Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що у 1991 році він отримав у користування від МКСП «Зоря Інгулу» ( правонаступником якого є ТОВ «Зоря Інгулу, де він на той час працював, будинок розташований за адресою [ADDRESS] , який був власністю МКСП та почав у ньому проживати разом зі своєю сім`єю. 05.01.2009 року вказаний будинок з господарськими будівлями був переданий йому на підставі переселенського квитка № [NUMBER] , згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 13.03.1969 №259. На момент передачі будинку позивач повністю виплатив МКСП вартість вказаного будинку, в зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Баштанської міської ради № 5 від 27.01.2009 року за клопотанням МКСП «Зоря Інгулу» було затверджено акт передачі позивачу як переселенцю даного житлового будинку, та доручено Баштанському БТІ зареєструвати за ним даний житловий будинок як приватний. З різноманітних причин, які склалися на той час, за отриманням свідоцтва про право власності на будинок позивач не звертався. \~ \~ \~ \~ 14.02.2025 року позивач звернувся до відділу ЦНАП Баштанської міської ради Миколаївської області з метою зареєструвати своє право на нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , та надав для цього наявні у нього документи (акт передачі будинку переселенцю та Рішення виконкому міської ради народних депутатів). Але 27.02.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме документи не відповідають вимогам встановленим Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, та затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31.01.1966 р. Згідно переліку документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація будинків, заявник має подати акт про передачу будинку у власність переселенцям при наявності рішень про це районних рад депутатів та довідки фінансових відділів про остаточний розрахунок за будинок . 03.04.2025 року позивач повторно звернувся до відділу ЦНАП Баштанської міської ради Миколаївської області з метою зареєструвати своє право на вказане нерухоме майно, оскільки вказаний будинок йому було передано у власність в 2009 році, а не у 1993 році, як це було помилково зазначено у рішенні державного реєстратора від 27.02.2025 року, та надав для цього наявні у нього документи (акт передачі будинку переселенцю та Рішення виконкому міської ради). Але 08.04.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно знову було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки позивачем не було надано свідоцтво про право власності на заявлений будинок, так як в період з 06.02.2009 року по 01 січня 2013 року діяло Тимчасове Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5. Підпунктом 6.1. вказаного положення передбачено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування, а державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць (п.1,3 Положення). За весь період проживання у вказаному будинку жодних претензій щодо правомірності володіння ним, та використання, до позивача ні від кого не надходило. З підприємством - власником будинку позивач розрахувався у повному обсязі, і вказане нерухоме майно - знято з балансу ТДВ «Зоря Інгулу», що підтверджується наданою ним довідкою. Своїм рішенням №5 від 27.01.2009 року виконавчий комітет Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області фактично визнав за позивачем право власності на будинок. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок. Позивач надав заяву про проведенння розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Представник третьої особи направив до суду заяву про розгляд справи без участі, проти визнання права власності на зазначений будинок не заперечують. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших, що відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов`язки сторін, суд ухвалив про слухання справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що у 2009 році заявник отримав будинок як переселенець після повної оплати його вартості та отримав акт передачі та рішення виконкому Баштанської міської ради, що підтверджувало його право власності. Однак, з різних причин, він не оформив свідоцтво про право власності. У лютому 2025 року спроба зареєструвати право власності через ЦНАП Баштанської міської ради була відхилена, оскільки подані документи не відповідали вимогам законодавства, зокрема, "Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" 1966 року, яка вимагає рішення районних рад та довідки про остаточний розрахунок. Повторне звернення у квітні 2025 року також отримало відмову, оскільки заявник не надав свідоцтво про право власності, яке, згідно з "Тимчасовим Положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно" 2002 року, мало бути оформлене органами місцевого самоврядування. Заявник стверджує, що він повністю розрахувався за будинок, і він знятий з балансу колишнього власника. Рішення виконкому від 2009 року фактично визнало його право власності. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами. На час отримання [PERSON] спірного будинку у власність діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року. Зі змісту даної інструкції слідує, що акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків та рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною є самостійними правовстановлюючими документами (п. 9, 18, 21 Додатку №1 до Інструкції). Отже і придбання житла на підставі договору купівлі-продажу, і отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійними підставами набуття права власності на житло, тому суд не вбачає підстав для висновку про укладення між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку, а вказаний будинок перейшов у власність спадкодавця як переселенця на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Саме вказані встановлені судом факти дають підстави для висновку про отримання [PERSON] спірного будинку у власність, при цьому втрата в подальшому чинності нормативних актів, які передбачали можливість реєстрації за переселенцями житлових будинків на підставі описаних вище документів, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на будинок, оскільки на час отримання його [PERSON] вказані норми діяли та наявні правовстановлюючі документи були достатніми для реєстрації його права власності на житловий будинок. Встановлені судом обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача та визнання ним відповідних фактів щодо передачі будинку [PERSON] і з врахуванням принципу справедливості вказують на необхідність задоволення позову - визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи викладене та

Outcome: approved