Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мукачівської міської ради звернувся до суду з позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що 28.12.2024 року [PERSON] залишила сина на сторонню особу і пішла в невідомому напрямі і не повернулась, факт відсутності матері біля дитини зафіксували працівники поліції та доправили хлопчика до КНП «Обласна дитяча лікарня» та 02.01.2025 року склали акт про знайдену дитину. У зв`язку з відсутністю можливості повернути дитину в родину 07.02.2025 хлопчика було влаштовано до БО «Будинок Милосердя «Добрий Самаритянин» де дитина перебуває до тепер. За час перебування дитини в закладі мати жодного разу не відвідала сина, не цікавилась станом його здоров`я. Таким чином мати дитини неналежним чином виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, свідомо та умисно не піклується про її фізичний та духовний розвиток. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14.03.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 15.04.2025 року, а згодом відкладено на 13.05.2025 року. Ухвалою суду від 13.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 28.05.2025 року Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, справу просить розглянути без її участі, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.2023 року. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00049316360 від 08.02.2025 року відомості про батька дитини у актовому записі про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З відповіді № 33756-2024 від 30.12.2024 року встановлено, що 28.12.2024 року начальнику ювенальної превенції Мукачівського РУП майору поліції Марині Ільтьо зателефонував гр. [PERSON] , який повідомив, що його співмешканка [PERSON] не вперше залишила свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та пішла в невідомому напрямку. Просить хлопчика забрати в нього так як він голодний та занедбаний. У зв`язку з цим 02.01.2025 року було складено акт № 33756-2025 органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Також з відповіді № 10/25 від 07.02.2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі клопотання органу опіки та піклування № 230 від 07.02.2025 року було влаштовано до Будинку Милосердя «Добрий Самаритянин» на цілодобове перебування. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивач зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, який несе загрозу життю та здоров`ю дитини. На підтвердження також додає наступні докази. Лист про надання інформації № 50/01-19-//310-25 від 20.01.2025 року з якого встановлено, що в ході соціальної роботи фахівцями Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Мукачівської міської ради» неодноразово було здійснено візит за місцем проживання [PERSON] під час яких вдома нікого не було, двері в помешкання фахівцям ніхто не відкрив. Фахівцями з соціальної роботи було залишене запрошення та контактні дані установи, на залишене запрошення відреагувала в телефонному режимі мати відповідача, яка повідомила, що [PERSON] тривалий час не проживає вдома. В подальшому [PERSON] невдоволено з`явилась до установи де поводила себе агресивно, проявляла девіантну поведінку та не бажала спілкуватися з фахівцями, натомість всіляко ображала їх. Характеристику на громадянку [PERSON] , [INFO] , з якої встановлено, що громадянка [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, участі в громадському житті не приймає, до Мукачівського РУП надходили скарги на її поведінку. Веде аморальний спосіб життя, підтримує дружні стосунки з раніше судимими особами та особами схильними до вчинення злочинів та правопорушень. Неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2025 року відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти та є хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 498/01-36/42-25 від 19.03.2025 року встановлено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, а саме: залишивши річного сина у сторонньої особи без дитячого харчування, без засобів гігієни, будучи належним чином повідомлена про його місцеперебування, без поважних причин не забрала його з лікувального закладу і не вирішує питання повернення сина на виховання в біологічну родину, не виявляє щодо нього батьківської турботи, не утримує, не цікавиться станом здоров`я хлопчика, фізичним, духовним та моральним розвитком, ухиляється від обов`язку створення йому безпечних умов проживання, забезпечення достатнього життєвого рівня та зростання в сімейному оточенні, не бере жодної участі у житті власної дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що [PERSON] тривалий час не створює належних умов для розвитку та виховання своєї дитини, не забезпечує нормального рівня життя, веде аморальний спосіб життя, що в сукупності свідчить про те, що вона свідомо умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити що [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір розмір якого становить 3028,00 грн.

Outcome: approved