Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У листопаді 2024 року позивачка звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.02.2013з відповідача на користь позивачки були стягнені аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 08.01.2013 до досягнення дитиною повноліття. 06.10.2015 Дарницьким ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання вказаного рішення. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка за період з квітня 2019 року по теперішній час складає 563 822,00 грн. При цьому позивачка вказує, що відповідач є працездатною особою, не є військовослужбовцем, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати обов`язок щодо утримання своєї дитини, відповідач також не має. Зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, тому вважає за можливе стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 563 822,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2024 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою у справі обрано суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження. У підготовче засідання з`явилась позивачка. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою від 01 квітня 2025 року, занесеною до протоколу підготовчого засідання, була прийнята до розгляду заява позивача про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви позивачка просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина у розмірі 563 822,00 грн. Ухвалою від 29.04.2025 підготовче провадження було закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання з`явилась позивачка. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Будь-яких клопотань, заяв з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, з урахуванням згоди позивача на ухвалення у справі заочного рішення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі. Зауважила, що [PERSON] - це єдиний син відповідача. До 2018 року свої зобов`язання з утримання сина частково виконував, потім перестав. Відповідач є забезпеченою людиною, зокрема, має у власності та проживає у житловому будинку, площею більше 250 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , має земельні ділянку тощо. Після розлучення забрав у позивачкиподарований ним автомобіль та продав його. При цьому, він є здоровою, працездатною за віком особою, непрацездатних батьків або інших неповнолітніх дітей не має. Разом з тим, добровільно матеріально допомагати сину не бажає, обов`язок з утримання сина повністю лежить на позивачці.Стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасну сплату аліментів вважає єдиним дієвимспособом отримання хоча б якихось коштів з відповідача на утримання їх сина. Також, звернула увагу суду на розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, надані різними виконавцями, які містять різну інформацію. Зокрема, відповідно до розрахунку від 09.08.2023, виданого виконавцем Шпак О. І. , відповідач не сплачував жодного разу аліменти, починаючи з листопада 2020 року і по липень 2023 року, що відповідає дійсності. Проте, розрахунок, виданий виконавцем Осовською В., містить відомості про часткову сплату відповідачем аліментів у той самий період, а саме з грудня 2020 року по липень 2022 року, що не відповідає дійсності. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 31.05.2019 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.02.2013 з відповідача на користь позивачки були стягнені аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 08.01.2013 до досягнення дитиною повноліття. 06.10.2015 ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання вказаного рішення. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.08.2023 заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2018 по 02.087.2023 станом на 02.08.2023 склала 236 739,06 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.10.2024 заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.10.2024 склала 193 210,16 грн. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (стаття 181 СК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (стаття 196 СК України). У постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду роз`яснила, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів (постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 372/3260/20, провадження № 61-8523св22). Цей висновок узгоджується з нормою частини першої статті 614 ЦК України, яка визначає, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина друга статті 614 ЦК України). Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, проти обставин щодо наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, а також проти розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів, наданого позивачем, не заперечив, свого розрахунку пені не надав. Доказів щодо відсутності вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів суду стороною відповідача не надано, як і не надано доказів, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів на утримання свогонеповнолітнього сина. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що борг зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини виник з вини відповідача, тому за прострочення виконання цього боргу він має сплатити пеню за заявлений позивачем період. Щодо розміру пені суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що "пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму". Верховний Суд роз`яснив, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується (постанова від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 провадження № 61-18434св21). Суд перевірив розрахунок заборгованості неустойки (пені), наданий позивачем, і встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, матеріалами справи підтверджується, що за період з листопада 2018 року по липень 2023 року заборгованість зі сплати аліментів склала 236 739,06 грн, а заборгованість з серпня 2023 року по жовтень 2024 року склала 80 051,25 грн, що у загальному розмірі становить 316 790,31 грн. При цьому, оскільки відповідачем не спростовані обставини щодо періоду заборгованості зі сплати аліментів, суд зважає на доводи позивача щодо необхідності взяття до уваги при обрахунку пені за період з листопада 2020 року і по липень 2023 року відомостей з розрахунку заборгованості від 09.08.2023, виданого державним виконавцем Шпак О. І. Установивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, а також те, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, суд з урахуванням положень статті 196 СК України, вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитинипідлягають частковому задоволенню у сумі 316 790,31 грн. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але позивач звільнена від сплати судового збору, в силу положеньчастини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Outcome: partial