01.01.2028. Згідно довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 19.12.2023 [PERSON] перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині [ADDRESS] з 11.12.2023 по теперішній час. Згідно довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 11.08.2024 [PERSON] з 07.07.2024 по теперішній час перебуває на військовій службі по мобілізації у в/ч [NUMBER] згідно наказу командира частини № 243 від 07.07.2024. Згідно довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 02.02.2024 [PERSON] перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині з 23.01.2024. Зі змісту витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) [ADDRESS] №126 від 29.03.2025 вбачається, що рядового [PERSON] , солдата резерву 52 запасної роти військової частини [NUMBER] , військовослужбовця призваного по мобілізації, звільнено на підставі, підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наказу командира військової частини [NUMBER] від 19.03.2025 №54-РС, вважати [PERSON] таким, що з 29.03.2025 справи та посаду здав та вибув з району виконання завдань з безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, в Сумській області ОТУ « [INFO] » до [INFO] . Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. Повага до права людини на житло закріплена також уст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копію Акту від 05.03.2025 про непроживання [PERSON] з листопада 2022 р. по 05.03.2025 за місцем своєї реєстрації. Також позивач вказувала, що відповідач проживає в іншому житловому приміщенні з новою сім`єю. На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №161/20415/19 (провадження № 61- 14025св21). Позивачем не доведені належними та допустимими доказами у справі факт відсутності відповідача [PERSON] понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у житловому приміщенні без поважних причин, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення. При цьому, відповідачем доведено поважність причин його непроживання у спірній кімнаті гуртожитку, оскільки останній з грудня 2023 року був мобілізований до лав ЗСУ та знаходився в районі виконання завдань з безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Відповідач в судовому засіданні вказав, що не втратив інтерес до житла, іншого житла у власності він не має. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло (04 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 520/7767/19, провадження № 61-3153св22 (ЄДРСРУ № 114187334). Суд, враховуючи викладене та оцінивши усі надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вирішуючи вимогу позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно до п.2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). За змістом п. 6 п. 22 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зміни до реєстру територіальної громади орган реєстрації вносить на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, виселення, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації, з огляду на що позовні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного жилого приміщення не підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК, оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Outcome: dismissed