Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №500830690 від 20.05.2020 в сумі: 40780,75 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на професійну правовоу допомогу у сумі 9200,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.05.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №500830690, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 33084,54 грн., строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 33084,54 грн., в свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 40780,75 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 31262,73 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9518,02 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Такми чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №500830690 від 20.05.2020. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.04.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті з повідомленням (викликом) сторін на 21.05.2025 о 10 год. 00 хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 01.05.2025 за вх..№2686 надав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлялася\~належним чином\~-\~судовою повісткою\~із рекомендованим\~повідомленням,\~яка направлялася\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~ [PERSON] \~ [ADDRESS] .\~Про причини\~неявки відповідач\~суд не\~повідомила,\~відзив суду\~не подала,\~клопотань про\~відкладення розгляду\~справи чи\~розгляд справи\~в її\~відсутність до\~суду не\~надійшло. Відмітка на поштовому повідомленні: «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до п.4 ч.8 ст.128\~ЦПК України свідчить\~про те,\~що відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи.\~ Відповідно ч.1 ст.223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.05.2020 між первісним кредитором АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500830690, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 33084,54 грн., строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23%. Дата повернення кредиту 21.05.2024 (а.с.5- 7). 20.05.2020 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту до договору №500830690 від 20.05.2020 (а.с.7 зворотній бік). 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Такми чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №500830690 від 20.05.2020 (а.с.10-14). Із копії акту приймання-передачі та копії платіжної інструкції №34291 від 20.12.2021 встановлено, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало АТ «Альфа-Банк» 12878944,00 грн. за відступлення прав вимоги по договору факторингу №4 від 20.12.2021 (а.с.15). Відповідно до копії реєстру договорів права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором №500830690 від 20.05.2020 загальна сума заборгованості становить 40780,75 грн, з яких: 31262,73 грн. заборгованість по тілу кредиту; 9518,02 грн. залишок по відсотках (а.с.16). Із виписок по особовим рахункам з 20.05.2020 по 20.12.2021 встановлено, що 21.05.2020 на рахунок [PERSON] здійснено перерахунок коштів в сумі 33084,54 грн. та в період з 20.05.2020 по 20.12.2021 [PERSON] сплачувала відсотки за наданим кредитом(а.с.17-20). Із копії розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 20.12.2021 заборгованість за кредитом №500830690 від 20.05.2020 складає: 40780,75 грн., з яких 31262,73 грн. заборгованість за кредитом, 9518,02 грн. заборгованість по відсотках (а.с.21). Дослідивши усі докази в їх сукупності та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак, у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із дослідженого судом кредитного договору №500830690\~від 20.05.2020 встановлено, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою власного підпису. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору належним чином не виконувала свого зобов`язання, в тому числі новому кредитору, із здійснення платежів, чим допустила порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому допустила порушення виконання своїх зобов`язань. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються. Відповідач [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання за договором №500830690 від 20.05.2020, у зв`язку із чим у останньої виникла заборгованість в сумі 40780,75 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 31262,73 грн., прострочена заборгованість за процентами 9518,02 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором №500830690. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов в межах заявлених вимог, а саме заборгованість за кредитним договором №500830690 від 20.05.2020 в сумі 40780,75 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 31262,73 грн., прострочена заборгованість за процентами 9518,02 грн., є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №1773 від 11.04.2025, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 3028 грн. Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 9200,00 грн. Судом встановлено, що 03.07.2024 між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І. укладено договір про надання правничої допомоги №03-07/24. На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 гривень позивачем надано акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, виконаних адвокатом Литвиненко О.І., відповідно до якого вартість послуг, які надавались, складається з наступного: складання первинної консультації замовнику у справі 0,5 години = 1000 гривень; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків ВС та Європейського суду з прав людини 2 години = 4000 гривень; підготовка та подання позовної заяви 2,1 години = 4200 гривень. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: надання консультації, аналіз документів, підготовку позовної заяви. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9200 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. На підставі наведеного,

Outcome: partial