Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» Нофенко Л.В. звернулася до суду з позовною заявою 12.09.2024, в якій просила суд стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2014 до 31.05.2024 в розмірі основного боргу 19 983 грн. 31 коп., інфляційні втрати 3 769 грн. 59 коп., 3% річних 1 158 грн. 72 коп., пеню 281 грн. 40 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , де споживачами послуг є Крот Д.Д., [PERSON] , [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами укладено не було, однак послуги фактично надавались, останні цими послугами користувалися, а тому зобов`язані їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачами, як споживачами послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01.03.2014 до 31.05.2024 утворилась заборгованість в розмірі 19 983 грн. 31 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 3 769 грн. 59 коп., 3% річних 1 158 грн. 72 коп., пеню 281 грн. 40 коп. Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 27.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням суду від 27.11.2024 позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії задоволено частково. Ухвалою суду від 04.02.2025 поновлено [PERSON] процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 12.02.2025 за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення суду від 27.11.2024 скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Частково не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] , діючи через представника адвоката Колісниченка Є.Ю., подав відзив на позов 24.02.2025 шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Заперечення по суті пред`явлених вимог мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , заявлено за період з 01.03.2014 до 31.05.2024, в той час як позов пред`явлено до суду 12.09.2024, тобто з пропуском строку позовної давності. Відтак, відповідач [PERSON] просив застосувати до заявлених вимог наслідки пропуску строку позовної давності, визнавши при цьому заборгованість за період з 03.09.2021 до 03.09.2024 в сум 13\~682 грн. 01 коп., що включає: заборгованість за основною сумою боргу 13\~231 грн. 66 коп., інфляційні втрати 233 грн. 25 коп., 3% річних 217 грн. 10 коп. Щодо тверджень представника позивача про переривання перебігу строку позовної давності, оскільки відповідачі у період з травня 2014 року по березень 2022 року вчиняли дії, що свідчили про визнання ними свого боргу, а саме частково сплачували нараховану позивачем суму за централізоване опалення/постачання теплової енергії або переплачували її, або сплачували заборгованість не у місяці нарахування, то представник відповідача [PERSON] висловив категоричну незгоду з цим, оскільки в розрахунку боргу відсутнє призначення платежів відповідача при частковій сплаті платежів, тобто такі дії відповідача можуть свідчити лише про визнання ним лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі за № 6-43цс17. У свою чергу, відповідач [PERSON] не визнав ті частини боргу (періодичні платежі), за якими сплив строк позовної давності, та просив відмовити в частині задоволення позову в цій частині. При вирішенні питання розподілу судових витрат просив суд врахувати частку визнаних відповідачем [PERSON] позовних вимог (53%) та стягнути з нього на користь позивача лише 50% від суми судового збору (відповідно до наведених у відзиві розрахунків 822 грн. 10 коп.) із компенсацію позивачеві за рахунок коштів з Державного бюджету України інших 50% судового збору (822 грн. 10 коп. відповідно). Відтак, відповідач [PERSON] просив частково задовольнити позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», визнавши борг у сумі 13\~682 грн. 01 коп. Крім того, 24.02.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Колісниченка Є.Ю. через модуль підсистеми ЄСІТС ,»Електронний суд» надійшла заява про застосування позовної давності до вимог, заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 01.03.2014 до 03.09.2021. 03.03.2025 представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» - Шевченко Ю.С. подала відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Представник позивача зазначила, що із наявного в матеріалах справи детального розрахунку заборгованості слідує, що відповідачі періодично здійснювали часткові оплати за надані послуги, а саме: у травні 2014 року у сумі 255 грн. 75 коп., при нарахуваннях у сумі 1871 грн. 54 коп.; у липні 2014 року у сумі 21 грн. 05 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у квітні 2015 року у сумі 520 грн. 88 коп., при нарахуваннях у сумі 208 грн. 35 коп.; у листопаді 2015 року у сумі 480 грн. 02 коп., при нарахуваннях у сумі 322 грн. 02 коп.; у березні 2016 року у сумі 904 грн. 15 коп., при нарахуваннях у сумі 326 грн. 96 коп.; у вересні 2016 року у сумі 100 грн. 60 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у березні 2016 року у сумі 1 412 грн. 05 коп., при нарахуваннях у сумі 841 грн. 31 коп.; у квітні 2018 року у сумі 1 170 грн. 69 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у травні 2019 року у сумі 193 грн. 18 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у березні 2020 року у сумі 1 189 грн. 82 коп., при нарахуваннях у сумі 1 003 грн. 35 коп.; у квітні 2020 року у сумі 415 грн. 27 коп., при нарахуваннях у сумі 639 грн. 97 коп.; у травні 2020 року у сумі 234 грн. 79 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у січні 2021 року у сумі 1 955 грн. 80 коп., при нарахуваннях у сумі 1 763 грн. 26 коп.; у лютому 2021 року у сумі 1 764 грн. 81 коп., при нарахуваннях у сумі 1 598 грн. 39 коп.; у квітні 2021 року у сумі 1 662 грн. 84 коп., при нарахуваннях у сумі 514 грн. 54 коп.; у червні 2021 року у сумі 467 грн. 51 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у серпні 2021 року у сумі 100 грн. 00 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у вересні 2021 року у сумі 500 грн. 00 коп., тоді як нарахування за цей місяць взагалі були відсутні; у березні 2022 року у сумі 1 635 грн. 09 коп., при нарахуваннях у сумі 1 530 грн. 47 коп. Відтак, з урахуванням наведеного вище позивач вважає, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій по оплаті послуг з централізованого опалення/ постачання теплової енергії, а саме, тоді, коли платежі здійснювались у період, коли нарахування взагалі були відсутні та коли сума нарахувань була меншою ніж оплата відповідача, що свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг та існування заборгованості по їх сплаті, у зв`язку з чим заява про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності задоволенню не підлягає. Крім того, 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У подальшому, Законом України від 15.03.2022 №2120 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було продовжено спочатку на період дії карантину, а в подальшому й на строк дії воєнного стану. Враховуючи факт часткової сплати заборгованості відповідачем, продовження строків позовної давності в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується посилань представника відповідача на розподіл судового збору з урахуванням частки визнаних відповідачем [PERSON] вимог, то представник позивача зауважила про їх помилковість в результаті невірного тлумачення положень ст.142 ЦПК України, виходячи з того, що відповідач [PERSON] не визнав позов в повному обсязі, а тому часткове визнання позову не є підставою для застосування пільги щодо повернення 50% судового збору позивачу з державного бюджету відповідно до приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. Крім того, визнання позову стосується лише частин вимог, що не змінює факту, що позов було подано обґрунтовано у зв`язку з неналежним виконанням відповідачів зобов`язань по оплаті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії. До того ж, судовий збір є частиною витрат, які, згідно зі ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог позивача має нести сторона відповідача. Про свою участь в судовому засіданні представник позивача не заявила, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності. 05.03.2025 від відповідачів Крот Н.Л. та [PERSON] також надійшла заява про застосування строку позовної давності. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні (безпосередньо або дистанційно). Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію учасників справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є:\~орган державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування у\~сфері житлово-комунальних\~послуг;\~учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , де значаться зареєстрованими, зокрема, [PERSON] з 03.09.2013, [PERSON] з 30.03.2012, [PERSON] з 17.05.1994 та дотепер, що слідує з інформації з реєстру Криворізької міської територіальної громади та Єдиного державного демографічного реєстру. За даними АТ «Криворізька теплоцентраль», квартира перебуває у приватній власності, власником зазначена [PERSON] та на її ім`я оформлено особовий рахунок № [NUMBER] . Відомості про зміну власника житлового приміщення та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні. Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від\~15.03.2018 у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 у справі №463/6799/18). Крім того, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачами, як споживачами послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Факт отримання послуг від АТ «Криворізька теплоцентраль» сторона відповідача не оспорювала. Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця\~https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 2014 року до травня 2024 року включно позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, опалювальної площі житлового приміщення 47,7 кв.м., відсутності пільг, компенсації та субсидії, однак [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кошти за вказані послуги належним чином не сплачували, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 19 983 грн. 31 коп., що слідує з розрахунку, наданого за період з 01.03.2014 до 31.05.2024. При цьому, в межах заявленого періоду відповідачі сплатили загалом 35\~132 грн. 84 коп. із фактично нарахованих 57\~082 грн. 01 коп. (перерахунок 1\~965 грн. 86 коп.). Докази звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.03.2014 до 31.05.2024 розрахована вірно та складає 19 983 грн. 31 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 3 769 грн. 59 коп., 3% річних 1 158 грн. 72 коп. вважає вірним. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану викладено у новій редакції: 1.\~Установити,\~що до\~припинення чи\~скасування воєнного\~стану в\~Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог\~Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 №285); припинення/зупинення\~надання житлово-комунальних\~послуг у\~разі їх\~неоплати або\~оплати не\~в повному\~обсязі послуги\~населенням (у\~тому числі\~населенням,\~що проживає\~у будинках,\~де створено\~об`єднання співвласників\~багатоквартирного будинку,\~житлово-будівельні\~(житлові)\~кооперативи або\~яким послуги\~надаються управителем\~чи іншою\~уповноваженою співвласниками\~особою за\~колективним договором)\~в територіальних\~громадах,\~що розташовані\~на територіях,\~на яких\~ведуться бойові\~дії (територіях\~можливих бойових\~дій,\~активних бойових\~дій,\~активних бойових\~дій,\~на яких\~функціонують державні\~електронні інформаційні\~ресурси)\~або тимчасово\~окупованих Російською\~Федерацією,\~відповідно до\~переліку,\~затвердженого наказом\~Міністерства з\~питань реінтеграції\~тимчасово окупованих\~територій (до\~дати припинення\~можливості бойових\~дій,\~завершення бойових\~дій,\~завершення тимчасової\~окупації),\~або якщо\~нерухоме майно\~споживача було\~пошкоджено внаслідок\~воєнних (бойових)\~дій за\~умови інформування\~про такі\~випадки відповідного\~виконавця комунальної\~послуги (для\~послуги розподілу\~природного газу\~з урахуванням\~вимог\~Правил безпеки\~систем газопостачання,\~затверджених наказом\~Міністерства енергетики\~та вугільної\~промисловості від\~15.05.2015\~№285); стягнення заборгованості\~за житлово-комунальні\~послуги,\~утвореної після\~24.02.2022\~з дати\~виникнення можливості\~бойових дій/початку\~бойових дій\~по дату\~припинення можливості\~бойових дій/завершення\~бойових дій\~на територіях,\~включених до\~переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії,\~відповідно до\~наказу Міністерства\~з питань\~реінтеграції тимчасово\~окупованих територій,\~споживачів та/або\~членів їх\~сімей,\~які покинули\~своє місце\~проживання та\~надали виконавцю\~комунальних послуг,\~управителю багатоквартирного\~будинку,\~іншій уповноваженій\~співвласниками особі\~у паперовій\~або електронній\~формі довідку\~про взяття\~на облік\~внутрішньо переміщеної\~особи згідно\~з\~додатком 2\~до\~Порядку оформлення\~і видачі\~довідки про\~взяття на\~облік внутрішньо\~переміщеної особи,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~01.10.2014\~№509\~Про облік\~внутрішньо переміщених\~осіб,\~або інші\~документи,\~що підтверджують\~їх відсутність\~у житловому\~та/або\~нежитловому приміщенні,\~будинку,\~в яких\~вони є\~споживачами на\~підставі укладених\~договорів (довідки\~з місця\~тимчасового проживання,\~роботи,\~лікування,\~навчання,\~проходження військової\~служби (у\~тому числі\~отримані в\~іноземній державі),\~відбування покарання\~тощо,\~документи,\~що підтверджують\~факт перетинання\~державного кордону\~України (на\~виїзд з\~України і\~в`їзд в\~Україну)\~у відповідний\~період часу),\~або якщо\~нерухоме майно\~споживача було\~пошкоджено внаслідок\~воєнних (бойових)\~дій за\~умови інформування\~про такі\~випадки відповідного\~виконавця комунальної\~послуги (для\~послуги розподілу\~природного газу\~з урахуванням\~вимог\~Правил безпеки\~систем газопостачання,\~затверджених наказом\~Міністерства енергетики\~та вугільної\~промисловості від\~15.05.2015\~№ 285); нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24.02.2022 за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.. Таким чином, відповідно до вказаної постанови від 29.12.2023 №1405, яка набрала чинності 30.12.2023, з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Оскільки м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл. не належить до переліку таких територій, АТ «Криворізька теплоцентраль» вправі здійснювати нарахування пені на заборгованість, починаючи з 30.12.2023. Розмір нарахованої пені складає 281 грн. 40 коп., а наведений позивачем розрахунок є арифметично вірним. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення, а також членів його сім`ї, які є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд доходить висновку про доведеність факту неналежного виконання ними умов договору та наявність підстав для стягнення з них заборгованості за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії. Оскільки зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг виникло у відповідачів у зв`язку із користуванням одним об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , тому вони мають неподільне зобов`язання зі сплати послуг за централізоване опалення зазначеної квартири, а відтак вказана сума заборгованості підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Що стосується вимоги про стягнення заявленої заборгованості солідарно з [PERSON] разом з іншими відповідачами в межах заявленого у позові періоду, то при її вирішенні суд вважає за необхідне зазначити таке. Частиною 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 1 ст.34 ЦК України встановлено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Як слідує з інформації з реєстру Криворізької міської територіальної громади та Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] народився [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл., документований паспортом громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , тобто до 18.07.2015 він не мав повної дієздатності, оскільки був неповнолітнім. Із 03.09.2013 він має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Також, спірні правовідносини не підпадають під вимоги ст.33 ЦК України, якою передбачено цивільна відповідальність неповнолітньої особи. Зважаючи на встановлені обставини, суд зауважує, що оскільки лише 18.07.2015 відповідач [PERSON] досяг повноліття, а тому набувши повної цивільної дієздатності, з 19.07.2015 набув обов`язок зі сплати послуг теплової енергії АТ «Криворізька теплоцентраль», адже в силу ст.180 СК України до його повноліття обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, нарахованих на нього, покладено на його батьків (опікунів, законних представників). Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, факту наявності реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні, [PERSON] повинен нести обов`язок з оплати комунальних послуг солідарно з іншими співвідповідачами саме починаючи з 19.07.2015. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами за період з 01.03.2014 до 03.09.2021, а також поданих усіма відповідачами заяв про застосування позовної давності, то надаючи їм оцінку на обґрунтованість суд виходить з такого. Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, §570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме, передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1\~статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як встановлено судом, вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів заявлено АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 01.03.2014 до 31.05.2024. При цьому, в межах заявленого у позові періоду відповідачі періодично здійснювали платежі, зокрема: у травні 2014 року 255,75 грн. (із фактично нарахованих 163,17 грн.), у червні 2014 року 146,30 грн. (із фактично нарахованих 157,89 грн.), у липні 2014 року 21,05 грн. (нарахування відсутні), у листопаді 2014 року 117,73 грн. (із фактично нарахованих 521,20 грн.), у грудні 2014 року 521,20 грн. (із фактично нарахованих 520,88 грн.), у січні 2015 року 520,88 грн. (згідно з фактично нарахованими 520,88 грн.), у березні 2015 року 520,88 грн. (згідно з фактично нарахованими 520,88 грн.), у квітні 2015 року 520,88 грн. (згідно з фактично нарахованими 208,35 грн.), у вересні 2015 року 50 грн. (нарахування відсутні), у жовтні 2015 року 50 грн. (із фактично нарахованих 447,76 грн.), у листопаді 2015 року 480,02 грн. (із фактично нарахованих 322,02 грн.), у грудні 2015 року 23,51 грн. (із фактично нарахованих 481,63 грн.), у лютому 2016 року 200 грн. (із фактично нарахованих 579 грн.), у березні 2016 року 904,15 грн. (із фактично нарахованих 326,96 грн.), у червні 2016 року 100 грн. (нарахування відсутні), у серпні 2016 року 100 грн. (нарахування відсутні), у вересні 2016 року 100,60 грн. (нарахування відсутні), у жовтні 2016 року 50 грн. (за результатами перерахунку нарахування відсутні), у листопаді 2016 року 235,96 грн. (із фактично нарахованих 553,63 грн.), у грудні 2016 року 317,67 грн. (із фактично нарахованих 1268,17 грн.), у січні 2017 року 1268,17 грн. (із фактично нарахованих 1331,92 грн.), у лютому 2017 року 1331,92 грн. (із фактично нарахованих 1412,05 грн.), у березні 2017 року 1412,05 грн. (із фактично нарахованих 841,31 грн.), у грудні 2017 року 830,51 грн. (із фактично нарахованих 1 058,78 грн.), у січні 2018 року 858,78 грн. (із фактично нарахованих 985,72 грн.), у лютому 2018 року 985,72 грн. (із фактично нарахованих 1079,74 грн.), у квітні 2018 року 1\~170,69 грн. (нарахування відсутні), у грудні 2018 року 444,47 грн. (із фактично нарахованих 1309,60 грн.),у січні 2019 року 1\~486,60 грн. (із фактично нарахованих1307,06 грн.), у лютому 2019 року 303,21 грн. (із фактично нарахованих 1356,66 грн.), у березні 2019 року 861,59 грн. (із фактично нарахованих 1278,71 грн.), у травні 2019 року 193,18 грн. (нарахування відсутні), у листопаді 2019 року 445,85 грн. (із фактично нарахованих 809,45 грн.), у грудні 2019 року 775,39 грн. (із фактично нарахованих 1\~100,60 грн.), у січні 2020 року 667,66 грн. (із фактично нарахованих 1\~404,11 грн.), у лютому 2020 року 917,06 грн. (із фактично нарахованих 1504,35 грн.), у березні 2020 року 1\~189,82 грн. (із фактично нарахованих 1\~003,35 грн.), у квітні 2020 року 639,97 грн. (із фактично нарахованих 415,27 грн.), у травні 2020 року 234,79 грн. (нарахування відсутні), у листопаді 2020 року 22,83 грн. (із фактично нарахованих 900,21 грн.), у грудні 2020 року 684,54 грн. (із фактично нарахованих 1690,50 грн.), у січні 2021 року 1\~955,80 грн. (із фактично нарахованих 1\~763,26 грн.), у лютому 2021 року 1\~764,81 грн. (із фактично нарахованих 1\~598,39 грн.), у березні 2021 року 1\~614,45 грн. (із фактично нарахованих 1615,23 грн.), у квітні 2021 року 1\~662,84 грн. (із фактично нарахованих 514,54 грн.), у червні 2021 року 467,51 грн. (нарахування відсутні), у серпні 2021 року 100 грн. (нарахування відсутні), у вересні 2021 року 500 грн. (нарахування відсутні), у жовтні 2021 року 50 грн. (із фактично нарахованих 193,51 грн.), у листопаді 2021 року 393,51 грн. (із фактично нарахованих 1\~051,49 грн.), у грудні 2021 року 1\~071,49 грн. (із фактично нарахованих 1\~523,42 грн.), у січні 2022 року 1\~655,96 грн. (із фактично нарахованих 1\~608,08 грн.), у березні 2022 року 1\~635,09 грн. (із фактично нарахованих 1\~530,47 грн.), та востаннє у лютому 2024 року 300 грн. (із фактично нарахованих 811,71 грн.). При цьому, практично більшість платежів здійснені відповідачами або у сумах менше від фактичних нарахувань, або після завершення опалювальних сезонів, відтак їх зараховано на погашення облікованого боргу, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності за щомісячними платежами, борг за якими накопичувався за рахунок боргу за попередні місяці та залишків недоплачених поточних нарахувань. У свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 12.09.2024. Разом з тим, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023 відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 року №383. Запроваджені в період дії карантину обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливали на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводили певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Станом на момент ухвалення рішення п.19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинним. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2014 до 31.05.2024 закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом в частині вимог, пред`явлених за період з 02.04.2017 до 31.05.2024 (відповідно до меж заявлених вимог). Зважаючи на вищенаведене, подання відповідачами заяви про застосування позовної давності та подання АТ «Криворізька теплоцентраль» позову з частковим пропуском строку, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 02.04.2017 до 31.05.2024 (в межах заявлених вимог), відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01.03.2014 до 01.04.2017 за пропуском строку позовної давності. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», в той час як відповідачами не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, власного контррозрахунку не проведено, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає вимогам ст.95 ЦПК України. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме, солідарного стягнення з відповідачів на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за період з 02.04.2017 до 31.05.2024 у загальному розмірі 20 430 грн. 74 коп., з яких: - основного боргу 17\~809 грн. 29 коп. (з розрахунку: 830,51 + 228,27 + 126,94 + 284,97 + 3,49 + 444,47 + 858,74 + 1058,38 + 303,86 + 438 + 143,51 + 648,69 + 563,60 + 1141,71 + 909,59 + 1466,08 + 1455,27 + 1521,50 + 674,94 + 354,77 + 1734,61 + 1453,44 + 576,16 + 587,79); - інфляційних втрат 1\~610 грн. 09 коп. (з розрахунку: 331,37 + 86,29 + 46,46 + 100,02 + 1,19 + 121,78 + 224,99 + 258,24 + 70,50 + 97,24 + 9,62 + 38,92 + 11,27 + 22,83 + 18,19 + 29,32 + 29,11 + 30,43 + 13,50 + 7,10 + 34,69 + 18,89 + 4,61 + 3,53); - 3% річних 729 грн. 96 коп. (з розрахунку: 115,09 + 31,05 + 16,98 + 37,38 + 0,45 + 48,26 + 91,05 + 107,08 + 29,99 + 35,53 + 3,02 + 12 + 9,96 + 20,18 + 16,07 + 25,91 + 25,72 + 26,89 + 11,93 + 6,27 + 30,65 + 18,28 + 5,78 + 4,44); - пені 281 грн. 40 коп. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З огляду на викладене, та зважаючи на часткове задоволення майнової вимоги (на 81%), з відповідачів, кожного окремо, на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі по 817 грн. 56 коп. Що стосується посилань представника відповідача [PERSON] на розподіл судового збору з урахуванням частки визнаних ним вимог, то суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині та зауважує, що часткове визнання позову не є підставою для застосування пільги щодо повернення 50% судового збору позивачу з державного бюджету відповідно до приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. Крім того, визнання відповідачем [PERSON] позову стосується лише частин вимог, в той як положення ст.142 ЦПК України регламентують порядок повернення позивачеві 50% судового збору у разі повного визнання усіма відповідачами заявлених вимог. Відтак, доводи відповідача в цій частині є дистракторними та такими, що ґрунтуються на трактуванні положень процесуального закону на власний розсуд.

Outcome: partial