Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

13 лютого 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Богославський А.С. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06 березня 2004 року [PERSON] набув у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ВВВ №912044. При спробі внести відомості для реєстрації свого права власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у 2024 році йому стало відомо, що за квартирою по [ADDRESS] , зареєстровані обтяження, а саме арешт нерухомого майна згідно з ухвалою б-н від 02.11.2004 Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, який було накладено на попереднього власника житла [PERSON] . Інформація про вказані обтяження є актуальною і на теперішній час. З урахуванням вищенаведеного та за для недопущення порушення прав позивача на вільне володіння належним йому майном, просять суд зняти арешт з майна та виключити запис про обтяження майна по [ADDRESS] . Відповідно до ухали суду від 03 березня 2025 року провадження по справі за позовною заявою було відкрито та призначено підготовче засідання за правилами загального провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву, в якій просять цивільну справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити. Відповідач відзив на позов суду не надав, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи не з`явився, надав суду витребовувані документи. 28 травня 2025 року підготовче судове засідання було закрито, справа призначена до судового рогляду по суті. Згідно з вимогами ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідачі повідомлялися про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали, крім того, відповідачі тричі не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2004 [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . На момент розгляду справи [PERSON] є єдиним власником квартири по [ADDRESS] . 23.01.2024 представник позивач отримав відповідь від Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради №12/02-01-22/197 про те, що у належному позивачу житлі по [ADDRESS] не можливо зареєструвати місце проживання, оскільки на вказаний об`єкт нрухомого майна накладено арешт. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №363092341 право власності на квартиру по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 03.01.2005 на підставі договору купівлі-продажу, ВВВ №912044, 06.03.2004, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрованого в реєстрі за №518. Разом із цим з цієї ж довідки слідує, що 09.03.2005 зареєстровано Першою криворізькою державною нотаріальною конторою обтяження нерухомого майна по [ADDRESS] , а саме арешт нерухомого майна за №1746622, внесений на підставі ухвали б-н від 02.11.2004 Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу (суддя Тарасенко К.В.). При цьому власником майна зазначено [PERSON] . Так, на момент розгляду справи та внесення відомостей до реєстру про накладання арешту [PERSON] був та є єдиним власником квартири по [ADDRESS] , але арешт накладено на дане майно щодо попереднього власника [PERSON] у період, коли квартира у його власності вже не перебувала. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 статі 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 статті 149 ЦПК України у редакції, що діяла на момент спірних праовідносин, передбачає те, що суд чи суддя на просьбу осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в усякій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. З архівних матеріалів, наданих Криворізькою філією Дежавного нотаріального архіву в Дніпропетровській області та архівом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, встановлено, що відповідно до змісту ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2004 року у цивільній справ за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було накладено арешт з метою забезпечення позову на квартиру [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] . Позивач [PERSON] не мав жодного процесуального відношення до даної цивільної справи: не був стороною та іншим її учасником. Сама ухвала Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2004 року, яка зазначена як підстава арешту квартири по [ADDRESS] , є знищеною, так як вона вважається процесуальним документом, який приймався у ході розгляду справи і не є остаточною, а тому у архіві суду не збереглася, що підтверджується актом №5 від 24.12.2012. Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Згідно зі ст. 155 ЦПК України у редакції, що діяла на момент спірних праовідносин, ухвала про забезпечення позову може бути скасована судом, який розглядає справу. Питання про скасування забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розглядові питання про скасування забезпечення позову. Якщо в позові буде відмовлено, вжиті заходи по забезпеченню позову зберігаються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову. Судом було встановлено, що згідно з ухвалою суду від 08.06.2005 провадження №2-1010/2005, яка зберігається в архіві Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було залишено без розгляду, разом із цим забезпечення позову в установленому порядку скасоване не було. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У пункті 8 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказано, що в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту. Так, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на нерухоме майно порушує на даний час право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на нерухоме майно, порушується право власності позивача, унаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з вищезазначеного майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, ураховуючи те, що будь-які судові провадження чи виконавчі провадження зобов`язального характеру, де б [PERSON] мав статус боржника, не виявлені, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зняти арешт, на квариру за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві власності, накладений ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2004 року про накладання арешту на квартиру, реєстраційний номер обтяження 1746622. Вимоги про стягнення судового збору з відповідача позивачем не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved