Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 22.01.2020 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р29.13013.006247172, який за своєю природою є змішаним договором кредиту та страхування. Позичальникові надано кредит в сумі 39196,00 грн строком на 22.01.2024, для власних потреб, а той доручив банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит наданий на строк 36 місяців з процентною ставкою 15,5% річних. Підписанням договору позичальник також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 39196,00 грн. в строки визначені умовами договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до Довідки- розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № Р29.13013.006247172 від 22.01.2020 станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) становить 86587,10 грн. 19.12.2023 між акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (далі - ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» / Фактор) укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до за Кредитним договором № Р29.13013.006247172 від 22.01.2020. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором № Р29.13013.006247172 від 22.01.2020 в розмірі 86587,10 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000.00 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.12.2024 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить дану цивільну справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Надав відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково, за винятком заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у сумі 38734,18 грн. Відповідно, судові витрати просить стягнути пропорційно до задоволених вимог. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні заявлених позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на умови укладеного відповідачем договору. Відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просить суд врахувати його заперечення на відповідь на відзив та відзив. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 22.01.2020 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р29.13013.006247172, який за своєю природою є змішаним договором кредиту та страхування. Відповідно до п.п.1.1.-1.4. договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 39196,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентами. Сторони погодили, що строк кредитування становить 48 місяців з дня підписання договору. Позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку, яка становить 15% річних. Крім того, позичальником підписано паспорт споживчого кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що вбачається з ордерів від 22 січня 2020 року. Разом з позовною заявою позивачем також було подано банківську виписку з 22.01.2020 по 19.12.2023 по рахунку, надану первісним кредитором, з якої чітко вбачається, що позичальнику було перераховано кошти в сумі 39196,00 грн на відкритий позичальнику банком банківський поточний рахунок у гривні. Суд враховує, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Р29.13013.006247172 від 22 січня 2020 року, станом на 19 грудня 2023 року, сума заборгованості складає 86587,10 грн, та складається із суми заборгованості за основним боргом 39022,61 грн, суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8830,31 грн, суми заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 38734,18 грн. 19.12.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (далі - ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» / Фактор) укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до за Кредитним договором № Р29.13013.006247172 від 22.01.2020. Вищезазначені договори факторингу ніким не оспорені, є чинними, а тому підлягають виконанню. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами\~виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~546 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст.1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Разом із тим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідач в задоволенні позовних вимог в цій частині просив відмовити. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягненні з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Так, в структуру заявленої до стягнення заборгованості позивачем включено 38734,18 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. Так, позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені\~Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року\~визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд прийшов до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. За ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того,що одержано,за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3\~ст. 216 ЦК України). За змістом ч.5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 12978 від 19.09.2024 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, (на 55,27 %) у розмірі 1673,58 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд зазначає наступне. 01.07.2024 між ТОВ «ФК «Профіт капітал» та адвокатським об`єднанням «Правничий курс» укладено договір про надання правничої допомоги № 02-24. У вказаному договорі визначено загальний предмет договору та загальні формулювання правової допомоги, яка надається адвокатом. У підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду: - копію додаткової угоди № 1/1 до Договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, відповідно до якої вартість послуг за надання правової допомоги у даній справі становить 7000,00 грн; - копію акту № 1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024; - копію акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги № 02-24 від 12.12.2024; - копію наказу (розпорядження) № 02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу [PERSON] ; - копію платіжної інструкції в національній валюті від 05.09.2024 № 918, відповідно до якої ТОВ «ФК «Профіт капітал» перерахувало АО «Правовий курс» грошові кошти у сумі 182000,00 грн, призначення платежу: сплата за послуги про стягнення заборгованості, згідно з актом № 1 від 05.09.2024 за договором № 02-24 від 01.07.2024. До позовної заяви долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Ушакевич та посвідчення адвоката М.П. Відповідно до положень\~ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 756/8257/15. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), задоволення позову частково, (на 55,27%) суд вважає, що відповідачка зобов`язана відшкодувати понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3868,90 грн.

Outcome: partial