Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним з ТОВ «Качай Гроші» договором кредитної лінії № 00-9995420 від 26.10.2023 у сумі 19\~250,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 26 жовтня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] кредитного договору № 00-9995420, шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 22 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» було укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до якого позивачем набуто право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно реєстру боржників, позивачем набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 19\~250,00 грн. Тому оскільки умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 28 березня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22 травня 2025 року розгляду справи ухвалено проводити в заочному порядку. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача [PERSON] просить розгляд справи проводити за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за її відсутності, до суду не подала. Поштові відправлення,\~направлені на\~зареєстровану адресу\~місця проживання\~відповідача із\~повідомленням про\~виклик до\~суду,\~повернуті до\~суду не\~врученими із\~відміткою в\~тому числі\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України є днем вручення повістки (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2025 року у справі № 621/2155/20 (провадження № 61-3581св24). Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 26 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9995420, шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать положення вказаного кредитного договору, реквізити сторін та підписи. Частиною 1 договору сторони погодили, що сума кредиту складає 5\~000,00 грн., тип кредиту кредитна лінія, строк дії кредитної лінії 120 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит 23 лютого 2024 року. Тип процентної ставки фіксована, знижена процентна ставка становить 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка становить 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку кредитування. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 6941,67%, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою станом на дату договору складає 20\~250,0000 грн. Пунктом 1.5. кредитного договору сторони погодили за надання кредиту обов`язок позичальника сплати комісії у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 250,00 грн. Погоджені умови кредитування та факт надання кредиту також підтверджується наданими до суду письмовими доказами: копією договору кредитної лінії, з графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, довідкою про ідентифікацію, Правилами надання коштів у позику, інформацією ТОВ «Качай Гроші» про перерахування відповідачу коштів із зазначенням номерів транзакції та ID операції видачі, тощо (а.с. 146-158 копія договору з додатками, паспорту, Правил, довідок). Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20). Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за кредитним договором, відповідач такий договір у судовому порядку не оспорювала, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача до суду не надані. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач. У процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник. З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, отриманий кредит та нараховані за користування кредитом процентом не повернула. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] згідно наданого до суду розрахунку заборгованості, має заборгованість за кредитним договором № 00-9995420\~від 26.10.2023 в сумі 19\~250,00 грн.(а.с. 159, 160-161), з яких: - 5\~000,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 14\~000,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; - 250,00 грн. заборгованість за комісією. Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростувала, контррозрахунку боргу не надала. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). 22 січня 2024 року між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Ейс»,\~як фактором,\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Макс\~Кредит»,\~як клієнтом, було\~укладено договір\~факторингу №\~22-01/2024,\~відповідно до\~пункту 2.1.\~якого в\~порядку та\~на умовах,\~визначених цим\~договором,\~фактор зобов`язується\~передати (сплатити)\~клієнту суму\~фінансування,\~а клієнт\~зобов`язується відступити\~факторові права\~вимоги за\~укладеними кредитними\~договорами згідно\~реєстру боржників\~в обсязі\~та на\~умовах,\~що існують\~на дату\~відступлення прав\~вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~ ТОВ\~«Макс Кредит»\~набуло права\~грошової вимоги\~до [PERSON] за договором № 00-9995420 від 26.10.2023 (а.с. 162-164). 16 серпня 2024 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Макс Кредит»,\~як клієнтом,\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Ейс»,\~як фактором, було\~укладено договір\~факторингу №\~16082024-МК/ЕЙС,\~відповідно до\~пункту 2.1.\~якого в\~порядку та\~на умовах,\~визначених цим\~договором,\~фактор зобов`язується\~передати (сплатити)\~клієнту суму\~фінансування,\~а клієнт\~зобов`язується відступити\~факторові права\~вимоги за\~укладеними кредитними\~договорами згідно\~реєстру боржників\~в обсязі\~та на\~умовах,\~що існують\~на дату\~відступлення прав\~вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «ФК\~«Ейс» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] за договором № 00-9995420 від 26.10.2023 (а.с. 165-176). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи задоволення вимог позивача у повному обсязі, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «ФК «Ейс» понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. (а.с.9). Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, в матеріалах цивільної справи при подані позову представником позивача було заявлено про попередній розрахунок витрат, які відповідач очікує понести на правничу допомогу у сумі 7\~000,00 грн. та надано копії договору про надання правової допомоги з додатковою угодою, свідоцтва, довіреності, акту прийому-передачі послуг, тощо. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141\~ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем не подано\~обґрунтованих заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, а тому враховуючи зазначене, підтвердження витрат на правничу допомогу належними доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

Outcome: approved