Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2025 року звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , про що 27 квітня 2020 року складено актовий запис № 30 Воле-Баранецькою сільською радою Самбірського району Львівської області. [PERSON] була одинокою, в шлюбі не перебувала та дітей не мала, на день смерті проживала одна. Позивач разом із своєю дружиною здійснював догляд за нею. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який посвідчено 31 березня 2017 року, який посвідчено [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Воле-Баранецької сільської ради сільської ради Самбірського району Львівської області та зареєстровано за №415. Згідно цього заповіту все своє майно де б воно було і з чого б воно не складалося вона заповіла [PERSON] , 1963 року народження. [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва виданого на підставі рішення виконкому Верховецької сільської ради від 17 січня 2002 року за №4. Проте вказане свідоцтво було втрачено. Після її смерті позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено через те, що правовстановлюючий документ на майно позивачем не надано. Крім того, [PERSON] належав сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку пай) ЛВ №008606. При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, вказаний сертифікат є старого зразку і втратив чинність згідно Постанови КМУ від 12 жовтня 1995 року. При зверненні до Бісковицької сільської ради позивачу повідомили, що [PERSON] був виданий державний акт і їй належали вже сформовані земельні ділянки, які були передані в оренду. Проте, вказаний державний акт на земельні ділянки було втрачено спадкоємцем і відповідно позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування на ці ділянки. З огляду на наведені обставини позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок та на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 35). На адресу суду 3 березня 2025 року надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 38-46). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 50). Позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Захарко Ю.Ю. подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивача (а.с. 47). Відповідач Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника та додатково зазначив, що позов визнає в повному обсязі (а.с. 48). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Верхівці Самбірського району Львівської області, актовий запис № 30 від 27 квітня 2020 року, складений виконавчим комітетом Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 180 18 грудня 2024 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 грудня 2024 року № 33.9-06-23/434 (а.с. 11). За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що за законом матиме право заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом від 31 березня 2017 року за реєстровим записом № 415, посвідченим секретарем виконкому Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області Г.Крамар (а.с. 15). Померлій [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва виданого на підставі рішення виконкому Верховецькою сільською радою від 17 січня 2002 року за № 4 (а.с. 19). Крім того, померлій [PERSON] належав сертифікат на право приватної власності на землю/середню земельну частку пай ЛВ № 008606. Однак при зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що вказаний сертифікат є старого зразку і втратив чинність згідно Постанови КМУ від 12.10.1995 року. Бісковицька сільська рада позивачу повідомила, що [PERSON] був виданий державний акт і їй належали вже сформовані земельні ділянки, які були передані в оренду. Проте державний акт було втрачено. Із архівної копії державного акту вбачається, що [PERSON] 24 травня 2003 року видано державний акт на право приватної власності на землю IV-ЛВ № 078273, на земельну ділянку площею 0.585 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 32). Із інформаційної довідки відомо, що [PERSON] на праві власності на підставі державного акту IV-ЛВ 078273, виданого Самбірською РДА 24 травня 2003 року, належали земельні ділянки: кадастровий номер 4624281400:03:000:0622, площею 0.34 га, для ведення товарного сількогоподарського виробництва на території Верховецької сільською радою; та кадастровий номер 4624281400:04:000:0426, площею 0.245 га, для ведення товарного сількогоподарського виробництва на території Верховецької сільською радою (а.с. 26-28). Із довідки виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 60 від 13 лютого 2025 року встановлено, що на час смерті покійна [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] була зареєстрована одна (а.с. 13). Після смерті [PERSON] було зареєстровано спадкову справу у Самбірській державній нотаріальній конторі за номером у спадковому реєстрі 65948024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60509640 від 11 червня 2020 року (а.с. 17). Із листа державного нотаріуса № 280/02-14 від 10 лютого 2025 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з тим, що позивачем надані оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки (а.с. 25). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено судом [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що за законом матиме право заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом від 31 березня 2017 року за реєстровим записом № 415, посвідченим секретарем виконкому Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області Г.Крамар (а.с. 15). На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 283/2020 (а.с. 38-46). Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] . Таким чином на теперішній час позивач позбавлений права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на майно є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). У рішеннях\~Європейського суду\~з прав\~людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право на спадкове майно [PERSON] . Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач визнав позовні вимоги, не спростував обставини, на які посилався позивач. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1904 грн. (а.с. 1, 2). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені позивачем судові витрати при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved