Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

орган опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення ними повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 січня 2024 року до служби у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району надійшло усне повідомлення від Дубровської О.М. про те, що за адресою: [ADDRESS] без нагляду залишилося четверо малолітніх дітей. Вказаною службою спільно з інспектором сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, сімейним лікарем Тур`я-Пасіцького АЗПСМ 22 січня 2024 року було здійснено невідкладний виїзд за вищевказаною адресою. В ході обстеження встановлено, що за вищевказаною адресою виявлено чотирьох малолітніх дітей, з якими перебував [PERSON] , який являється знайомим матері малолітніх дітей. Встановлено, що малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] , однак періодично приїжджають до [PERSON] . Також останній повідомив, що відповідач їздить жебракувати у м. Ужгород. У вказаному будинку повна антисанітарія, мінімальна кількість продуктів харчування та одягу. [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю одиначкою, не працює, отримує соціальну допомогу на дітей як одинока мати по місцю реєстрації, тобто в м. Ужгород. З метою недопущення загрози життю та здоров`ю дітей, Тур`є-Реметівським сільським головою видано розпорядження від 22 січня 2024 року № 10 «Про негайне відібрання дітей». Службою у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради та співробітниками відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області 22 січня 2024 року проведено негайне відібрання дітей у матері [PERSON] . Також службою у справах дітей 22 січня 2024 року забезпечено тимчасове влаштування дітей для обстеження стану здоров`я до КНП «УМДКЛ» м. Ужгород. Згідно акту обстеження Тур`я Пасіцького старостинського округу від 23 січня 2024 року № 10 було проведено обстеження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В ході обстеження було встановлено, що станом на 22 січня 2024 року в будинку за даною адресою фактично проживає [PERSON] , а також [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Ужгород, яка періодично пероебуває за даною адресою разом зі своїми малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Будинок за вказаною адресою занедбаний, в будинку дві непридатні для проживання кімнати; стіни обшарпані, частково відсутня підлога, а тому умови проживання в будинку малолітніх дітей є незадовільними. Згідно листа Ужгородського районного управління поліції відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 23 січня 2024 року [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягалась до відповідальності, а саме за ст. 183 КУпАП було складено постанову про адміністративне правопорушення чотири рази; за ст. 184 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення; за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП було складено постанову про адміністративне правопорушення. [PERSON] ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. [PERSON] покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом органу опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 22 листопада 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом органу опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Дубровської Олени Миколаївни про передачу цивільної справи № 304/245/24 за позовом органу опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на розгляд Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області відмовлено. У судове засідання представник органу опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Пузакулич О.І. не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Дубровська О.М. у судовому засідання позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Двадцять восьмого березня 2016 року народилася [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 25 жовтня 2016 року, актовий запис № 1380. Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00030464776, сформованого 21 квітня 2021 року та наданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. [INFO] народився [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 26 липня 2018 року, актовий запис № 842. Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00030465226, сформованого 21 квітня 2021 року та наданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Чотирнадцятого червня 2020 року народилася [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 01 липня 2020 року, актовий запис № 686. Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00030465244, сформованого 21 квітня 2021 року та наданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Двадцять [INFO] народився [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02 березня 2023 року, актовий запис № 176. Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00038711759, сформованого 02 березня 2023 року та наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З Акту обстеження умов проживання від 22 січня 2024 року вбачається, що головним спеціалістом ССД Мулеса М.М. та інспектором сектору ювенальної превенції Мельник Я.М. та старостою старостинського округу Тур`я-Пасіка Шикула Ю.М. на підставі усного повідомлення з метою обстеження умов проживання малолітніх дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживають: [PERSON] , [INFO] (мама), та її малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з однієї кімнати, коридору та кухні. Умови проживання незадовільні, повна антисанітарія, нема підлоги, опалення пічне, відсутні засоби гігієни, всі проживають на кухні, відсутній одяг взагалі, мінімальна кількість продуктів харчування. Для виховання та розвитку дітей умов не створено. Як вбачається з розпорядження Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 22 січня 2024 року № 10 «Про негайне відібрання дітей», службі у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради спільно з відділенням поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області терміново провести відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мешканців [ADDRESS] від матері [PERSON] , [INFO] , яка тимчасово проживає за вищевказаною адресою; службі у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради забезпечити тимчасове влаштування дітей до закладу охорони здоров`я. Комісією у складі старости Тур`я Пасіцького старостинського округу Шикули Ю.М., головного спеціаліста служби у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради Мулеси М.М., сімейного лікаря АЗПСМ с. Тур`я Пасіка Король К.В. проведено обстеження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому за реєстром територіальної громади зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В ході обстеження було встановлено, що станом на 22 лютого 2024 року в будинку за даною адресою фактично проживає [PERSON] , а також [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Ужгород, яка періодично перебуває за даною адресою разом зі своїми малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Будинок за вказаною адресою занедбаний, в будинку дві житлові кімнати; стіни обшарпані, частково відсутня підлога, а тому умови проживання в будинку малолітніх дітей є незадовільними, про що свідчить відповідний Акт обстеження № 10 від 23 лютого 2024 року. Згідно повідомлення Відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 23 січня 2024 року № 654/106/25/2-2024 протягом 2020 - 2023 років [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягалася, проте 06 вересня 2020 року відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, чотири рази (09 лютого, 30 квітня, 06 серпня та 16 жовтня 2022 року) - постанови про адміністративні правопорушення за ст. 183 КУпАП та один раз 06 березня 2023 року - за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП. Адміністрація КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям «ДІВА МАРІЯ» Закарпатської області листом № 333 від 15 травня 2024 року повідомила, що малолітній [PERSON] , [INFO] , поступив у заклад 30 січня 2024 року і перебуває на повному державному утриманні по теперішній час. Протягом цього часу мати [PERSON] відвідала сина один раз 23 лютого 2024 року, участі у вихованні не приймає, станом здоров`я не цікавиться. Приватна організація «Соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко) «Затишок» листом від 16 травня 2024 року № 20240516-1 повідомила, що з дати, коли діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переступили поріг цієї організації 07 травня 2024 року о 17.05 год їх відвідала мати [PERSON] зі своїм чоловіком (з її слів) та півторамісячним сином на руках в неохайному вигляді, в післяалкогольному стані, без гостинців. Діти не очікували приїзду батьків, тому не одразу пішли до них, хоча і впізнали. Батьки перебували у центрі близько двадцяти хвилин. З повідомлення служби у справах дітей Ужгородської міської ради № 12/17/01-12 від 02 січня 2025 року вбачається, що [PERSON] було здійснено телефонні дзвінки за вказаним у заяві номером телефону, однак він належить іншій особі, яка зазначила, що Сімони нема вдома. У визначений день провести обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , працівникам служби не вдалося, такої не було вдома. Разом з тим зазначає, що неодноразово працівниками служби у справах дітей було помічено [PERSON] під час жебракування на вулицях [ADDRESS] . Крім цього, 02 квітня 2025 року головними спеціалістами служби у справах дітей Г.Олісейчик та Ю.Савіновою на підставі листа ССД Тур`я-Реметівської сільської ради з метою обстеження умов проживання проведено обстеження умов проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з однієї житлової кімнати та кухні. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний, туалет знаходиться на подвір`ї. Умови проживання задовільні - наявний диван, шафа для одягу, дитяче ліжечко, меблевий куток на кухні, кухонний гарнітур, піч, опалення пічне. За цією адресою проживає [PERSON] , [INFO] , співмешканець. З таким проведено бесіду та з його слів з`ясовано, що він разом зі своєю співмешканкою [PERSON] орендують будинок за адресою: [ADDRESS] , однак до цього проживали у його племінника за адресою [ADDRESS] . Під час обстеження [PERSON] вдома не було. Звертаючись до суду з даним позовом орган опіки та піклування Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зазначав, що відповідач [PERSON] вже тривалий час неналежно виконує покладені на неї батьківські обов`язки, а отже її слід позбавити батьківських прав. Проте така позиція позивача, на думку суду, є недостатньо обґрунтованою, з огляду на наступне. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до положень статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону №2402-III). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження №61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження №61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження №61-8177св24. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження №61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, провадження №61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження №61-9216св24). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, провадження № 61-1682св22; від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, провадження № 61-15840св23; від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, провадження № 61-13425св23. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24). Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №133/747/23, провадження № 61-9650св24). Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2024 року в справі № 561/474/24 (провадження № 61-13691св24). Як свідчать довідка ГО «Закарпатське обласне Ромське об`єднання «Романі Черхень» № 114 від 03 грудня 2024 року та Договір оренди житла № 1 від 01 грудня 2024 року відповідач [PERSON] фактично проживає в орендованому житловому будинку [ADDRESS] . Також з повідомлення Благодійної організації «Будинок Милосердя «Добрий Самаритянин» № 192/24 від 09 грудня 2024 року вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зараховані до закладу 19 листопада 2024 року. З тих пір мати [PERSON] , 1995 року народження, двічі навідувала дітей у закладі, в телефонному режимі цікавилася про їхній стан. Тобто такі дії відповідача [PERSON] свідчать про її намір змінитися та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Крім цього, у ході судового розгляду відповідач позовні вимоги не визнавала та просила не позбавляти її батьківських прав. Суд вважає, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20)). Позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо дітей, неможливість змінити поведінку матері у кращу сторону. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків, при цьому складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП ще не є доказом притягнення її до адміністративної відповідальності. Той факт, що на даний час діти проживають у закладі, тобто окремо від матері, не свідчить безумовно про те, що мати не бажає брати участь у їх утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, суд вважає, що підстави для позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з урахуванням її поведінки з моменту відібрання дітей до ухвалення рішення, відпали, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, слід зазначити, що відповідно до частини 2 пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Обставини цієї справи, на думку суду, вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, з покладенням на орган опіки та піклування контролю за виконанням нею своїх батьківських обов`язків. Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2025 року у справі № 951/469/23 (провадження № 61-17043св24). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Оскільки суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, відтак підстави для прийняття рішення про стягнення аліментів на дітей на даний час у межах розгляду даної цивільної справи відсутні. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed