Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди в якому просить суд стягнути на його користь завдані матеріальні збитки в сумі 3220,00 грн та моральні збитки в сумі 5000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує зокрема тим, що 06.04.2016 о 19:30 год. в селі Старий Яр Яворівського району громадянин [PERSON] вчинив по відношенню до позивача хуліганські дії, які виразилися в тому, що останній в громадському місці з метою перешкодити його діям як журналісту газети «Громадський контроль Яворівщини» став виражатися нецензурними словами, лайкою, штовхнув позивача декілька раз та пошкодив фотокамеру марки «Canon 1200D». 14.09.2018 згідно постанови Яворівського районного суду у справі №460/4229/18 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, однак провадження стосовно нього було закрито на підставі ст.38 КУпАП, за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи. [PERSON] вважає, що відповідач своїми неправомірними діями порушив його цивільні права спричинивши матеріальну та моральну шкоду. Так, згідно з висновку судово-товарознавчої експертизи розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження фотокамери «Canon 1200D» складає 3220,00 грн. Окрім того, позивачу були спричинені моральні збитки через заподіяні душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та стражданнях, які були заподіяні внаслідок пошкодження майна, у приниженні честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. від 19.09.2019 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк з дня отримання ухвали для усунення вказаних в ній недоліків. 29.11.2019 на адресу суду надійшла заява позивача за якою усунено недоліки та ухвалою судді від 02.12.2019 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 19.03.2020 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що в резолютивній частині постанови Яворівського районного суду Львівської області №460/4229/18 від 14.09.2018 не вказано про те, що його визнано винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст.173 КУпАП, а тому вимоги позивача про відшкодування шкоди є безпідставними та надуманими. Так, відповідач жодним чином не заподіяв моральних, ні душевних страждань позивачу, не принижував його честь, гідність та репутацію. Відтак вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову. Через припинення судді Карпин І.М. здійснення повноважень судді по відправленню правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду судді, відповідно до розпорядження керівника апарату №700 від 02.12.2021 справу повторно розподілено між суддями і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу її передано на розгляд судді Колтуну Ю.М. 12.01.2022 суддею винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 15.05.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про збільшення позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю з підстав зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі та просив суд у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Як установлено з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016140350000507 від 07.04.2016 за ч.1 ст.126 КК України за фактом повідомлення [PERSON] щодо спричинення йому фізичного болю [PERSON] , 30.08.2018 постановою слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області Гангур Н.В. кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12016140350000507 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016140350000508 від 07.04.2016 за ч.1 ст.171 КК України, за фактом повідомлення журналіста газети «Громадський контроль Яворівщини» [PERSON] щодо вчинення перешкод його професійної діяльності [PERSON] , 21.12.2018 постановою старшого слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області Корабель К.С. кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12016140350000508 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК Україн у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно з положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Яворівського районного суду Львівської області по справі № 460/4229/18 від 14.09.2018 встановлено, що [PERSON] 06 квітня 2016 року, біля 20 год. 30 хв., перебуваючи у [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою на адресу [PERSON] , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. \~Провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи відповідно до п.7\~ст.247 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 25.09.2018. Згідно з висновку судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України від 04.10.2016 №9/483 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи, розмір матеріальної шкоди, що завдана власнику представленої на дослідження цифрової фотокамери торгової марки «Canon» моделі \~«EOS\~Rebel\~T5» станом на момент проведення діагностики (22.08.2016) становить 3220,00 грн. Також судом в судовому засіданні оглянуто відеозаписи на DVD-R\~ дисках, які долучені до матеріалів справи. Суд не надає оцінку наступним доказам: копії посвідчення №002/17 газета «Громадський контроль Яворівщини» на ім`я [PERSON] , копії Свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації; фотозображення особи, що знаходиться поруч автомобіля марки ВАЗ д.н.з. [NUMBER] ; повідомлення голови Залузької сільської ради від 11.07.2016 № 174, адресоване [PERSON] , за змістом якого автомобіль марки ВАЗ д.н.з. [NUMBER] знаходиться на балансі Залузької сільської ради; розпорядження сільського голови Залузької сільської ради від 31.01.2012 №10 про прийняття на роботу на посаду водія [PERSON] ; рішенню виконавчого комітету №23 від 18.02.2016 «Про затвердження посадових інструкцій»; посадовій інструкція водія сільської ради; копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ д.н.з. [NUMBER] . Дані докази є неналежними і не стосуються предмету спору. Суд звертає увагу позивача на те, що в даній категорії справи, яка розглядається в порядку цивільного судочинства він не встановлює мотиви можливої протиправної поведінки. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. \~Так, постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12016140350000507 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також, постановою слідчого кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12016140350000508 від 07.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Разом з тим, суд наголошує про те, що застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Зважаючи на те, що наведені вище кримінальні провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та не вирішено питання про винуватість [PERSON] , то його цивільно-правова відповідальність не настала. Позивач зазначає, що постановою Яворівського районного суду Львівської області 14.09.2018 по справі № 460/4229/18 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Суд відхиляє доводи позивача про те, що вина [PERSON] у вчиненні протиправних дій відносного позивача, які виразилися у завданні йому матеріальної шкоди внаслідок пошкодження фотокамери, доведена постановою Яворівського районного суду Львівської області від 14.09.2018 по справі № 460/4229/18. Відповідно до змісту ст.173 КУпАП, це правопорушення кваліфікується як дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Аналізуючи зазначену вище постанову, суд не вбачає в діях відповідача [PERSON] підтвердження факту завдання позивачу [PERSON] матеріальної шкоди, оскільки вказана постанова мотивована лише тим, що [PERSON] 06 квітня 2016 року біля 20 год. 30 хв., перебуваючи у [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою на адресу [PERSON] . Таким чином, вказана постанова не містить жодної інформації щодо пошкодженого майна, на що посилається позивач як на підставу свого позову. Що стосується долучених до матеріалів справи відеозаписів, суд, після їх перегляду безпосередньо у судовому засіданні, установив, що на вказаних відеозаписах зафіксовано [PERSON] , який стояв біля автомобіля [PERSON] , розмовляв із ним незначний час, згодом до них долучилися працівники поліції. Однак, на відеозаписі не зафіксовано того, що [PERSON] наносить якісь пошкодження належній позивачу фотокамері марки «Canon». Також, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Частиною першою статті 1167ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України, дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З приводу твердження позивача про те, що йому були спричинені моральні збитки через заподіяні душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] та моральні збитки, які були заподіяні внаслідок пошкодження майна, приниження честі, гідності та ділової репутації, суд зазначає наступне. Як вже було судом установлено вище, в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду справи судом не здобуті докази, які б достовірно вказували на те, що саме [PERSON] пошкодив належну позивачу фотокамеру марки «Canon», а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна не знайшли своє підтвердження. Водночас, суд погоджується з тим фактом, що позивач внаслідок конфлікту між сторонами, можливо пережив неприємні емоції, проте під час розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли такого рівня страждання, що являються підставою для відшкодування моральної шкоди у зазначеному позивачем розмірі, а факт наявності відносно позивача постанови суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з спливом строку адміністративного стягнення не може бути на переконання суду прямим доказом заподіяння позивачеві моральної шкоди та безумовною підставою для її відшкодування. З урахуванням викладеного вище, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог з огляду на те, що вимоги викладені позивачем в позовній заяві не знайшли свого доказового відображення в матеріалах справи, а тому суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної та моральної шкоди. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати у справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed