Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~договором,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що між ТОВ «Мілоан» та\~відповідачем було укладено електронний договір №4616319, за яким останній зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі 10000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки, що визначені договором. Позикодавець свої\~зобов`язання\~за договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме\~надав відповідачу\~кредит.\~Разом з\~тим,\~відповідач не\~виконує своїх\~зобов`язань,\~грошові кошти\~не повертає,\~а тому\~станом на\~день формування\~позовної заяви\~має кредитну\~заборгованість в\~розмірі 16172,79\~грн.,\~з якої: 7695,00 грн.\~ заборгованість\~за основним\~зобов`язанням\~(за\~тілом кредиту); 7777,79 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відсуплення права вимоги; 700,00 гшрн. заборгованість за комісією. 26.07.2024\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ «Факторинг Партнерс»\~було укладено\~договір №26-07/2024,\~відповідно до\~умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на\~користь позивача права вимоги\~за кредитним договором\~до позичальника\~№4616319. Таким чином,\~позивач наділений\~правом вимоги\~до відповідача\~за договором. Оскільки у\~добровільному порядку\~вказана заборгованість\~відповідачем не\~погашена,\~тому позивач\~звернувся до\~суду з\~цим позовом\~та просив\~стягнути з\~боржника заборгованість\~за договором\~№4616319\~від 05.12.2021\~року у розмірі 16172,79\~грн., понесені витрати\~на сплату\~судового збору\~у розмірі 2422,40\~грн.,\~а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 01.04.2025\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі без\~повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подав. Судову кореспонденцію, разом з ухвалою суду про відкриття провадження у справі (з роз`ясненням його процесуальних прав) отримав 14.04.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Встановлений судом процесуальний строк для подання заяв по суті справи закінчився (а.с. 82). Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису, накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом встановлено,\~що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у формі електронного документа з використанням електронного підпису 05.12.2021 року було укладено договір №4616319\~про споживчий кредит,\~за умовами\~якого позичальнику\~видано кредит\~у сумі 10000,00\~грн.,\~строком на\~30\~днів тобто до 04.01.2022\~року, зі сплатою\~процентної ставки 2640,00%,\~які нараховуються\~за ставкою\~0,88%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожен\~день строку\~користування кредитом.\~Комісія за\~надання кредиту:\~700,00\~грн.,\~яка нараховується\~за ставкою\~7.00\~відсотків від\~суми кредиту\~одноразово (а.с. 23-27, 42-43). Згідно з п.п. 1.6. п. 1 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до\~п.п.\~1.1.\~п.\~1\~договору,\~кредитодавець зобов`язався\~на умовах\~визначених цим\~договором,\~на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки, що визначені договором. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. договору (п.п. 2.2.2. п. 2 договору). Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Таким чином, підписавши вказаний договір (а.с. 49), відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. ТОВ «Мілоан» умови кредитного\~договору виконало\~в повному\~обсязі,\~надавши відповідачу кредит про\~що свідчить копія квитанції №1843662288 та виписка з договору (а.с. 50, 85, 90). Проте,\~відповідач не\~виконав умов\~договору,\~заборгованість за\~тілом кредиту\~та відсотками\~у встановлений\~строк не\~погасив,\~у зв`язку\~з чим\~у нього\~виникла заборгованості\~у розмірі\~16172,79 грн., яка складається: 7695,00 грн.\~ заборгованість\~за основним\~зобов`язанням\~(за\~тілом кредиту); 7777,79\~грн.\~ заборгованість\~за нарахованими\~процентами на\~дату відсуплення\~права вимоги;\~700,00\~грн.\~ заборгованість\~за комісією (а.с. 8). Суд звертає увагу, що відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 26.07.2024\~року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ\~«Факторинг Партнерс» укладено договір\~факторингу №26-07/2024,\~відповідно до\~умов якого клієнт відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287052895,25 грн., а фактор здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 9-14). Згідно з п. 6.1.3. договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників для друку згідно Додатку №4, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників для друку підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невідємною частиною цього договору. Акт прийому-передачі реєстру боржників між ними був підписаний 26.07.2024 року (а.с. 20). Відповідно до реєстру боржників для друку,\~що є Додатком\~№3\~до вказаного\~вище договору\~факторингу,\~ТОВ «Факторинг\~Партнерс» набуло\~право вимоги\~за договором №4616319\~на загальну\~суму заборгованості\~ 16172,79 грн. (а.с. 21-22, 29). Слід відзначити, що вказана сума заборгованості була нарахована первісним кредитором та позивачем не збільшувалась (а.с. 6-7). Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже, до позивача перейшло право кредитора за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується дослідженими доказами. Що стосується\~стягнення комісії за кредитним\~договором №\~4616319\~у розмірі\~700,00\~грн., то варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007року визначає, що банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. За таких\~обставин,\~пункти кредитних договорів про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. За викладених\~обставин,\~суд дійшов\~висновку про\~неналежне виконання\~позичальником своїх\~зобов`язань,\~внаслідок чого\~права позивача\~порушенні,\~існує заборгованість\~за кредитним\~договором, розмір якої встановлений судом, яка і підлягає стягненню з відповідача в розмірі 15472,79 грн. При подачі\~позову до\~суду позивачем\~було сплачено\~судовий збір\~в розмірі 2422,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2317,13 грн. Щодо витрат\~на правову\~допомогу,\~то вона\~підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~правову допомогу\~позивачем надано:\~договір про\~надання правової допомоги\~№02-07/2024\~від 02.07.2024\~року (а.с.\~33-35),\~заявку на\~надання юридичної\~допомоги №576\~від 01.02.2025\~року по супроводу\~примусового стягнення\~заборгованості з [PERSON] \~на суму\~6000,00\~грн.\~(а.с.\~37);\~витяг з\~акту №5\~про надання\~юридичної допомоги\~від 28.02.2025 року (а.с. 38). Згідно з п. 4.1. договору про надання правової допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. Сума,\~визначена в\~акті про\~надання юридичної\~допомоги,\~є гонораром\~адвокатського об`єднання\~за надання юридичної допомоги\~та поверненню\~не підлягає\~(п.\~4.5\~договору). Відповідно до\~Витягу з\~акту №5\~про надання\~юридичної допомоги\~від 28.02.2025\~року,\~адвокатським об`єднанням\~було надано\~наступну юридичну\~допомогу: надання усної\~консультації з\~вивченням документів\~вартістю 3000,00\~грн.\~(витрачено\~2\~години)\~та складання\~позовної заяви\~про стягнення\~боргу для\~подачі до\~суду 6000,00 грн.\~(витрачено\~2\~годин). Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача такої правничої послуги як надання усної консультації з вивченням документів, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. Отже сума в розмірі 3000,00 грн. не підлягає врахуванні судом. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням\~предмета спору,\~ціни позову,\~складністю справи,\~обсягу виконаної\~роботи,\~необхідності та\~розумності відповідних\~витрат,\~враховуючи,\~що витрати\~у визначеному\~позивачем розмірі\~не є\~пропорційними до\~ціни позову,\~суд визначає\~вартість наданих\~юридичних послуг\~в розмірі 6000,00 грн., що відповідає критеріям розумності та співмірності. Враховуючи,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~необхідно стягнути\~з відповідача\~на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені позивачем\~витрати зі\~сплати правової\~допомоги у\~розмірі 5740,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial