Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 22.06.2021 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі за текстом - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»), кредитний договір № 2056823, згідно умов якого отримав кредит на суму 7000,00 грн на строк 30 днів із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,90 процентів від суми кредиту за кожен день користування ними. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №02-24122001, згідно умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2056823 від 22.06.2021 року. В свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені вищезазначеним договором, внаслідок чого станом на 19.02.2022 року має заборгованість в сумі 22960,00 грн. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника - адвоката Пархомчука С.В. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 22960,00 грн; а також понесені ним судові витрати. Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того до позовної заяви представник позивача додав доказ надсилання іншому учаснику справи - відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення у цінний лист 0505242720398 (а.с.24) та копію списку відправлень №3 (ф.109 Документи) згрупованих поштових відправлень Укрпошта Документи АТ «Укрпошта» (а.с.24-25), в якому під № 50 наявні відомості про рекомендоване поштове відправлення № 0505242720398 надіслане відповідачу, а також копію фіскального чеку про оплату послуг за пересилання (а.с.25 на звороті). При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0505242720398 останнє 20.02.2025 року було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. 10.03.2025 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області (а.с.36) дана справа була передана за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області. 09.04.2025 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області (а.с.41). 15.04.2025 року ухвалою суду (а.с.45-46) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем і його представником шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 16.04.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.48-49), а відповідачем, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 11.04.2025 року № 03-17/1274 (а.с.44), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610247015534, яке 23.04.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Окрім того судом додатково ухвалу було направлено відповідачу на його електронну пошту, зазначену у договорі № 2056823 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.14) та позивачем у змісті позовної заяви (а.с.1) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить довідка про доставку електронного листа 16.04.2025 року (а.с.50). У встановлений судом строки відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 12.05.2025 року представник позивача - адвоката Пархомчук С.В. подав до суду з використанням системи «Електронний суд» клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн, а до клопотання додав доказ надсилання іншому учаснику справи - відповідачу копій поданого до суду клопотання з додатками у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладень у цінний лист 0505298434878 та копію списку СВ №43 згрупованих поштових відправлень Укрпошта Документи (Ф.103 Документи) АТ «Укрпошта», в якому під № 52 наявні відомості про рекомендоване поштове відправлення № 0505298434878 надіслане відповідачу, а також копію фіскального чеку про оплату послуг за пересилання. Окрім того, у змісті даного клопотання, представник позивача також зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0505298434878 останнє 15.05.2025 року було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини: 22.06.2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договір №2056823 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.11-14), з використанням о 22:55:03 годині для його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «К 966», відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 7000 грн та на строк 30 днів, під розмір процентної 1,90 % в день у межах строку кредиту. Згідно п. 2.1 договору кредит надається товариством в безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом з метою отримання кредиту. При цьому, в розділі «11. Реквізити та підписи сторін» договору №2056823 від 22.06.2021 року (а.с.14) стосовно особи клієнта [PERSON] зазначений номер його мобільного телефону [NUMBER] . Водночас [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]» 22.06.2021 року о 22:55:03 годині також підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.9), в якій зазначено, що проценти за користування кредитом складуть 3990 грн, а загальна вартість кредиту (сума платежу за розрахунковий період) складає 10990 грн. В свою чергу, згідно довідки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с.18), одноразовий ідентифікатор «[NUMBER]» був відправлений 22.06.2021 року на номер телефону [NUMBER] . На підтвердження виконання товариством п.2.1 кредитного договору позивач надав інформаційну довідку ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 04.03.2024 року Вих.№32320-0403 (а.с.23), відповідно до якої 22.06.2021 року о 22:56:10 годині на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти у сумі 7000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 94754055. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 02-24122001 (а.с.21-22), відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» передало (відступило) права грошової вимоги, зокрема до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2056823 від 22.06.2021 року, що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 року (а.с.17). В свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку, в строки, передбачені вищезазначеним договором, не повернув наданий йому кредит та не сплатив відсотків за користування ним. При цьому, з метою досудового врегулювання спору керівником ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» - директором Бондаренком О.П. було складено на ім`я відповідача [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором від 10.01.2022 року за Вих № б/н (а.с.15). Водночас суд відзначає, що позивачем суду не надано доказів отримання відповідачем цієї досудової вимоги та/або принаймні її дійсного відправлення поштою. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 2056823 (а.с.16), станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 22960,00 грн, з яких 7000,00 грн прострочене тіло, а 15960,00 грн прострочені відсотки. Однак, суд відзначає ту обставину, що із зазначеної вище виписки не вбачається ні періоду здійснення нарахування відсотків за користування кредитом, а ні самої методики (формули) застосованої керівником ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» - директором Осипенко І.С. для здійснення розрахунку відсотків за користування кредитом, внаслідок якої відбулось їх нарахування в розмірі 15960,00 грн. Водночас ніякого окремого розрахунку відсотків за користування кредитом позивачем/його представником до позовної заяви не додано. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 2056823 від 22.06.2021 року, укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», а також враховуючи те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву (відзив) та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками з огляду на наступне. Водночас згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 2056823 (а.с.16), вбачається, що за договором № 2056823 від 22.06.2021 року відсотки боржнику [PERSON] були нараховані за період з 22.06.2021 року по 04.12.2024 року. Однак, у пункті 1.3 договору № 2056823 від 22.06.2021 року (а.с.11) його сторонами було визначено, що строк кредиту 30 днів. При цьому, кредитні кошти були переведені на рахунок [PERSON] 22.06.2021 року (а.с.23). Таким чином кредит надався (Договір укладений) строком на 30 днів від 22.06.2021 року. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим суд вважає, що заявлений позивачем розмір заборгованості нарахованої за відсотками в період після 22.07.2021 року по 04.12.2024 року є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Натомість заборгованість за відсотками в період з 22.06.2021 року по 22.07.2021 року нарахована обґрунтована в межах строку дії договору і підлягає стягненню в сумі 3990 грн (7000 грн / 100% Х 1,90% Х 30 днів = 3990 грн). Загалом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 10990 грн, з якої 7000 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, а 3990 грн - прострочена заборгованість за відсотками. Окремо суд відзначає, що саме такі суми вартості кредиту (платежу за розрахунковий період) та процентів за користування кредитом були розраховані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.9). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції в національній валюті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 22.01.2025 року № 3 4442 (а.с.7). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до копії договору про надання правової допомоги (а.с.19), укладеного 29.12.2023 року між позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В., копії додаткової угоди № 1 укладеної 27.12.2024 року до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с.20), а також доданих до клопотання від 12.05.2025 року копії акту про отримання правової допомоги від 28.04.2025 року та платіжної інструкції в національній валюті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.04.2025 року № 37974, вартість витрат на правничу допомогу позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» становить 10500 грн, які були ним сплачені адвокату Пархомчуку С.В. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Водночас із цим від відповідача [PERSON] до суду не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України. Таким чином загальна сума судових витрат позивача становить 12922,40 грн, з яких 2422,4 грн - судовий збір, а 10500 грн - витрати, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу. Ураховуючи зазначене вище суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» підлягають стягненню судові витрати понесені останнім на сплату судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6184,66 грн, що становить 47,86 відсотка від 12922,40 грн (12922,4/100Х47,86=6184,66), оскільки позовні вимоги задоволені частково на 47,86 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 10990 х 100/22960), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 52,14 відсотків (100 - 47,86).

Outcome: partial