Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтуваання своїх вимог позивач зазначає, що з 27 листопада 1965 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі народилася донька [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкова справа після його смерті не заводилася. За життя [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 1996 року, зареєстрованому Київською універсальною біржею. Проте фактично [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування від 07 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Остапчук Н.В. За життя [PERSON] на праві власності належав гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК "[INFO]", площею 37,60 кв.метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за законом у встановленому ст. 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подавала, тобто є такою, що прийняла спадщину. За таких підстав, позивач просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, а також визнати за [PERSON] право власності на гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК "[INFO]", площею 37,60 кв.метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 72) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. (а.с. 76) В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Відповідач Київська міська рада в судове засідання не забезпечила явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Вислухавши пояснення представника позивача та свідка, а також дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтвержується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 серпня 2020 року, виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с. 61) Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді гаражного боксу № [NUMBER] в ГБК "[INFO]", площею 37,60 кв.метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 15 травня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (а.с. 59) Позивач зазначає про те, що за життя [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 1996 року, зареєстрованому Київською універсальною біржею. (а.с. 21) Проте фактично [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 07 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Остапчук Н.В. (а.с. 23) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, а також визнати за [PERSON] право власності на гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК "[INFO]", площею 37,60 кв.метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки позивач постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за законом у встановленому ст. 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подавала, тобто є такою, що прийняла спадщину. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] позивач надала письмові докази. В матеріалах справи міститься декларація №000-НМТ2-26ХА про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 07 серпня 2018 року, укладену [PERSON] з сімейним лікарем [PERSON] . Згідно довідки, виданої сімейним лікарем [PERSON] , [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , отримував медичні послуги в амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №2 КНП ЦПМСД Печерського району м. Києва. Також наданий договір №8/10 кв. [NUMBER] про виконання ремонтних робіт та технічного обслуговування домофона, укладений [PERSON] та ТОВ "КС-Домофон" 18 січня 2009 року,та договір оренди квартири [ADDRESS] . Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що фактично її батько [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] (матір"ю свідка) за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить свідку на підставі договору дарування від 07 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Остапчук Н.В. У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за закповітом чи за законом маж право прийняти спадщину або неприйняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спадщину - гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК "[INFO]", площею 37,60 кв.метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved