Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яку обґрунтовано тим, що [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батько неповнолітньої дитини [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до листа від 23.12.2023 №25-01-30/422 наданого Службою у справах дітей Краматорської міської ради [PERSON] , [INFO] проживала у м. Краматорську Донецької області та має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з 11.04.2016 року перебували на обліку у службі у справах дітей Краматорської міської ради в категорії «дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах». 27.09.2017 діти були зняті з обліку і зв`язку зі зміною місця проживання. Мати не займалася вихованням, лікуванням дітей, не створювала належних умов для своєчасного медичного огляду дітей. Батько помер, мати не виховує [PERSON] протягом 4 років, на даний час місце знаходження [PERSON] невідомо, дитина [PERSON] приїхав жити до бабусі з дідусем до м. Слов`янська, навчається в 9 школі м. Слов`янська. Дід та баба займаються вихованням [PERSON] , [INFO] , слідять за його навчанням, спілкуються з класним керівником, відвідують з ним лікарні тощо. Посилаючись на положення ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 170 СК України позивач просив постановити рішення суду, яким відібрати без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON] , [INFO] , її неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивача не з`явився, однак до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутності,\~зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, при ухваленні рішення просив\~врахувати висновок Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив, шляхом публікації оголошень на офіційному порталі «Судова влада» та надсилання на адресу мешкання відповідача судових викликів, однак, в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суду не повідомив, жодних клопотань, пояснень або відзиву від відповідача не надходило, з огляду на що, враховуючи згоду позивача, суд на підставі п. п. 3, 4, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.11.2009 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є\~ [PERSON] та [PERSON] , про що виконкомом Ясногірської селищної ради міста Краматорська Донецької області 03 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис № 62. 24 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». \~Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 37 років в. селищі Щербинівка Бахмутського району Донецької області. Відповідно до листа № 01.1-09/623 від 18.12.2024 наданого комунальним некомерційним підприємством Слов`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Слов`янська», [PERSON] , [INFO] , задекларований у сімейного лікаря КНП СМР «ЦПМСД» м. Слов`янська амбулаторії №7 Манакова В.І., перебуває на обліку з 2009 року, мешкає за адресою: [ADDRESS] . На прийом до лікаря до 2022 року приводив батько, останні два роки приходить з бабусею або дідусем. Про матір дитини нічого невідомо. Відповідно до листа № 1 від 08.01.2025, наданого Слов`янським закладом загальної середньої освіти 1-3 ступенів №9 Слов`янської міської ради Донецької області [PERSON] , [INFO] , є учнем 9 класу. У цьому закладі навчається з 20.01.2022 року. Заяву про зарахування дитини писав батько, до грудня 2023 року зв`язок зі школою підтримував батько, інформація про матір відсутня. З грудня 2023 року зв`язок зі школою тримає бабуся [PERSON] . Відповідно до листа від 30.12.2024 № 1198/205/05-2024 наданого старшим інспектором СЮП Краматорського РУП поліції №4 ГУНП в Донецькій області, [PERSON] , мала реєстрацію в [ADDRESS] , та на даний час встановити її місце перебування неможливо. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.12.2024 за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з дідусем та бабусею. Дитина забезпечена одягом, взуттям, продуктами харчування. Батько помер, мати протягом чотирьох років не виховує дитину. Вихованням та утриманням займається бабуся та дідусь. Відповідно до заяви від 16.12.2024 [PERSON] , [INFO] , наданої до Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, він проживав разом з батьком, у 2022 році виїхав з батьком до м. Дрогобича, потім до міста Александрія. В жовтні 2023 року він зателефонував дідусю [PERSON] з проханням забрати його від матері. 08.11.2023 він приїхав проживати до дідуся. [INFO] його батько загинув. З матір`ю він не спілкується протягом чотирьох років, вона не цікавиться його життям та йому невідомо її місце перебування. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 25.12.2024, складеного фахівцями Слов`янського міського центру соціальних служб щодо [PERSON] , [INFO] , базові потреби дитини задовольняються в повному обсязі бабусею та дідусем. Батько помер. Мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Не приймає участь у вихованні неповнолітньої дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, вбачається, що мати неповнолітнього \~ [PERSON] , [INFO] , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання дитини \~ [PERSON] , [INFO] . Не створила належних умов для виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її здоров`ям, її життям, її місцем знаходження.\~Більше чотирьох років ухиляється від виховання та утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.06.2024, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації вважає, що у [PERSON] , [INFO] , доцільно відібрати без позбавлення її батьківських прав неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Так, Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:\~1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;\~2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;\~3) жорстоко поводяться з дитиною;\~4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;\~5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;\~6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.\~Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження\~№ 14-327цс18)\~та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21). Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини. З іншої сторони відповідачкою в судове засідання не надано доказів, що спростовують зазначені обставини. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , адже вона є матір`ю з низьким виховним потенціалом, неналежним чином виконує батьківські обов`язки, не створила належних умов для її виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її здоров`ям, життям, місцем знаходження. Відповідачка самоусунулись від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своєї дитини, протягом останніх чотирьох років виховувалася в родині батька, який помер [INFO] , та його батьків. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, з урахуванням віку дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог. Положенням ч. 4 ст.170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідачки та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 70 % доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідачка працездатна, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідачки на утримання її дитини аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Таким чином, при розгляді зазначеної справи об`єктом справляння судового збору є вимога про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та вимога про стягнення аліментів. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеними вимогами, тому з відповідачки у дохід держави підлягає стягненню судовий збір\~за кожну позовну вимогу окремо. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2024 року складає 3028,00 грн., тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 1211,20 грн. (3028 х 0,4) за кожну позовну вимогу, який слід стягнути з відповідачки на користь держави, тобто у сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved