Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

До Дніпровського районного м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою звернулася позивач [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Стислий виклад позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013 року. Під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач на даний час не надає матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання дітей, які потребують матеріальної підтримки. Таким чином, покликаючись на приписи законодавства, позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 06 травня 2025 року. Ухвалою суду від 06 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 28 травня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду надала письмову заяву, в якій зазначила, що просить суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 19, 33). Про проведення судового засідання відповідач також повідомлявся та викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав, суд дійшов до переконання, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи, про що прийнята відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступних висновків. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тому, що обов`язок утримувати власну дитину, надавати їй допомогу (аліменти) батьки несуть не лише на підставі судового рішення, а з факту народження дитини, згідно з вимогами СК України. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 7, ст. 141 СК України: жінка та чоловік мають рівні права і обв`язки у сімейних відносин, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 51\~Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8Закону\~України «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право нарівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1-3 статті 181\~СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, суд звертає увагу відповідача на те, що законодавством передбачено саме право стягувача аліментів вибирати спосіб їх стягнення: у частці від доходу боржника або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, яка підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину встановлюється щороку Законом України\~«Про Державний\~бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини 1 статті 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Подання суду доказів того, що особа, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить особі з якою проживає дружині незалежно від цієї обставини. За змістом ч. 1 ст.191СК\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Суд встановив, що сторони у справі [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який 13 липня 2013 року зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 296 (а.с.6). У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: син- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.11.2013 Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5) та донька [PERSON] , [INFO] , про що 19 травня 2021 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 324 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] Ураховуючи, що діти проживають з позивачкою, знаходиться на її утриманні, а відповідач є батьком дітей, є здоровою, працездатною особою, але добровільно допомогу на утримання дітей не надає, розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дітей узгоджується із положеннями ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовної вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 від усіх видів доходу на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та про можливість її задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~4\~Закону «Про\~судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2025 складає 3 028,00 грн. Отже, розмір судового збору становить 1 211 грн. 20 коп. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. З огляду на викладене,

Outcome: approved