Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на статті 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1265, 1269 ЦК України, просив визнати за ним, [PERSON] , в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , отриманої у спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВП«Чорнобильська АЕС» від 16.12.1996 №784-пр., право приватної власності на яку 18 лютого 1997 року зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі за №454/103, що залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , який на момент смерті був розлучений з бабою позивача [PERSON] , відповідачем у справі. Після смерті діда позивача відкрилась спадщина, до складу якої входить частка у спільній сумісній власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» від 16.12.1996 №784-пр., була отримана у спільну сумісну власність позивачем [PERSON] , його дідом [PERSON] , бабою [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] . Право спільної сумісної власності на вищевказаний об`єкт нерухомості 18 лютого 1997 року зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області, про що внесено запис у реєстрову книгу за №454/103. 15 жовтня 2019 року за заявою позивача приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Київської області Петрушина Л.М. відкрила спадкову справу №66/2019, номер у Спадковому реєстрі 64889564. Мати позивача [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] та спадкоємцем першого ступеню споріднення, у порядку та строки, визначені законом відмовилась на користь позивача від прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] . Ніхто з інших спадкоємців першої-п`ятої черги за законом, коло яких визначено статтями 1262-1265 ЦК України, не заявляв про свої права на спадщину, про що свідчать матеріали спадкової справи. Нотаріус повідомила позивачу, що він не зможе оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті його діда [PERSON] , оскільки у свідоцтві про право власності на житло від 16.12.1996 не вказано розмір частки кожного із співвласників вказаної квартири, у листі від 03.03.2025 № 40/02-14 нотаріус обґрунтувала причини неможливості видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку нерухомого майна-квартири з вищенаведених підстав та рекомендувала звернутися з даного питання до суду. Внаслідок цього позивач позбавлений можливості належним чином у встановленому законом порядку посвідчити своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку його діда у вищевказаній квартирі.За вказаних обставин з метою визначення розміру частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання за позивачем права власності на частку спадкодавця в порядку спадкування за законом, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом ( а.с. 3-8). Ухвалою судді від 09 квітня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05 травня 2025 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та в приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушиної Л.М. витребувано завірену належним чином копію спадкової справи №66/2019, номер у Спадковому реєстрі 64889564, спадкодавця [PERSON] ( а.с. 64-65). Ухвалою суду від 05 травня 2025 року оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20 травня 2025 року на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 198 ЦПК України ( а.с. 83-84). Позивач та відповідачі у призначене підготовче засідання не прибули, про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлені належним чином ( а.с. 86, 89-91). У поданій до суду заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав ( а.с.79). Відповідачі також просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали, про що подали до суду відповідні заяви ( а.с.80-81). З огляду на положення частини 1 статті 198, частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка вказаних учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, не перешкоджає його проведенню. Оскільки в підготовче засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Як вбачається з частини першої\~статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, народився [INFO] , про що Відділом запису актів громадянського стану м.Славутича Київської області 20 січня 1993 року в книзі реєстрації актів про народження здійснений запис за №16 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с. 19). Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 23 серпня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області 23 серпня 1997 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №175 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.21). Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . Отже, відповідач [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , відповідача у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 серпня 1967 року Відділом запису актів громадянського стану м.Чернівці, копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.20). Таким чином, [PERSON] є дідом, а [PERSON] є бабою позивача [PERSON] . 26 березня 1998 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №44 та 26 березня 1998 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.22). [INFO] помер [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області 23 квітня 2019 року складено відповідний актовий запис №70 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.23). 15 жовтня 2019 року приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушина Л.М. відкрила спадкову справу №66/2019, номер у Спадковому реєстрі №64889564, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 57911879, сформованим 15.10.2019 приватним нотаріусом Петрушиною Л.М., копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.24). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №66/2019, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , останній за життя заповіту не залишив. Після його смерті у встановлений законом шестимісячний строк 15 жовтня 2019 року із заявою про прийняття спадщини звернувся лише його онук [PERSON] , який повідомив, що спадкоємцем за законом є дочка спадкодавця [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] жовтня 2019 року [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини, в якій повідомила, що є спадкоємцем відповідної частини всього спадкового майна спадкодавця, її батька, [PERSON] та на підставі статті 1274 ЦК України вона відмовляється від належної їй спадщини на користь онука спадкодавця, [PERSON] . Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавалися ( а.с. 93-97). Спадкодавець [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , один, про що в матеріалах спадкової справи №66/2019 міститься довідка № 365 від 29.08.2019, видана Ведильцівським старостинським округом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ( а.с.94). Позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 25.07.1995 по теперішній час, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №170 від 20.02.2025, виданою Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області ( а.