Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Заявник у квітні 2025р. звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , [INFO] , яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань менше 300 м до місця роботи [PERSON] , [INFO] , строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу - [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. В обґрунтування заяви зазначається, що між заявником та заінтересованою особою було зареєстровано шлюб, який розірвано у 2014 році. Однак колишній чоловік, залишаючись проживати у спільній квартирі разом із заявницею та їх сином, систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно заявника, про що складено терміновий заборонений припис. Просить заяву задовольнити в повному обсязі. Заявник у судових засіданнях просила заяву задовольнити. Заінтересована особа у судових засіданнях заперечив щодо поданої заяви. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком заявниці [PERSON] , до матеріалів справи жодних доказів укладення шлюбу, розірвання шлюбу, народження дитини заявник не подавала, однак такі факти підтверджуються [PERSON] . Факт належності трьохкімнатної квартири колишньому подружжю, також не підтверджено належним доказом, однак [PERSON] підтвердив, що вказана квартира є спільною власністю. За час спільного проживання, як доводила заявник, колишній чоловік систематично вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, зокрема випадок у березні, де колишній чоловік вчинив конфлікт, нецензурно виражався та вдарив її на фоні фінансових питань (розглядається справа в суді щодо збільшення аліментів на дитину), тому вона звернулась з даною заявою до суду. Так, як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2025р. було видано терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , який за адресою [ADDRESS] близько 20.30год вчинив домашнє насильство стосовно [PERSON] (а.с.7), строком на 10 діб. На запитання суду про систематичність такого домашнього насильства та наявності інших тимчасових заборонних приписів, заявниця зазначила, що інших приписів немає, у медичний заклад не зверталася. Заінтересована особа [PERSON] суду пояснив, що дійсно 24.03.2025р. виник конфлікт у колишнього подружжя без застосування жодного насилля (не заперечує підвищення голосу та можливість висловів десь з нецензурним словом), оскільки дружина, якій належить також у рівній частці житло, починаючи з 2014 року взагалі не бере участь у витратах, пов`язаний з утриманням (комунальні витрати), всі витрати оплачує самостійно він, тільки з січня 2025р. розпочавши судові справи вона вносить частково та періодично кошти для фіксування нібито сплати. Натомість [PERSON] звернулась в суд вимагаючи збільшення аліментів на дитину, хоча син проживає у квартирі, де й батько, а тому перебуваючи на кухні він того дня розпочав розмову про несення спільних витрат на житло, після чого вона одразу викликала поліцію. При цьому, він із сином проживає в цій квартирі, а заявник має поруч іншу квартиру (однокімнатну), але приходить в спільну квартиру, яка придбана за кошти [PERSON] . На запитання суду про наявність у заінтересованої особи іншого житла - заперечив факт такого. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (щодо вчинення домашнього насильства) має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою останнього. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства України та те, що у судовому засіданні не підтверджено ні систематичність домашнього насильства, ні фізичний вид такого, а стосовно психологічного виду, то зважаючи на причину конфлікту - такий також не підтверджено, суд приходить до висновку про те, що заявник не довела вимоги заяви щодо видачі обмежувального припису стосовно не наближення до житла, в якому проживає [PERSON] , іншого немає, при цьому що вона проживає за іншою адресою. Щодо доводів заявника за вимогами 2,3 заяви про заборону наближатися на відстань менше 300 м до місця роботи [PERSON] , а також особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, то як зазначила на запитання суду заявник, такі вимоги висловлені з метою уникнення в майбутнього можливої такої поведінки [PERSON] . Проте, вимоги заяви не можуть стосуватись порушених в майбутньому прав та інтересів, а тому також не підлягають до задоволення. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed