Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Мотивуючи свої позовні вимоги, тим що їй на праві особистої приватної власності, на підставі свідоцтва про право на житло від 12.01.1996, договору дарування частки квартири від 23.06.2016, договору визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 23.06.2016 належить квартира [ADDRESS] . З відповідачем [PERSON] позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі , однак шлюбні відносини припинені з вересня 2021 року та станом на 25 жовтня 2024 року подана позовна заява про розірвання шлюбу. Відповідач, хоч і значиться зареєстрованим у належній позивачу квартирі за адресою [ADDRESS] , але фактично з вересня 2021 року там не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не бере, його особисті речі відсутні. Дійсне місце проживання відповідача невідомо. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . . Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 січня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони повторно не з`явилися. Позивач в прохальній частині позову просила про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань не надав. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України\~уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, що на підставі свідоцтва на право власності на житло свідоцтва про право на житло від 12.01.1996, договору дарування частки квартири від 23.06.2016, договору визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 23.06.2016 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідач є колишнім членом сім`ї власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач, як член сім`ї власника житла, не проживає у спірній квартирі, без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з вересня 2021 року згідно даних акту ( а.с. 13), суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Судові витрати вирішуються згідно\~ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved