Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

13 серпня 2024 року до Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до розпорядження Широківського районного суду Дніпропетровської області №807, надійшла вказана цивільна справа. Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, яка була уточнена, про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обгрунтування якої зазначає, що [INFO] в с. Рози Люксембург Широківського району Дніпропетровської області померла [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . За життя , 01 серпня 2000 року [PERSON] склала заповіт на усе її майно на ім`я [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до числа якої входить: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 5,5491 гектарів у межах згідно з планом, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Розилюксембурзької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. На момент відкриття спадщини спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині відсутні. Бажаючи прийняти спадщину після померлої [PERSON] , позивач звернувся до нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме державний акт на землю виданий після смерті спадкодавця. Зазначає, що спадкова земельна ділянка площею 5,5491 гектарів у межах згідно з планом, розташована на території Розилюксембурзької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, була передана спадкодавцю [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення сесії Розилюксембузької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області №55-7/23 від 22 листопада 1999 року як колишньому члену КСП «Калинівський». На підставі вказаного рішення спадкодавець набув права власності на спадкову земельну ділянку. Однак, Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП №034067, виданий та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр №67/2274 на ім`я померлого [INFO] [PERSON] вже після втрати ним правоздатності, а саме [INFO] . Саме через вищевикладене, позивач не має змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права. Просить визнати виданий 15 грудня 1999 року на підставі рішення сесії Розилюксембурзької сільської ради №55-7/23 від 22 листопада 1999 року Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №034067 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр №67/2274 на ім`я померлого [INFO] [PERSON] недійсним. Визнати за ним в порядку спадкування, як спадкоємцем за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,5491 гектарів у межах згідно з планом, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Розилюксембурзької (нині Гречаноподівської) сільської ради Широківського (нині Криворізького) району Дніпропетровської області, яка прийняла спадщину за заповітом померлого [INFO] [PERSON] , однак своїх спадкових прав не оформила. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача: Територіальна громада в особі Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст.ст.280 - 281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року цивільна справа прийнята до провадження, розгляд постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлені обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] (а.с.8 копія паспорту). [INFO] померла [PERSON] , згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). За життя [PERSON] 01 серпня 2000 року склала заповіт на все майно, посвідчений секретарем сільської ради виконавчого комітету Розилюксембурзької сільської Ради Івановою Г.В.; зареєстровано в реєстрі №44 (а.с.9, а.с.11 - довідка). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до числа якої входить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12- копія свідоцтва); земельна ділянка площею 5,5491 гектарів у межах згідно з планом, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Розилюксембурзької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області Згідно Державного Акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП 3034067 від 15 грудня 1999 року, Державний Акт на право власності на земельну ділянку площею 5,5491 гектарів, розташованої на території Розилюксембурзької сільської ради, виданий на ім`я громадянина України [PERSON] ; Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр №67/2274.; на підставі рішення сесії Розилюксембурзької сільської ради народних депутатів №55-7/23 від 22 листопада 1999 року (а.с.18 копія акту). Згідно довідки відділу у Широківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 31-4-0.37-809/119 від 18.12.2019 року, у наявних матеріалах архіву відділу, в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Калинівський» Широківського району Дніпропетровської області, вказано прізвище [PERSON] , за номером 023; у Додатку №1 до протоколу затвердження результатів жеребкування та погодження меж суміжними землекористувачами, КСП «Калинівський» Широківського району, який є складовою частиною технічної документації по комплексу робіт по виготовленню і видачі державних актів на право приватної власності на землю із колективних земель КСП «Калинівський» Широківського району Дніпропетровської області, за порядковим номером 21 рахується прізвище [PERSON] ; у відомостях Державного земельного кадастру, земельна ділянка 5,5491 га за громадянином [PERSON] не зареєстрована (а.с.19-26). Судом досліджена копія Рішення Розилюксембурзької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 22 листопада 1999 року №55-VІІІ/ХХІІІ «Про видачу громадянам державних актів на право приватної власності на землю, які виходять зі складу КСП зі своїми земельними паями» (ас.27-28). За життя [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] , що проживає: в [ADDRESS] ; заповіт посвідчено 19 жовтня 1998 року секретарем виконкому Андріївської сільської ради Широківського раойону Дніпропетровської області Скрипка Н.А. (а.с.29 копія заповіту). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.30). [PERSON] своїх спадкових прав не оформила. Згідно постанови державного натаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. від 12 жовтня 2016 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме державний акт на землю виданий після смерті спадкодавця. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 116\~ЗК\~України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України,Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Згідно ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам\~цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст.393\~ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Частиною 1 ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.2,5 ст.158 ЗК України,\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Згідно зі статтею 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За положеннями статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються\~права особи\~щодо володіння,\~користування чи\~розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду\~на зазначене,\~суд вважає,\~що не\~підлягає задоволенню\~вимога про\~визнання виданого\~15\~грудня 1999\~року на\~підставі рішення\~сесії Розилюксембурзької\~сільської ради\~№55-7/23\~від 22\~листопада 1999\~року Державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~ІІ-ДП\~№034067\~та зареєстрованого\~в книзі\~записів державних\~актів на\~право приватної\~власності наземлю за Шр №67/2274 на ім`я померлого [INFO] [PERSON] недійсним, оскільки позивачем не доведено порушення його права. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи зазначене, доведеність входження спірної земельної ділянки до спадкової маси після смерті [PERSON] , з огляду на те, що все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] , однак своїх\~спадкових прав\~ [PERSON] \~не оформила, наявність заповіту на ім`я позивача, вчасне звернення позивача з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] спірної земельної ділянки. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України. Позивач у позовній заяві просив розподіл судових витрат не здійснювати та залишити понесені витрати за ним. Отже, судові витрати по справі не стягуються.

Outcome: partial