Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

20.08.2024\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом\~до Кубейської\~сільської ради\~та просить\~постановити рішення,\~яким визнати\~за ним\~право власності\~на житловий\~будинок садибного\~типу з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування,\~за заповітом\~після смерті\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] . При цьому він посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] , належав вищезазначений будинок, як членам колгоспного типу двору. [INFO] помер батько позивача [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за вищезазначеною адресою. Спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, але не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , яка залишила заповіт на користь [PERSON] , позивача по справі. Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті спадкодавця, але при житті спадщина не була оформлена за спадкодавцем, тому коли позивач звернувся до державного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, йому було відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, тому позивач звертається до суду з цім позовом. Ухвалою судді Висоцького С.О. від 26.08.2024 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також ухвалою витребувано з архіву копію спадкової справи №132/2012 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувана інформація надійшла до суду 04.11.2024 року. 25.11.2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було визначено суддю Раца В.А. для розгляду справи, та ухвалою судді Раца В.А. від 29.11.2024 року прийнято справу до провадження на стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 02.04.2025 року було витребувано інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідь надійшла 05.05.2025 року. \~ \~ \~ \~Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] в позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності позивача. Окрім цього представник позивача Кишлали Е.І., яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 20.08.2024 року, що посвідчена начальником Ізмаїльсько-Арцизького відділу надання безоплатної правничої допомоги на підставі ч.2 ст.62 ЦПК України, ч.3 ст.245 ЦК України, ст.59 КАСУ України за №37 (а.с.60), надала 02.04.2025 року клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.107). Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області в особі т.в.о.голови Арабаджи М. надав 13.02.2025 року шляхом формування в системі «Електронний суд», заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позов визнав у повному обсязі (а.с.106). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 14 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", до складу якого входили (були зареєстровані та проживали) [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №03-01-11/294, виданою 05.06.2024 року секретарем виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т. на підставі записів в погосподарській книзі №4, особистий рахунок № [NUMBER] (а.с.20). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, по 1/2 кожний. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.07.1997 року, виданого Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про смерть №48, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/2 частину у житловому будинку [ADDRESS] . На момент його смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК Української РСР за законом першої черги є дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою секретаря виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т. №03-01-11/294 від 05.06.2024 року, відповідно до якої на момент смерті [PERSON] з ним в одному будинку була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с.20), а також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81025577, сформованою та виданою 02.05.2025 року нотаріусом Станєвою В.Б., в якій зазначено про відсутність інформації у Спадковому реєстрі, щодо заведених спадкових справи відносно майна [PERSON] . Таким чином [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка його частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/2 частини та їй став належати увесь житловий будинок. Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2009 року, виданого Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про смерть №77 від 15.10.2009 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно, у тому числі на вищезазначений житловий будинок, частину якого вона в свою чергу успадкувала після свого чоловіка, але не оформила на своє ім`я. Ще при житті вона під прізвищем « [PERSON] » 16 липня 2001 року в Червоноармійській сільській раді Болградського району Одеської області склала заповіт за реєстром №144, в якому прізвище спадкоємця, помилково вказане « [PERSON] » замість його правильного прізвища по його ж паспорту « [PERSON] ». Відповідно до цього заповіту мати зробила таке розпорядження: усе його майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, і на що він за законом матиму право, заповіла позивачу по справі (а.с.84), заповіт складено російською мовою. Звернувшись до суду позивач [PERSON] довів факт, що померла [PERSON] є його матір`ю та саме йому мати заповіла після смерті все своє майно, що підтверджується рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30.09.2011 року по справі №2-о-81/11, яке набрало законної сили (а.с.13). Таким чином спадкоємцем померлої за заповітом є син [PERSON] , що підтверджується: \~ \~ \~ \~- свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 06 квітня 1954 року Червоноармійським бюро ЗАГС Болградського району Одеської області (а.с.10); \~ \~ \~ \~- рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30.09.2011 року по справі №2-о-81/11 про встановлення факту родинних зв`язків (а.с.13). Спадкоємець [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований з померлою за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №03-01-11/294, виданою 05.06.2024 року секретарем виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т. на підставі записів в погосподарській книзі №4, особистий рахунок № [NUMBER] (а.с.20), та відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем, що також підтверджується матеріалами спадкової справи за №132/2012, яка була заведена 18 квітня 2012 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.73-96), тобто єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є син померлої, позивач по справі, та на деяке майно вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.92, 94). У статтях 1233-1235 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частина 3\~ст.\~1268\~ЦК\~України\~ визначає,\~що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою завідувача Арцизької ДНК Панашенка І.П. №362/02-14 від 02.07.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, якій підтверджував би належність будинку спадкодавцю та відсутністю державної реєстрації права власності (а.с.44). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved