Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

27 лютого 2025 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорам у розмірі 104981,39 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладені кредитні договори: 25.02.2020 кредитний договір № 1001560718801, за яким позичальнику видано кредит у сумі 18900,00 грн; 27.05.2020 кредитний договір № 2001599980201, за яким позичальнику видано кредит у сумі 48083,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.12.2024 утворилась заборгованість: за кредитним договором № 1001560718801 від 25.02.2020 17443,86 грн., з яких: 6884,60 грн. заборгованість за кредитом, 1,72 грн. заборгованість за процентами; 10557,54 грн. заборгованість за комісією; за кредитним договором № 2001599980201 від 27.05.2020 87537,53 грн., з яких: 48080,96 грн. заборгованість за кредитом, 39459,57 грн. заборгованість за процентами, 0,00 грн заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами станом на 01.12.2024 склала 104981,39 грн. Позивач, посилаючись на приписи пунктів 12, 19\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зазначив, що на момент подання позову позовна давність не спливла.У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харква. Згідно супровідного листа Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.02.2025, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 18.02.2025 року. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Рубіжного С.О. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.03.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова. В судове засідання 21.05.2025 року учасники справи не з`явились, представник позивача Киричук Г.М., яка діє на підставі довіреності від 13.02.2024 року, в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнав та просив винести рішення на підставі діючого законодавства. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У постанові ВС КЦС від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Суд вважає, що визнання відповідачем у цьому випадку позову суперечить закону, оскільки кредитний договір № 1001560718801 від 25.02.2020 містить умови, що суперечать чинному законодавству. Тому суд відмовляє відповідачу у визнанні позову та продовжує розгляд на підставі поданих доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.02.2020 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] скаладена та підписана Заява № 1001560718801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 11). Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості Банку), а при обранні послуги з укладання договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладання договору страхування на зазначених умовах. У Заяві відповідач просив банк надати йому споживчий кредит на таких умовах: найменування кредитного продукту - кредит на загальні цілі, без довідки банківський переказ; цільове призначення: а)загальні споживчі цілі, б) сплата разової комісії банку; сума кредиту 18900,00 грн, строк 36 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних; разова комісія 0,00%; повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами), спосіб надання споживчого кредиту банківський переказ на рахунок в АТ «ПУМБ», отримувач [PERSON] . Також 25.02.2020 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту АТ «ПУМБ», який містить інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, що є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування та на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі; щодо порядку повернення кредиту тощо (зворот а.с. 11). Відповідач з викладеними у заяві умовами кредитування погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого проставила свій підпис. Видача банком позичальнику кредитних коштів за договором № 1001560718801 від 25.02.2020 у розмірі 18900,00 грн. підтверджується копією платіжної інструкції №ТR.41191874.41679.8810 від 25.02.2020 та випискою по рахунку з 25.02.2020 по 01.12.2024 (зворот а.с.38, а.с. 44-46). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1001560718801 від 25.02.2020 станом на 01.12.2024 включно становить 17443,86 грн., з яких: 6884,60 грн. заборгованість за кредитом; 1,72 грн. заборгованість по процентам, 10557,54 грн. заборгованість за комісією (а.с.39-40). 27.05.2020 між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви №2001599980201 про приєднання до договору, за яким відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 10000,00 грн., який пізніше було збільшено до 48083,00 грн. (а.с. 12, а.с.38). Відповідно до заяви №2001599980201 від 29.11.2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач [PERSON] погодився з умовами договору, про що свідчить наявність його власноручного підпису в заявах. Зокрема, відповідно до умов Договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач [PERSON] погодився з тим, що повинен щомісячно погашати кредит, сплачуючи крім цього відсотки за користування коштами та комісію за обслуговування кредитної заборгованості, про що підписала паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 12). Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «ПУМБ» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, факт користування [PERSON] кредитними коштами підтверджується виписками з рахунку про рух коштів (а.с. 47-53). Згідно з п. 4.3.6.4. ч. 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сторони дійшли згоди, що банк має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 01.12.2024 року за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором №2001599980201 від 27.05.2020 року у розмірі 87537,43 грн., з яких: 48080,96 грн. - заборгованість за кредитом; 39456,57 грн.\~заборгованість за процентами; 0,00 грн. - заборгованість за комісією (а.с.41-42). Позивач АТ «ПУМБ» з метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу позичальника [PERSON] 02.12.2024 року направляв письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 104981,39 грн. (зворот а.с.35-37). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1\~ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазакономнадані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Що стосується нарахування комісії, суд виходить з наступного. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за обслуговування кредиту, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Виходячи з наведеного вимоги банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору №1001560718801 від 25.02.2020 за комісією в розмірі 10\~557,54 грн задоволенню не підлягають. Враховуючи, що відповідно до розрахунку заборгованостіза кредитним договором №1001560718801 від 25.02.2020 стягнуто в рахунок комісії (яка є некчемною) - 16590,42 грн., а заборгованість за кредитом складає - 6884,60 грн., надмірно стягнуті 16590,42 грн. слід зарахувати в рахунок заборгованості за кредитом. Згідно з положень ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2ст. 78 ЦПК Українивизначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положеньст. 83 ЦПК Українипозивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2001599980201 від 27.05.2020 року станом на 01.12.2024 в розмірі 87537,53 грн., з яких: 48080,96 грн. - заборгованість за кредитом; 39456,57 грн.\~- заборгованість за процентами. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, з підстав зазначених вище. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі в розмірі 2019,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial