Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

20.01.2025 до Корольовського районного суду м.Житомира звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3849762 від 20.08.2021 у розмірі 36520,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 3849762 із використанням одноразового пароля, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8000 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, строком на 15 днів, проте відповідачем не були виконані належним чином кредитні зобов`язання. 11.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міолан" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Кредитним Договором № 3849762 від 2008.2021. Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" є новим кредитором та набуло право вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить - 36520,00 грн., з яких: 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27000,00 грн - заборгованість за відсотками; 1520,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами. У зв`язку з вищевказаним позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 21.01.2025 року відкрито провадження за даним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судовий розгляд справи. 19.05.2025 представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.110) 19.05.2025 відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні застосувавши строк позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 211\~ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 20.08.2021 року [PERSON] в особистому кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» https://miloan.ua подав заявку на отримання кредиту № 3849762 в сумі 8000,00 грн строком на 15 днів, тобто до 04.09.2021, під 2,5% відсотки за кожени день користування зі сплатлю одноразової комісії в сумі 1520,00 грн . Яку цього ж дня було погоджено(а.с. 17-18). 20.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3849762. Сторони погодили суму кредиту - 8000,00 грн., строком на 15 днів з 20.08.2021, під 2,5 % за кожен день користування кредитом, що становитиме 3000,00 грн та одноразову комісію - 1520,00 грн, що становить 19% від суми кредиту, а також дату повернення кредиту, відсотків та комісії -04.09.2021 ( п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору) Сторони також передбачили можливість пролонгації строку кредитування в п.2.3 Договору за певних умов. Також в додатку №1 до договору сторони погодили графік платежів, а саме, що 8000,00 грн кредиту, 3000,00 відсотків за користування кредитом та 1520,00 грн комісії за видачу кредиту, що сукупно становить 12520,00 грн відповідач мав сплатити 04.09.2021 (а.с55) Крім цього сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту №3849762, який є додатком до договору про споживчий кредит №3849762 від 20.08.2021 (а.с.56-57) Договір про споживчий кредит №3849762 від 20.08.2021 та його додатки №1,2 від 20.08.2021 підписано електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (а.с.57) . За умовами зазначеного кредитного договору відповідачу 20.08.2021 року були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 8000 грн. (а.с. 59). Згідно розрахуну заборгованість [PERSON] перед ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором № 3849762 становить 36520,00 грн з яких : - 8000,00 тіло кредиту; - 1520,00 грн - комісія за видачу кредиту; - 27000,00 грн відсотки за користування кредитом. Згідно з договором відступлення прав вимоги №12Т 11.11.2021 ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Договором про споживчий кредит № 3849762 від 20.08.2021 на загальну сума заборгованості 36520,00 грн, що підтверджується копією договору відступлення прав вимоги №12Т від 11.11.2021 (а.с. 25-33). 27.09.2024 ТОВ "Діджи Фінанс" направило [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 3849762 від 20.08.2021 в сумі 36520,00 грн (а.с.63) Доказів виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 3849762 від 20.08.2021 матеріали справи не містять, натомість відповідач [PERSON] просить застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини, що регулюються нормами ЦК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог суд прийшов наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статі\~76,\~77,\~79 ЦПК України). Відповідач просить застосувати строк позовної завності у цій справі та на підставі цього відмовити в позові. Зокрема, у постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Отже щодо порушеного права. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 20.08.2021 року [PERSON] в особистому кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» https://miloan.ua подав заявку на отримання кредиту № 3849762 в сумі 8000,00 грн строком на 15 днів, тобто до 04.09.2021, під 2,5% відсотки за кожени день користування зі сплатою одноразової комісії в сумі 1520,00 грн . Яку цього ж дня було погоджено(а.с. 17-18). 20.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3849762. Сторони погодили суму кредиту - 8000,00 грн., строком на 15 днів з 20.08.2021, під 2,5 % за кожен день користування кредитом, що становитиме 3000,00 грн та одноразову комісію - 1520,00 грн, що становить 19% від суми кредиту, а також дату повернення кредиту, відсотків та комісії -04.09.2021 ( п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору) Також в додатку №1 до договору сторони погодили графік платежів, а саме, що 8000,00 грн кредиту, 3000,00 відсотків за користування кредитом та 1520,00 грн комісії за видачу кредиту, що сукупно становить 12520,00 грн відповідач мав сплатити 04.09.2021 (а.с55) Крім цього сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту №3849762, який є додатком до договору про споживчий кредит №3849762 від 20.08.2021 (а.с.56-57) Договір про споживчий кредит №3849762 від 20.08.2021 та його додатки №1,2 від 20.08.2021 підписано електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (а.с.57) . Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без\~здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, вважає, що договір про споживчий кредит №3849762 від 20.08.2021 та додатки №1,2 від 20.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за кредитним договором виконав та перерахував 20.08.2021 [PERSON] - 8000,00 грн вказавши призначення платежу .Кошти згідно договору 3849762 (а.с.59) Доказів сплати відповідачем 8000,00 гредиту матеріали справи не містять, а отже ТОВ "Мілоан" мав право стягнення з відповідача 8000,00 грн кредиту за договором №3849762 від 20.08.2021 Щодо нарахованих відсотків в сумі 27000,00 грн. Умовами кредитного договору від 20.08.2021 № 3849762\~передбачено користування\~кредитом \~ строком на 15 днів з 20.08.2021, під 2,5 % за кожен день користування кредитом, що становитиме 3000,00 грн. (п.1.5.2 договору Згідно розрахунку ТОВ "Мілоан" з 20.08.2021 по 04.09.2021 нараховано 3000,00 грн відсотків за користування кредитними коштами в сумі 8000,00 грн що відповідає умовам договору, а саме п.1.3, та 1.5.2 Договору (а.с.22) Нарахування відсотків з 05.09.2021 по 03.11.2021 не відповідає умовам договору, осекільки п.2.3 визначено умови пролонгації строку кредитування Так п.2.3.1.1 Договору передбачено, що пролонгація строку кредитування можлива лише за певних умов. Так позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч сплатити комісію за управління та обслуговуваня кредиту та певну частку заборгованості. Оскільки таких дій [PERSON] не вчинив то і пролонгація строку кредитування не можлива, отже нарахування відсотків понад 3000,00 грн є неправомірною. Таким чином ТОВ "Мілоан" мав право стягнення з відповідача лише 3000,00 грн відсотків за користування кредитом 15 днів в сумі 8000,00 грн, як і передбачено умовами кредитного договору від 20.08.2021 № 3849762. Інші відсотки нараховані поза межами дії кредитного договору та права на їх стягнення ТОВ "Мілоан" не мав. Щодо комісії за видачу кредиту в сумі 1520,00 грн. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до\~\~тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання\~\~ кредиту, а також подальше\~\~витребування нарахованої комісії\~\~позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким,\~\~що відповідає вимогам діючого законодавства. Отже встановлення в договорі комісії за видачу кредиту в сумі 1520,00 грн. є правомірною. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.214 ЦК України). Згідно з договором відступлення прав вимоги №12Т 11.11.2021 ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Договором про споживчий кредит № 3849762 від 20.08.2021 на загальну сума заборгованості 36520,00 грн, що підтверджується копією договору відступлення прав вимоги №12Т від 11.11.2021 (а.с. 25-33). \~ \~ \~ \~Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача 8000,00 грн тіла кредиту, 3000,00 грн відсотків за користування кредитом та комісії за видачу кредиту в сум 1520,00 грн є обгрунтованими оскільки належали ТОВ "МІлоан" і у відповідному обсязі на підставі ст.512,514 ЦК України перейшли позивачеві. \~ \~ \~ \~В іншій частині позовні вимоги необгрунтовані, а саме щодо стягнення відсотків. \~ \~ \~ \~Вирішивши що частина вимог обгрунтована суд має вирішити питання щодо строків давності. \~ \~ \~ \~За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. \~ \~ \~ \~За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. \~ \~ \~ \~Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. \~ \~ \~ \~Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. \~ \~ \~ \~У справі, що переглядається, договір про споживчий кредит №3849762 укладено 20.08.2021 строком на 15 днів до 04.09.2021. Суд встановив, що підстав для пролонгації строку кредитування не було \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] мав сплатити кредит, відсотки та комісію 04.09.2021 року як те передбачено договором про споживчий кредит №3849762 від 20.08.2021 проте не зробив цього \~ \~ \~ \~Позивач же право вимоги до відповідача нубув з 11.11.2021 оскільки саме цього дня ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Договором про споживчий кредит № 3849762 від 20.08.2021 \~ \~ \~ \~Отже, позивач мав законне право звернутись з вимогою до [PERSON] до 06.09.2024. \~ \~ \~ \~Позов подано 19.01.2025 через систему "Електронний суд" \~ \~ \~ \~Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: \~ \~ \~ \~«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». \~ \~ \~ \~Станом на 19.01.2025 у (звернення до суду з позовом у даній справі) воєнний стан на території України діяв. \~ \~ \~ \~У зв`язку з наведеним вище,суд дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №3849762 від 20.08.2021 , яку заявлено 19.01.2025, заявлено в межах строку позовної давності, оскільки 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким, зокрема, позовна давність, визначена у ст.ст.257-259,362,559,681,728,789,1293 ЦК України продовжується на строк дії в Україні воєнного стану, так як останній день трьохрічного строку позовної давності звернення до суду в даному випадку припадав на 06.09.2024 року, тобто під час чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено. Отже, враховуючи викладене, суд приймає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживче кредитування №3849762 від 20.08.2021 в сумі 12520,00 грн з яких: - 8000,00 грн заборгованість за кредитом; - 3000,00 грн. відсотки за користування кредитом з 20.08.2021 по 04.09.2021 ; - 1520,00 грн. одноразова комісія за видачу кредитних коштів . В задоволенні решти вимог - відмовити. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при звернення до суду сплатив 2422,40 грн судового збору які зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.86) Оскільки позов задоволено частково то з відповідача слід стягнути на користь позивача 830,46 грн судового збору (12520,00 грн :36520,00 грн х 1422,40 грн=830,46 грн) Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи витрати позивача на правничу допомогу в даній справі склали 6000 гривень, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 42649746 від 01.11.2024, детальним описом виконаних адвокатом робіт, актом підтвердження надання юридичної допомоги про надання правничої допомоги від 30.12.2024 де вказано, що правовий аналіз спірних правовідносин потребував 1,5 години час, вартістю -2250,00 гр. складання позовної заяви зайняло 3 години часу вартістю-3000,00 грн, формування письмових доказів зайняло 1 годину часу вартістю 750,00 грн (а.с. 16, 24, 41-45). Відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, лише надав заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити в позові з причин пропуску строків позовної давності. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22вказав, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Отже суд самостійно не вправі зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, якщо його про це не просить сторона. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6000,00 грн витрат на правничу допомогу, що підтверджені сторною позивача.

Outcome: partial