Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2020 року відповідачем підписана заява без номера, за умовами якої вона мала намір отримати банківські послуги. При підписанні анкети-заяви остання підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг, що укладений між сторонами. Позивач зазначає, що за бажанням відповідача було відкрито кредитний рахунок, для користування яким остання отримала кредитну картку, та встановлено початковий кредитний ліміт (у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 30 000 грн). Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не виконує зобов`язання за договором про надання банківських послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2023 року становить 39 147,99 грн, з яких: 31 866,41 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 281,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з вищевикладеним, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором про надання банківських послуг від 22 червня 2020 року без номера, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не було отримано. Вказані документи направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації встановленою судом. Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, які направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації, повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. Суд установив, що 22 червня 2020 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, тому підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. У підписаній відповідачем 22 червня 2020 року заяві про приєднання до Умов і Правил надання послуг зазначено, що [PERSON] , яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та правил надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua/terms в редакції чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунку. Крім того, підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання послуг, відповідач погодився з визначеними у ній умовами кредитування, а саме: з типом кредиту, сумою/лімітом кредиту, строком кредитування, способом та строком надання кредиту, процентною ставкою 43,2% - для карт Універсальна, 42% - для карт Універсальна Gold, типом процентної ставки, платежами за супутніми послуги кредитодавця, порядком повернення кредиту, наслідками прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором у т.ч., процентною ставкою, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: 86,4% - для карт Універсальна, 84% - для карт Універсальна Gold. Як вбачається з наданої позивачем довідки, [PERSON] на підставі підписаного кредитного договору № б/н 22 червня 2020 року отримала кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 11/22, тип картки - карта «Універсальна», 24 грудня 2021 року отримала кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 11/23, тип картки - карта «Універсальна», 02 листопада 2021 року отримала кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 07/25, тип картки - карта «Універсальна». З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , вбачається, що 22 червня 2022 року відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт 0,00 грн, 02 листопада 2021 року кредитний ліміт було збільшено до 300 грн, 02 листопада 2021 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн, 24 грудня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 30 000 грн, 26 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів за договором № б/н, укладеним з [PERSON] , за період з 22 червня 2020 року по 01 січня 2023 року вбачається, що відповідач користувалася наданими банком коштами та частково погашала заборгованість. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач станом на 10 березня 2023 року має заборгованість за договором № б/н від 22 червня 2020 року у розмірі 39 147,99 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 31 866,41 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 7 281,58 грн. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідач, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, добровільно погодилася з викладеними у заяві умовами, без будь-яких зауважень або застережень, взяла на себе відповідні зобов`язання, на підтвердження чого на примірнику заяви нею проставлено її особистий підпис. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують факт надання позивачем відповідачу [PERSON] кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачем наданих позивачем коштів. Окрім тіла кредиту, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що пунктом 1.3. заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаної відповідачем, визначено фіксовану процентну ставку для карт «Універсальна» в розмірі 43,2 % річних, для карт «Універсальна Gold» - 42% річних. Аналогічний розмір фіксованої процентної ставки для карт вказаного типу визначений у паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем 22 червня 2020 року. Відтак, сторони погодили умови кредитування щодо нарахування та сплати відсотків. З наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості станом на 10 березня 2023 року вбачається, що з 01 листопада 2021 року по10 березня 2023 року банк нараховував відсотки за користування кредитом за ставкою 42 % річних, тобто в межах процентної ставки, що була зазначена у підписаній Мелконян Седою заяві: 43,2% - для карт Універсальна, 42% - для карт Універсальна Gold. Отже, підписавши викладені у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг умови кредитування щодо нарахування відсотків за користування кредитом, відповідач погодилася з ними та взяла зобов`язання їх виконувати. У подальшому, сторони виконували вищевказані умови кредитування, угод про зміну умов кредитування не підписували, а тому саме такі умови є погодженими сторонами. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем, Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карток: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold», виписку по картковому рахунку за період з 22 червня 2020 року по 01 січня 2023 року, розрахунок заборгованості, а також довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номерів та строку дії, довідку про зміну умов кредитування. Водночас, відповідач, не надавши відзиву до суду, розмір наявної у неї заборгованості жодним чином не спростовувала. Будь-яких заперечень щодо факту отримання від банку кредитної картки, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надала. З огляду на викладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору в розмірі 2 684 грн. На підставі статей 509, 525, 526, 530, 536, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, та

Outcome: approved