Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

25.02.2025 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 16.02.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні стосунки, шлюб між ними розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 року. Діти залишились проживати з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання синів не надає, не зважаючи на те, що є працездатним, офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, інших утриманців не має. Враховуючи викладене вище, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 50% від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов (а.с.16-17). Позивачка повідомлялись про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. Додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направила. Відповідач про розгляд справи в суді повідомлявся, шляхом направлення на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштовий конверт (а.с.21), який повернувся на адресу суду, як не вручений, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Своїм правом на підготовку відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи\~проводився без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 16.02.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.02.2011 року (а.с.7-8). Від даного шлюбу у подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] (а.с.4), та [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Шлюбні стосунки сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від утримання своїх синів, та в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. На підставі ст. 180\~Сімейного Кодексу\~України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини відповідно до ст. 179 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із наведеної норми слідує, що аліменти підлягають стягненню з на користь того з батьків, з ким проживає дитина. При цьому спосіб стягнення аліментів (частина від доходу чи тверда грошова сума) обирається саме стягувачем аліментів. У даному випадку спосіб стягнення аліментів визначається позивачкою. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти у частині від його заробітку у розмірі 1/2 частин всіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів суд має виходити із приписів статті 182 ЦПК України Згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 183\~Сімейного кодексу\~України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини другої статті 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виходячи із змісту частини п`ятої статті 183\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів на утримання двох дітей має становити 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на викладене вище, суд не погоджується із заявленим позивачкою розміром аліментів та приходить до висновку, що існують правові підстави для часткового задоволення позову та стягненні з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини від його доходів. Крім того, обставин, які б вказували на неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу судом не встановлено, ним самим не зазначено. Додатково суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дітей, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно ч.1\~ст.\~191\~СК України аліменти стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

Outcome: partial