Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальника відділу звернень громадян офісу Генерального прокурора Україним [PERSON] про відшкодування моральної шкоди , а саме просить: «Стягнути з відповідача - [PERSON] на мою користь за нанесену мені моральну шкоду у розмірі - 5.000 грн. (за кожне моє звернення - це додаток № 6 (моїх звернень шість)… мої первинні звернення були про допомогу Генпрокурора мені-інваліду армії, а відповідач їх приховав, а в них все, що вимагає ст.5 ЗУ «Про зверн…» є … зобов*яжіть його вам їх представити, щоб ви переконались в його неправді). Моїх звернень - ШІСТЬ, усього: 30 тис. грн. та зобов*язати відповідача [PERSON] усі мої звернення передати за призначенням для їх розгляду за вимогами відповідного закону і мене про це повідомити по ел.пошті. Нанесену мені моральну шкоду відповідачем суму у розмірі 30 тис. грн. прошу вас зобов*язати його перерахувати поштовим переказем на мою адресу (вона вказана на початку позову) у термін до 10 діб з моменту вступу судового рішення в законну силу. Це моє право: вас про це прохати - це ст. 21 КУ, а вам моє право виконувати, бо вас це ЗОБОВ*ЯЗУЄ ст.2 ЦПКУ і я думаю ви підете на це моє конституційне прохання (ви ж поважаєте ще вимоги КУ, а?), бо воно - це моє прохання вище за рангом виконання вимог ЦПКУ … будь ласка - врахуйте цю вимогу КУ і мою інвалідність та мій тяжкий стан здоров*я.» Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем було надано на звернення [PERSON] до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян» шість незаконних відповідей, при цьому привласнюючи чужі повноваження в порушення вимог статтей 1,3,5,8,21,28,40,68 КК України. Вказує на те, що звернення відповідачем було повернуто у зв`язку з відсутністю підпису заявника, всупереч тому, що при надісланні електронних звернень цифровий електронний підпис не вимагається. Вказані дії відповідача позивачем розцінено як спричинення моральної шкоди останньому у зв`язку з незаконними та безкарними діями відповідача, що змусили [PERSON] готувати позовну заяву до суду з метою захисту порушених прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сплив. Відповідач скористався правом на подачу відзиву, в якому зазначає про те, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Вказує на те, що розгляд звернень громадян в органах прокуратури здійснюється відповідно до положень Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про прокуратуру», Регламенту Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора № 35 від 22.02.2022. З урахуванням норм Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. При цьому, письмове звернення повинно бути підписано заявником із зазначенням дати, однак позивачем не зазначено реквізитів звернень, які на думку позивача, не було розглянуто відповідачем. Також зауважує, що до позовної заяви долучено лише 5 звернень, водночас в Офісі Генерального прокурора наявна інформація щодо 4 повернутих звернень позивача від 05.09.2023, на підставі Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю його підпису. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначеного місця проживання, не підписане автором та з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і не підлягає розгляду. З поміж іншого позивач зазначає, що звернення позивача від 23.08.2023 повернуто заявнику листом від 24.08.2023 № 27/2-3181ВИХ-23 у зв`язку з відсутнім викладом суті порушеного питання та не наведено достатніх даних для прийняття обгрунтованого рішення. З зазначених вище підстав, відповідачем було повернуто заявнику всі шість звернень, а твердження позивача щодо переадресації звернень не уповноваженою особою є безпідставними. Доводи позивача щодо наявних підстав розгляду звернень безпосередньо Генеральним прокурором є також безпідставними, оскільки [PERSON] не належить до категорії громадян, наведених зокрема у п. 7.16 гл. 7 Регламенту, за якою заяви Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних установ, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідач заперечує щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди з огляду на те, що позивачем не доведено факт протиправності дій Офісу Генерального прокурора щодо повернення заявнику звернень у зв`язку з відсутністю у них підпису заявника. У зв`язку з зазначеним, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, у відповідності до яких вказує на те, що відповідачем не спростовано фактів, викладених в позовній заяві, а відтак просить задовольнити вимоги позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором В судовому засіданні встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] 24.01.2024 звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора та 25.01.2024 отримав відповідь, надану Заступником начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальника відділу звернень громадян [PERSON] , за якою звернення [PERSON] , оформлене без дотримання вимог ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», повернуто без розгляду у зв`язку з відсутністю підпису заявника та зазначення дати, місця проживання заявника. 23.08.2023 засобами електронного зв`язку позивач звернувся зі зверненням до Офісу Генерального прокурора, у відповідь на яке відповідачем надано відповідь про залишення заяви без розгляду, оскільки заява не містить суті порушеного питання та не наведено достатніх даних необхідних для прийняття обґрунтованого рішення. 05.09.2023 засобами електронного зв`язку позивачем на електронну адресу відповідача було надіслано чотири звернення, котрі було повернуто без розгляду з підстав оформлення без дотримання вимог ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з відсутністю підпису заявника та зазначення дати, місця проживання заявника. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини 2 статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Судом встановлено, [PERSON] звернувся до суду з позовом до заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальника відділу звернень громадян офісу Генерального прокурора України [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, як до відповідача про захист прав відповідно до Закону України «Про звернення громадян», у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на нанесену позивачу моральну шкоду у розмірі по 5 000 грн. за кожне з шести звернень, що у загальному складає 30 000 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] , котра займає посаду заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - відділу звернень громадян Офісу Генерального прокурора України. Варто зауважити, що заступника начальника управління організації прийому громадян є посадовою особою Офісу Генерального прокурора України. З огляду на вищевикладене, заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі і не може відповідати перед позивачем за пред`явленим позовом. Належним відповідачем у даній справі має бути безпосередньо Офіс Генерального прокурора України, проте позивачем в процесі розгляду справи, клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявлялось. Суд зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справах з подібними правовідносинами: у постанові від 19 серпня 2020 року (справа № 201/16327/16-ц, провадження № 61-43384св18), у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 640/10507/18, провадження № 61-18941св20). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed