Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від Самарського районного суду м.Дніпропетровська на підставі ухвали судді від 15.07.2024 про передачу справи за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №206/3675/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна, про встановлення факту визнання батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої\~вимоги,\~позивач посилається\~на те,\~що [INFO] \~помер її\~батько [PERSON] .\~Після його\~смерті відкрилася\~спадщина на земельну ділянку загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030. Померлий залишив заповіт від 28.09.2016, відповідно до якого указану земельну ділянку заповів своїм онукам [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Позивач на час смерті спадкодавця була особою з інвалідності ІІ групи та має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П. заведена спадкова справа №41/2019 від 19.03.2019. Заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У межах указаної справи нотаріусом відповідачам видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/12 частини земельної ділянки, загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030, кожній. Однак нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини цієї земельної ділянки, оскільки у свідоцтві про народження останньої у графі батько записано лише ім`я [PERSON] . Ураховуючи викладене, позивач просить: -встановити факт визнання батьківства [PERSON] , який помер [INFO] , щодо [PERSON] , [INFO] ; -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №75 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 31.10.2024 позовна заява залишена без руху (а.с.58 т.1). Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального провадження (а.с.120-121 т.1). Ухвалою суду від 12.03.2025 призначено справу до судового розгляду (а.с.5 т.2). Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Позивач у судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Бойко Н.О. надіслала заяву, відповідно до якої позов підтримала, просила задовольнити, розглянути справу у її відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, згідно з поданим відзивом просила задовольнити позов та розглянути справу у її відсутність (а.с.195-196 т.1). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, згідно з поданою заявою просила задовольнити позов та розглянути справу у її відсутність (а.с.247 т.1). Третя особа, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду у відсутність учасників справи. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого. [PERSON] помер [INFO] в с.Комарівка Корсунь-Шевченківського (на цей час Звенигородського) району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2024 (а.с. 33 т.2). Після його смерті [INFO] у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Митрофанової Любові Пантелеймонівни заведена спадкова справа №41/2019, копія якої була витребувана ухвалою суду (а.с.126-194 т.1). З довідок, виданих виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради (а.с.140, 141 т.1) убачається, що [PERSON] на день смерті постійно проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт від 13.10.2000, відповідно до якого належний йому житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться с.Сидорівка, Корсунь-Шевченківський район (на даний час Звенигородський район), Черкаська область заповів [PERSON] (а.с.142 т.1). Також [PERSON] залишив заповіт від 14.09.2011, відповідно до якого земельну ділянку\~загальною площею\~3,1129\~га заповів\~своїй дочці\~ [PERSON] (а.с.144 т.1). У подальшому [PERSON] залишив заповіт від 28.09.2016, відповідно до якого земельну ділянку загальною площею 3,1129 га заповів [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с.143 т.1). Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3 ст.1254 ЦК України). Заяви про прийняття спадщини за заповітом подані [PERSON] , [PERSON] , які є онуками померлого (а.с.127, 131 т.1). [PERSON] (дочка померлого) є особою з інвалідністю ІІ групи з 22.02.2016, інвалідність встановлена безтерміново (а.с.57 т.1). Тому [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України (обов`язкова частка) подала заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.129 т.1). Дочка померлого [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь [PERSON] , [PERSON] (а.с.132 т.1). Дружина померлого [PERSON] подала заяву про те, що не претендує на обов`язкову частку у спадковому майні та видачу свідоцтва про право власності на частку спадкового майна (а.с.133 т.1). [PERSON] був власником земельної ділянки площею 3,1129 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЧР, виданий 20.02.2002 року, яка розташована на території Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського (на цей час Звенигородського) району Черкаської області, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030 (а.с.181-188 т.1). Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Л.П. 19.03.2020 видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , [PERSON] на 5/12 частини земельної ділянки площею 3,1129 г, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030, кожній (а.с.189-194). Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частини указаної земельної ділянки не видано. Постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Митрофанової Л.П. 19.03.2019 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини земельної ділянки площею 3,1129 га, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030, оскільки в її свідоцтві про народження у графі батько вказано лише [PERSON] (а.с.29 т.2). Так, із свідоцтва про народження [NUMBER] убачається, що [PERSON] народилася [INFO] , у графі мати указано [PERSON] , у графі батько [PERSON] (а.с.32 т.2). Указане також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження(а.с.21-22 т.2). [PERSON] і [PERSON] проживали разом, проте шлюб зареєстрували лише 23.08.2007, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.23 т.2). У зв`язку з укладенням шлюбу 08.05.1982 з [PERSON] прізвище позивача змінено на [PERSON] (а.с.30 т.2). У подальшому шлюб було розірвано, прізвище позивача залишилося [PERSON] (а.с.31 т.2). З довідки, виданої виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради від 28.12.2023 убачається, що [PERSON] з дня народження до 1981 року була зареєстрована та проживала разом з [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.26 т.2). Указане також підтверджується записами у погосподарських книгах (а.с.38-45 т.2). На підтвердження факту визнання батьківства позивач надала роздруківки спільних фото (а.с.27 т.1). Необхідність встановлення вказаного факту визнання батьківства зумовлена бажанням позивача оформити своє право власності на нерухоме майно, що належало [PERSON] . Так, відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про\~встановлення фактів\~батьківства чи\~визнання батьківства\~розглядаються судом,\~якщо у\~свідоцтві про\~народження певна\~особа не\~вказана батьком\~дитини (наприклад\~,\~відповідно до\~ч.\~2 ст.\~55\~Кодексу про\~шлюб та\~сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Тлумачення вказаних норм свідчить, що правила частин другої та третьої статті 53 КЗпШС застосовуються для встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала в шлюбі, у відношенні дітей, що народилися після 01 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року умови встановлення факту визнання батьківства передбачалися частиною пертою статті 7 Указу Президії Верховної Ради У PCP «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP». У разі смерті особи, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку за наявності таких умов: (а) перебування дитини на утриманні такої особи; (б) визнання особою себе батьком дитини. У пункті 3 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України УРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так. при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 pоку необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31.05.1926 року (УССР). Згідно із ч. 2, 3 ст. 41 Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану 1926 року справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, підлягають розгляду народного суду, якщо чинним законодавством не передбачений інший порядок їх встановлення, Положеннями \~ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК України\~передбачено,\~що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Дослідивши вищезазначені\~документи,\~суд дійшов\~висновку,\~що факт визнання батьківства [PERSON] , який помер [INFO] , щодо [PERSON] , [INFO] встановлений, оскільки, у період часу з народження позивача, а саме з 27.06.1960 року до 1981 року вони були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . За указаною адресою проживала мати позивача [PERSON] . У заповіті від 14.09.2011 [PERSON] зазначає, що [PERSON] є його дочкою. Відповідачами подані заяви, відповідно до яких не заперечують проти задоволення позову. Так, відповідачі визнають факт, що [PERSON] є їхньою тіткою. Оскільки встановлення юридичного факту щодо визнання батьківства потрібно позивачу задля досягнення юридичних наслідків у вигляді реалізації своїх спадкових прав, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог позивачки про встановлення факту визнання батьківства. Ураховуючи викладене, беручи до уваги обумовленість заявлених вимог у цій частині настанням юридичних наслідків у вигляді можливості позивачки реалізувати свої спадкові права, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на вищевказане нерухоме майно, а саме на 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч.1 ст. 1241 ЦК України). Позивач ставить питання про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер 7122588100:12:001:0030, яка належала [PERSON] . Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~№ 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні було встановлено, що приватний нотаріус Митрофанова Л.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину виключно з підстави, що у свідоцтві про народження позивача у графі батько записано лише ім`я [PERSON] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У постанові приватного нотаріуса Митрофанової Л.П. від 19.03.2019 зазначено, що для вчинення нотаріальної дії [PERSON] надала нотаріусу документи, які підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, склад спадкового майна. З наведеного слідує, що оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно наявний та не втрачений, право власності спадкодавця ніким не оспорюється. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України). Хоча відповідачі не заперечують проти задоволення позову, але указане суперечить закону в частині вимог щодо визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Після установлення судом факту визнання батьківства у цій справі, відсутні перешкоди для оформлення позивачем своїх спадкових прав у загальному порядку, шляхом звернення до нотаріуса. Отже, суд дійшов висновку, що у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial