Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, в якій позивач уточнивши позовні вимоги просить суд: прийняти рішення про позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; судові витрати покласти на відповідача - [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що в цивільному шлюбі з [PERSON] у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на повному утриманні позивача та проживає з ним. Донька позивача має інтелектуальні труднощі легкого ступеню прояву, внаслідок чого навчається в Комунальному закладі освіти «Спеціальна школа «МРІЯ» Дніпропетровської обласної ради». Позивач зазначає, що відповідач, яка є матір`ю [PERSON] , ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованість в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали від 26.02.205 виконано повністю. 03.03.2025 позивачем надано до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою від 07.03.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В підготовчому судовому засіданні позивач пояснив, що після припинення сімейних стосунків з [PERSON] їх донька [PERSON] проживала з матір`ю. Від односельців йому стало відомо, що дитина перебуває постійно голодна, не має належного догляду і не відвідує школу. Дізнавшись про це він забрав [PERSON] до себе до дому і самостійно займається її вихованням. Відповідач самоусунулась від виховання дитини і не цікавиться її долею. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином про що свідчить довідка про доставку повідомлення в додатку Viber» та поштове повідомлення про вручення їй поштової кореспонденції. Відзив на позов не подала. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що в матеріалах справи є відповідна копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08 листопада 2022 року. Згідно копію витягу з реєстру територіальної громади № 2024/014357060 [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації № 492 від 31.12.2024, наданої директором Комунального закладу освіти «Спеціальна школа «МРІЯ» Дніпропетровської обласної ради», [PERSON] , [INFO] , є здобувачкою освіти 5-А класу. Школу відвідує систематично, без пропусків, виконує завдання самостійно вдома, та приїздить на заняття до школи. Дівчини до школи приходить чистою, охайною. Одяг та взуття в належному стані. Яна забезпечена навчальним приладдям. Батько, [PERSON] достатньо приділяє уваги навчанню та вихованню дитини, цікавиться її успіхами, підтримує зв`язок з вчителем. Мати, [PERSON] , не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її навчанням, здоров`ям і добробутом. З довідки - характеристики [PERSON] , [INFO] , від 31.01.2025 № 1/3101 виданою ФОП [PERSON] вбачається, що позивач працює в ФОП [PERSON] на посаді різноробочого з 01 листопада 2023 по теперішній час. Проживає без реєстрації в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] , яке є приватною власністю ФОП [PERSON] . За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і компетенції. За характером спокійний та врівноважений, знаходить спільну мову в колективі та уникає конфліктних ситуацій. Відповідно до довідки-характеристики від 27.01.2025 № 25 виданої [PERSON] , [INFO] Петриківською селищною радою, [PERSON] не приділяє належної уваги своїй доньці [PERSON] та не займається її вихованням. У вихідні дні, канікули [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , який займається вихованням своєї дитини. Відповідно до довідки № 0000-000001 дохід [PERSON] в ФОП [PERSON] за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 склав 93 300,00 грн. На підставі договору безоплатної оренди житлового приміщення від 01.09.2021 [PERSON] й членам його родини представлено в користування строком на 5 років житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки № 18-1055/0/2-25 від 22.04.2025 року, комісією з питань захисту прав дитини Петриківської селищної ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд бере до уваги, що до наведеного висновку Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради дійшов, крім іншого, враховуючи те, що 01.04.2025 представниками служби у справах дітей селищної ради та представниками Шульгівського старостинського округу здійснено виїзд за адресою де зареєстрована мати дитини. В результаті виїзду встановлено, що будинок знаходиться в аварійному стані, в якому відсутнє опалення та електропостачання. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме: ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. А також [PERSON] подала заяву від 01.04.2025 і не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Отже, наведений висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам [PERSON] . Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, дитина має право на належне батьківське виховання гарантоване їй Конституцією України, а тому неналежна поведінка батька стоїть на перешкоді цього права. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як встановлено, що [PERSON] свідомо, нехтуючи своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. Вказане ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків суперечить інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved