Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

07.08.2024 року [PERSON] подав до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області матеріали позовної заяви до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення піклувальника над дитиною. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що відповідач по справі - [PERSON] , 1975 року народження, є його батьком. Шлюб між батьками було розірвано ще 24.10.1997 року. В шлюбі у батьків окрім позивача також народився [PERSON] , [INFO] . З 2009 року після розірвання шлюбу та народження молодшого брата, родина мешкала втрьох, разом із матір`ю - [PERSON] . Батько добровільно матеріальної допомоги не надав. Аліменти стягувалися в примусовому порядку та все одно за ним обчислювалася заборгованість. Матір - [PERSON] , померла [INFO] у віці 48 років. З вказаного періоду ([INFO]) молодший брат - [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному утриманні позивача. Стягнення аліментів було припинено у зв?язку зі смертю матері, заборгованість не виплачена. В лютому 2024 року позивач звернувся до Міського центру соціальних служб, де також була організована зустріч дитини із психологом. В подальшому було організовано й зустріч із відповідачем, де він був попереджений про наслідки не виправлення його поведінки відносно неповнолітньої дитини. Поновлення батьківських стосунків, які фактично були припинені більше ніж 5 років. Однак вказане, ніяким чином не змінило поведінки відповідача. Відповідачу достеменно відомо про місце фактичного проживання його дітей, про місце навчання брата, але він не бажає спілкуватися та не виявляє бажання приймати участь в його вихованні. Брат позивача повністю позбавлений будь- якої участі батька: педагогічного, матеріального, грошового, посильного трудового та будь-яких інших, відповідач не надає допомоги на його утримання та не бажає виконувати своїх батьківських обов?язків. Разом з тим , не слід залишати поза увагою, що й неповнолітній брат вже втратив будь- які почуття до біологічного батька, якого він майже не знає, бо з 2-х річного віку практично з ним не спілкувався. Остання короткотривала зустріч між братом та відповідачем відбувалась в лютому 2024 року, за вимогою органів опіки та піклування під час засідання. Інших зустрічей до цієї дати та після - не відбувалося. Зважаючи на повне нехтування Відповідачем інтересам неповнолітнього брата, відсутність бажання спілкування з ним та природної батьківської турботи, вважає, що його необхідно позбавити батьківських прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2024 року, цивільну справу №235/6076/24 передано до провадження судді Філь О.Є. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 року, цивільну справу №235/6076/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.11.2024 року цивільну справу №235/6076/24 прийнято суддею до свого провадження. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 28.05.2025 року позивач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він неодружений, працює, є фізичною особою-підприємцем, його заробіток складає близько 2000 доларів на місяць, планує переїхати до Львова, де наразі з тіткою проживає його брат [PERSON], від допиту свідків відмовився. Зазначив, що батько не приймає участі у житті його молодшого брата [PERSON]. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 28.05.2025 року представник третьої особи, Органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Мирноградської міської ради- Заборська Н.В у судовому засіданні зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач не проявляє ніяких емоцій до дитини, ніякої підтримки дитині не надає, ледве вмовили дитині оформити паспорт. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що предметом спору є - позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення піклувальника над дитиною [PERSON] , [INFO] [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Білицької міської ради народних депутатів м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 24, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . 24 жовтня 1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 295. Після розірвання шлюбу 21 жовтня 2003 року [PERSON] одружилась з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 321, після чого дружина взяла прізвище « [PERSON] ». 26 березня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №57. Після розірвання шлюбу з [PERSON] . [PERSON] знову стала проживати із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного життя народився [PERSON] [INFO] у м. Димитрів Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 503, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . Коли [PERSON] виповнилось майже два роки, батько став проживати окремо. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Мирноградської міської ради, актовий запис №501. Згідно до довідки №5086 від 24.10.2023 року відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (знята з реєстрації по смерті [INFO] ). Згідно довідки з загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 ім. Валерія Доценка Мирноградської міської ради №05-28/248 від 20.03.2024 року, [PERSON] дійсно навчається у 8-В класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 ім. Валерія Доценка Мирноградської міської ради у 2023/2024 навчальному році. Згідно до психолого-педагогічної характеристики, [PERSON] є авторитетною фігурою для [PERSON]. Учень прислуховується до порад брата, намагається бути схожим на нього. Відповідальний до виконання доручень, має щоденні домашні обов`язки, допомагає братові по господарству. Згідно до інформації про виконання батьківських обов`язків [PERSON] №05-28/259 від 25.03.2024 року, виданої загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 5 ім. Валерія Доценка Мирноградської міської ради, [PERSON] проживав у неповній родині зі старшим братом [PERSON] та матір`ю. Після смерті матері обов`язки щодо утримання та виховання [PERSON] в повній мірі виконує старший брат [PERSON] . Батько, [PERSON] , з родиною не проживав, жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням, не допомагав в утриманні, жодного разу не вийшов на зв`язок. Згідно до побутової характеристики, складеної представником координаційного комітету органів самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади №77 від 01.04.2024 року, зі слів сусідів, родина мешкала утрьох: мати та двоє синів. Батька не бачили ніколи. Він не займав яс синами та не брав участі ні у вихованні, ні у фінансовій підтримці. Відповідно до Акту фактичних обставин проживання дітей з батьками №78 від 01.04.2024 року, виданого координаційним комітетом органу самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні брата [PERSON] після смерті матері. Згідно до Акту обстеження умов проживання від 19.03.2024 року, проведено обстеженя умов проживання за адресою: [ADDRESS] , у квартирі створені умови для проживання, навчання та утримання дитини, стосунки сім`ї доброзичливі. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради №030 від 03.09.2024 року, встановлено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] , стягнення з громадянина аліментів на утримання дитини, встановлення піклування та призначення [PERSON] , [INFO] , піклувальником неповнолітнього доцільно та відповідає інтересам дитини. Згідно до Подання по встановлення опіки, піклування та призначення опікуна, піклувальника №484/02/01-29 від 03.09.2024 року, наданого Мирноградською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області зазначено, що у разі ухвалення судом рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради просить встановити піклування над [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] його піклувальником. Згідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № ВР-004484705, [PERSON] , [INFO] , станом на 21.07.2024 року незнятої чи непогашеної судимості не має. У судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] , кваліфікація якої підтверджується дипломом магістра [NUMBER] , яка працює у КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» психологом 2-ої категорії, було спілкування з дитиною - [PERSON] , [INFO] . Він зазначив, що переїхав до Львова, наразі навчається у 9 класі. Добре вчиться, в майбутньому хочу бути юристом. Місто та школа йому подобається, має багато друзів. Наразі проживає з тіткою, але хоче жити з братом. Брат планує переїхати жити до Львова, а поки раз на місяць його провідує. З братом спілкуються добре, часто. Батько не присутній у його житті. Останній раз бачив його зимою 2023 року, коли робив паспорт. До 2023 року піклувалась про нього мама. Батька майже не бачив, не свята не вітає, не хоче, щоб батько був присутній у його житті. Хоче жити з братом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матерії, так і для дитини). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Винна поведінки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками повинна бути належним чином доведена. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька, його поведінці та умовах в яких він знаходиться. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людиниу рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен був зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.06.2021 року у справі № 758/9706/18, від 29.04.2020 року у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України). Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст. 19 СК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзиву на позов не подав. Доказів того, що він намагався чи намагається брати участь у житті дитини, має таке бажання, намагається встановити контакт з сином, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не надав. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після смерті матері [PERSON] приїжджав до батька, але він не проявляв до нього ніяких почуттів, не намагався поспілкуватись із дорослим сином, не проявляв батьківської турботи, не надавав матеріальної допомоги на його утримання. Більше 10 років [PERSON] нехтує інтересами неповнолітнього сина [PERSON] , у нього взагалі відсутнє бажання спілкуватись із ним, та природна батьківська турбота. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Суд вважає, що відповідач не докладає зусиль не тільки для налагодження стосунків з дитиною, й не виконує своїх батьківських обов`язків. Обставин для висновку про те, що відповідач має бажання налагодити стосунки з сином, надає йому майнову допомогу, в ході розгляду справи судом не встановлено, так само як і обставин, які не виключають можливості зміни ставлення батька до виховання сина. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідач є особою, яка без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не спілкується, не цікавиться життям дитини і його негайними потребами. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дитини [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських прав. Враховуючи те, що позивач [PERSON] повністю забезпечує, піклується за фізичний і духовний розвиток, за навчання, підготовкою до самостійного життя та забезпечує необхідне харчування свого молодшого брата [PERSON] , враховуючи думку самого [PERSON] щодо небажання спілкуватись з батьком, суд, виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦК України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] . Щодо стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини увідділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги вищевикладене, суд за наявності для того законних підстав та відсутності заперечень відповідача приходить до висновку про можливість задоволення позову в заявленому позивачем розмірі. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, норму ст. 183 СК України щодо розміру стягуваних аліментів з врахування на одну дитину, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , а саме у розмірі 1/4 частини від усіх доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття на користь [PERSON] . Необхідність стягнення більшої частки аліментів на дитину, ніж зазначено нормою СК України, позивачем не доведено. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією ID № 2091-9490-0568-8043. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі в частині позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника над дитиною,сплачений позивачем судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень в дохід держави за позовну вимогу щодо стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: partial