с.28). Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , відповідач у справі, яка відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь свого сина [PERSON] , позивача у справі. З матеріалів спадкової справи видно, що до складу спадщини [PERSON] входить частка у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що в матеріалах спадкової справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.12.1996 на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» від 16.12.1996 № 784-пр. ( а.с. 97). Відповідно до цього свідоцтва, копію якого також надав позивач, співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право приватної спільної сумісної власності яких на цю квартиру зареєстровано 18.02.1997 Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області і записано в реєстрову книгу за №454/103, є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с.27). Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, м. Славутич віднесене до Вишгородського району Київської області. Згідно з технічним паспортом на квартиру, копія якого долучена до матеріалів справи, квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, загальною площею 70,5 кв м, жилою площею 40,4 кв м ( а. с. 265-26). Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 27.02.2025 ФОП [PERSON] , ринкова вартість вказаної квартири складає 534 884 гривень, без ПДВ (а. с. 30-53). Як вбачається з листа №40/02-14 від 03.03.2025 приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушиної Л.М., який міститься в матеріалах спадкової справи №66/2019 та копію якого також надав позивач, нотаріус з приводу оформлення спадщини померлого [INFO] [PERSON] роз`яснила, що у свідоцтві про право власності на житло, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке видано ВП «Чорнобильська АЕС» 16.12.1996 згідно з розпорядженням (наказом) від 16.12.1996 за №784-пр., зазначено, що квартира належить [PERSON] (спадкодавцю), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( спадкоємцю) на праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного з них. Інформація про державну реєстрацію права власності на вищезгадану квартиру в Державному реєстрі речових прав відсутня. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки має вирішуватися в суді ( а.с. 29, 97 зв.ст.). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на квартиру позбавляє можливості позивача отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджено листом №40/02-14 від 03.03.2025 приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Петрушиної Л.М. Таким чином, позивач звернувся до суду з метою захисту свого спадкового права. Згідно зі\~статтею 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з приписів\~статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою\~статті 1222 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вбачається із частини другої цієї статті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом частини першої\~статті 1226 Цивільного кодексу\~України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із частиною першої\~статті 1258 Цивільного кодексу України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до частини першої\~статті 1261 Цивільного кодексу України\~у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки.\~У другу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають рідні\~брати та\~сестри спадкодавця,\~його баба\~та дід\~як з\~боку батька,\~так і\~з боку\~матері (стаття\~1262\~ЦК України).\~ У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( стаття 1264). У п`яту\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають інші\~родичі спадкодавця\~до шостого\~ступеня споріднення\~включно,\~причому родичі\~ближчого ступеня\~споріднення усувають\~від права\~спадкування родичів\~подальшого ступеня\~споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (частина перша статті 1265 ЦК України). Частиною другою статті 1274 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За змістом частин другої, третьої вказаної статті, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну . Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Відповідно до\~статті 355 Цивільного кодексу України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга).\~Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта). Частиною першою\~статті 368 Цивільного кодексу\~України\~передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частинами першою, другою\~статті 372 Цивільного кодексу України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з наведених норм матеріального права, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 грудня 1996 року згідно з розпорядженням генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» № 784-пр. За відсутності домовленостей між співвласниками щодо розміру частки кожного з них у спільному майні законом презюмується рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності. У зв`язку з цим правильним є застосування принципу рівності часток співвласників при визначенні часток у спільній сумісній власності, які не визначені за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, частка співвласника нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , становить її частину. За змістом частини четвертої\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі №570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~статті 392 Цивільного кодексу\~України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої\~статті 25\~Цивільного кодексу\~України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта\~статті 25 Цивільного кодексу України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень\~статті 16 Цивільного кодексу України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що позивач [PERSON] , який є онуком [PERSON] , який помер [INFO] , та спадкоємцем п`ятої черги за законом та на користь якого від прийняття спадщини після смерті спадкодавця відмовилась спадкоємець першої черги за законом [PERSON] , яка є дочкою спадкодавця, прийняв у встановленому законом порядку спадщину, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що не визначена частка спадкодавця в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , то необхідно визнати за позивачем право власності на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Пунктом 6 частини першої статті 264 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1\~337,21 грн ( а.с.1,2). У позовній заяві позивач просив не стягувати з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Згідно з частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасник\~справи розпоряджається своїми правами щодо предмета\~спору на\~власний розсуд. За таких обставин, оскільки відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 668,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем за подання позову, з відповідачів на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved