Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У лютому 2025 року представник заявника [PERSON] адвокат Дорошенко Г.М. звернувся до суду із вказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, представник заявника вказує, що 01 травня 2001 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 020412 від 01.05.2001 виданого на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Хотинівської сільської ради від 28 квітня 2001 року. Згідно вказаного державного акту земельна ділянка розташована на території Хотинівської сільської ради, земельну ділянку передано [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, її площа - 0,0419 га. Державний акт зареєстровано в книзі державних актів на право приватної власності на землю № 23. Однак, у вказаному державному акті було допущено орфографічну помилку, не правильно вказано по батькові особу, якій видано даржавний акт, а саме по батькові зазначено [PERSON] в той час як правильно [PERSON] . Зазначена помилка у написанні по батькові у правовстановлюючому документі має місце, що робить неможливим для [PERSON] розпоряджатися земельною ділянкою в майбутньому, зокрема провести її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] зверталася до Мринської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, але їй в усній формі було відмовлено у виправленні орфографічних помилок, оскільки помилку було допущено до 2013 року. У зв`язку з набранням чинності 1 січня 2013 року ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, оскільки земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі, а права на них (власності, користування тощо) Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, реєстрація прав щодо земельної діялнки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу [PERSON] надасть змогу реалізувати свої права як власника на земельну ділянку шляхом володіння своїм майном, а також провести її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник заявника просив суд встановити факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю площею 0,0419 га для будівництва та обслуговування житлового будинку серії ІІІ-ЧН № 020412 від 01.05.2001, виданого на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Хотинівської сільської ради від 28 квітня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, призначено судове засідання. У судове засідання заявник, представник заявника не з`явилися. 14 квітня 2025 року представник заявника адвокат Дорошенко Г.М. через систему «Електронний суд» надіслав до суду заяву в якій розглядати справу у відсутності заявника та її представника, заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головне управління\~Держгеокадастру в\~Чернігівській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Пояснень, заперечень по суті заяви суду не надано. Представник заінтересованої особи Мринської сільської ради в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянки загальною площею 0,0419 га, для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~яка розташована\~на території\~Хотинівської сільської\~ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії серії ІІІ-ЧН № 020412 від 01.05.2001 виданого на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Хотинівської сільської ради від 28 квітня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23, копією архівного витягу із рішення дев`ятнадцятої сесії двадцять третього скликання Хотинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 28 квітня 2001 року (а.с. 8, 10). У вказаному документі по батькові власника земельної ділянки вказано як « [PERSON] ». Однак, з паспорту заявника серії [NUMBER] , виданого у грудні 1999 року Носівським РВ УМВС України в Чернігівській області вбачається, що по батькові заявника зазначено « [PERSON] » (а.с. 6). Отже, у державному акті про право власності на землю серії ІІІ-ЧН № 020412 помилково вказано по батькові власника земельної ділянки як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права повязують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником прав як власника майна шляхом його володіння та реєстрація майна у встановленому законом порядку. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315\~ЦПК України\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~судам розяснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). У заяві\~представник заявника\~вказує,\~що [PERSON] зверталася до Мринської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, однак в усній формі їй було відмовлено у виправленні орфографічних помилок у державному акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 020412 від 01.05.2001, оскільки помилку було допущено до 2013 року. Доказів про звернення заявника з заявою щодо внесення виправлень в державний акт на право приватної власності на землю до відповідних організацій та відповіді на вказане звернення суду не надано. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). На підставі викладеного, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed