Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну (зменшення) розміру аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що з відповідачкою по справі мають спільну неповнолітню дитину. Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року. Позивач має на утриманні ще трьох дітей, на яких сплачує аліменти на підставі судового наказу, а також дитину дружини та батьків пенсіонерів, тому позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів та стягнення з нього на користь відповідачки на утримання малолітньої доньки [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн. 30 жовтня 2024 року до суду надійшла позовна заява про зменшення розміру аліментів, в якій позивач просив зменшити розмір аліментів, які встановлені судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з Смаги на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та встановити розмір 1/15 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову про зміну розміру аліментів та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн. відмовлено. Судом встановлено, що під час розгляду справи судом не вирішено питання стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, тому суд з власної ініціативи вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення. Вислухавши думки представника позивача, який просив зменшити розмір аліментів, а також заперечення представниці відповідачки, яка просила відмовити у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1\~статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. З урахування наведеного додаткове рішення може бути ухвалено виключно з правових підстав, передбачених частиною 1\~статті 270 ЦПК України. Судом встановлено, що 30 жовтня 2024 року до суду надійшла позовна заява про зменшення розміру аліментів, в якій позивач просив зменшити розмір аліментів, які встановлені судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з Смаги на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та встановити розмір 1/15 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову про зміну розміру аліментів та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн. було відмовлено. Таким чином, дані позовні вимоги є нерозглянутими, а тому підлягають вирішенню шляхом постановлення додаткового судового рішення. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~(далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3\~статті 89 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на те, що у нього змінився матеріальний, оскільки він має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти, а також дитину дружини та батьків, які є пенсіонерами та потребують матеріальної допомоги. Разом з тим, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей на утримання яких сплачує аліменти, дитину дружини, а також батьків, які є пенсіонерами без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] \~\~\~ [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам, оскільки зазначені обставини не є тими обставинами, що виникли після визначення судовим наказом розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,\~встановивши всі\~фактичні обставини\~справи та\~дослідивши зібрані\~у справі\~докази,\~суд дійшов\~висновку про\~відсутність підстав\~для задоволення\~позову [PERSON] \~про зменшення\~розміру аліментів\~та встановлення\~розміру аліментів\~у розмірі\~1/15\~частини заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~та не\~більше 10\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану, а наявність на утриманні інших дітей, аліменти на утримання яких позивач сплачує є обставиною, яка виникла до видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , тому не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed