Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - ТОВ «Перший український експертний центр», позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з останнього інфляційні нарахування у розмірі 3 070,07 грн, 3 % річних у розмірі 1 323,64 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01 липня 2017 року ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на подальшу експлуатацію та обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем укладено Договір № 14/55/118 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Станом на 02.06.2022 року по особистому рахунку відповідача № [NUMBER] існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 23 159,30 грн. за період з 01.06.2019 року по 23.02.2022 року включно. Оскільки, відповідачем після відкриття провадження у справі, заборгованість була сплачена, позивач зменшив позовні вимоги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.03.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. 29.06.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. 29.11.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2024 року прийнято до спільного розгляду заяви про зменшення позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Разом з цим, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував протии розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, судовим розглядом встановлено, що з 01 липня 2017 року ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на подальшу експлуатацію та обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 14/55/118 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Так, у заяві про зменшення позовних вимог представник позивача вказує, що з моменту звернення до суду заборгованість з житлово-комунальні послуги зменшилась, оскільки відповідачем після відкриття провадження було сплачено заборгованість. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частина 1 статті 625 визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% (трьох процентів) річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена, п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків частини 2 статті 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6- 68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов`язання умов (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене, а також те, що боржником сума заборгованості погашена під час розгляду справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню становить 1 323,64 грн. - 3% річних та 3 070,07 грн. - інфляційні витрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 481, 00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved