Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У провадженні судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» про витребування майна із чужого володіння, скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації та відшкодування моральної шкоди. Згідно Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 160 від 29.01.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку зі звільненням судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] . У січні 2024 дана цивільна справа надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.20085 між ТОВ «Наталі № 528» і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - складу (літ. В), розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складало 49/50 частин від майнового комплексу, загальною площею 396 кв.м., який знаходився за адресою: [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] . Продаж вчинено за 1025000 грн. 26.08.2008 БТІ м. Києва на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 14.08.2008 зареєструвало за [PERSON] право власності на зазначену нежитлову будівлю (літ. В). 19.10.2017 [PERSON] виявила, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] незаконно зайняли вищевказане приміщення площею 133,9 кв. м, яке належить їй на праві власності, та проводять в ньому без її дозволу ремонтні роботи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] як на підставу для зайняття приміщення послалися на два договори від 19.07.2017 дарування, відповідно до яких [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] по частини нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] і [PERSON] , усвідомлюючи, що на вищевказану нежитлову будівлю судом накладено арешт, і розуміючи, що справжнім власним цієї будівлі є [PERSON] , незаконно відчужили зазначену будівлю на користь ТОВ «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт». Враховуючи викладене, позивач просить: витребувати на користь [PERSON] з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» (код ЄДРПОУ: 38513337) нерухоме майно, яким дане товариство володіє на підставі договору купівлі-продажу номер 94, посвідченого 02.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В., і договору купівлі-продажу номер 96, посвідченого 02.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В., відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» набуло право власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни від 02.03.2021, індексний номер 56883063, про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» (код ЄДРПОУ: 38513337) на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» (код ЄДРПОУ: 38513337) на частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114, літ. А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361, запис про право власності номер 40797068 від 02.03.2021, підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу номер 94, посвідчений 02.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В., одночасно припинивши право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» на вказаний об`єкт нерухомого майна; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр» «Юрисконсульт» (код ЄДРПОУ: 38513337) на частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114, літ. А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361, запис про право власності номер 40797011 від 02.03.2021, підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу номер 96, посвідчений 02.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В., одночасно припинивши право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» на вказаний об`єкт нерухомого майна; стягнути на користь [PERSON] солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни кошти в сумі 97000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2024 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» про витребування майна із чужого володіння, скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі-1, 2, 3 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник відповідача-4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача-4, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.08.2008 між ТОВ «Наталі № 528» (продавцем) і [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - складу (літ. В), загальною площею 195 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складало 49/50 частин від майнового комплексу загальною площею 396 кв.м., який знаходився за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] . Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що продаж зазначеної вище нежитлової будівлі здійснено сторонами за ціною в 1025000,00 грн. Вищезазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 6378913 від 14.08.2008, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2013 № 13287176, технічним паспортом на нежитловий будинок (приміщення) за адресою: [ADDRESS] , (літ. В). 26.08.2008 БТІ м. Києва на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 14.08.2008 зареєструвало за [PERSON] право власності на зазначену нежитлову будівлю (літ. В). Підтвердженням є реєстраційний напис на казаному договорі купівлі-продажу. Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.06.2018 в адміністративній справі № 826/16310/17 зобов`язано державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни до запису про право власності [PERSON] на нежилу будівлю-склад (літ. В) загальною площею 195 кв. м. за адресою: [ADDRESS] шляхом реєстрації права власності на нього як окремого об`єкту нерухомого майна. Згідно з технічним паспортом вищевказана нежитлова будівля, що належить [PERSON] , складається з двох приміщень площею 133,9 кв.м. і 61,1 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича із заявою про прийняття спадщини після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини приватним нотаріусом Михайленком С.А. відкрито спадкову справу № 4/2017. При цьому, [PERSON] на підтвердження наявності спадкового майна подала приватному нотаріусу Михайленку С.А. документи (які в дійсності не видавались), а саме: свідоцтво від 18.08.1998 серії КП № 010001728, видане Головним управлінням житлового господарства та майна Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 21.07.1998 № 349, про право власності на нежитлову будівлю, згідно з яким [PERSON] є власником нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] , з відміткою про те, що право власності на зазначене майно зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 21.08.1998 в реєстровій книзі № 2782-П; інформаційну довідку НЖ-2016№659 від 14.12.2016, видану Київським міським бюро технічної інвентаризації щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] . На підставі вищевказаних документів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович 17.05.2017 видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємицею майна, що належить [PERSON] (померлій [INFO] ), а саме нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2017 укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цей договір 19.07.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем і зареєстровано в реєстрі за № 146. Крім того, 19.07.2017 укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цей договір 19.07.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем і зареєстровано в реєстрі за № 150. У січні 2018 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, витребування майна з чужого володіння, скасування державної реєстрації. 24.04.2018 в цивільній справі № 752/456/18 за позовом [PERSON] Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить в рівних частках [PERSON] , [PERSON] . Копія зазначеної ухвали знаходиться у позивача і додається до позовної заяви. Указане обтяження (арешт на нежитлову будівлю) 26.06.2018 зареєстровано державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович Іванною Ярославівною, номер запису про обтяження: 26993498. Відомості про реєстрацію указаного обтяження містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В рамках цивільної справи № 752/456/18 Голосіївським районним судом м. Києва у приватного нотаріуса Михайленка С.А. було витребувано копії документів із спадковою справи, відкритої за заявою [PERSON] після померлої [PERSON] , зокрема: копію заяви [PERSON] від 17.05.2017 про прийняття спадщини, в якій зазначено, що [PERSON] надає, серед іншого, свідоцтво Головного управління житлового господарства та майна міста Києва КМДА від 18.08.1998 серії КП № 010001728, а також інформаційну довідку НЖ-2016№659 від 14.12.2016, видану Київським міським бюро технічної інвентаризації щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , літера А; копію свідоцтва Головного управління житлового господарства та майна міста Києва КМДА від 18.08.1998 серії КП № 010001728 про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] , літера А; копію інформаційної довідки НЖ-2016№659 від 14.12.2016, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованої на праві власності за [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2021 у цивільній справі № 752/456/18 позов [PERSON] задоволено, вирішено: Визнати недійсним свідоцтво Головного управління житлового господарства та майна міста Київської міської державної адміністрації від 18.08.1998 серії КП № 010001728 про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] , літера А; Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.05.2017, зареєстроване в реєстрі за № 1765, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] ; Скасувати рішення від 17.05.2017 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] , а також запис номер 20438949 від 17.05.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1249617980361; Витребувати на користь [PERSON] з володіння [PERSON] нерухоме майно, яким остання володіє на підставі договору дарування від 19.07.2017, що посвідчений 19.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем і зареєстрований в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним зазначений договір; Витребувати на користь [PERSON] з володіння [PERSON] нерухоме майно, яким останній володіє на підставі договору дарування від 19.07.2017, що посвідчений 19.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем і зареєстрований в реєстрі за № 150, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним зазначений договір; Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича від 19.07.2017, індексний номер 36210151, про державну реєстрацію права власності [PERSON] на частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також запис номер 21458302 від 19.07.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно; Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича від 19.07.2017, індексний номер 36211884, про державну реєстрацію права власності [PERSON] на частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також запис номер 21459941 від 19.07.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень (індексний № 56883063) від 02.03.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено запис: за № 40797011 про реєстрацію права власності за товариством на частину нежитлової будівлі; за № 40797068 про реєстрацію права власності за товариством на частину нежитлової будівлі. Вищевказане також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.03.2021 за індексними номерами: № 246545179, 246545694. Таким чином, за ТОВ «Юрисконсульт» 02.03.2021 було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361. Позивач стверджує, що спірне майно на момент реєстрації за Товариством права власності перебувало під арештом відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24.04.2018. Однак, під час проведення вказаних реєстраційних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю.В. не було виявлено обтяження або арештів на Нежитлову будівлю. Позивач до цього часу не надав до суду таких доказів, що свідчать про наявність заборон на відчуження майна. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які обмеження на розпорядження майном. Таким чином, ТОВ «ЮРИСКОНСУЛЬТ» у відповідності до діючих вимог законодавства України належним чином набуло права власності на нежитлову будівлю та використовує її за цільовим призначенням у своїй господарській діяльності. У справі виник спір щодо прав на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , та законності прийнятого приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за Товариством. Відповідно до наданого Позивачем технічного паспорту на свою нежитлову будівлю, вона складається з двох приміщень площею 133,9 м.кв. та 61,1 м.кв. та за своїм зовнішнім виглядом, технічними параметрами, використаними будівельними матеріалами, розміщенням вікон/дверей зовсім відрізняється від нежитлової будівлі Товариства. Крім того, нежитлова будівля Товариства не містить приміщення площею 61,1 кв.м., яке наявне у Позивача згідно з технічним паспортом. Також, адреса місцезнаходження нерухомого майна є зовсім іншою: [ADDRESS] - у Позивача та [ADDRESS] - у Товариства. Враховуючи наведену інформацію, будівля Позивача має інше місцезнаходження (адресу), інші технічні характеристики та площу, і тому взагалі не зрозуміло на підставі яких доказів було ухвалено накладення арешту на нежитлову будівлю Товариства. Також у відповідності до договору №22/07-201 від 26.07.2021, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» та судовим експертом Галієвою Оленою Мансурівною, яка є відповідачем у справі №752/8561/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» про витребування майна із чужого володіння, скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації та відшкодування моральної шкоди, на предмет проведення судової будівельно-технічної експертизи з питання: «Чи відповідає нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:042:0002 технічному паспорту на громадський будинок [ADDRESS] станом на 25.03.2021 р., виготовлений ФОП [PERSON] на замовлення ТОВ «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт»?; «Чи відповідає нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:042:0002 технічному паспорту на нежитловий будинок [ADDRESS] . В інвентаризаційна справа № 7947 станом на 10.04.2008 р., виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна»? Так згідно до висновку експерта нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:042;0002. за основними технічними характеристиками відповідає даними технічного паспорту на будинок [ADDRESS] станом на 25.03.2021, виготовлений ФОП [PERSON] (ТОВ «Юрисконсульт»). А нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:042:0002, за основними технічними характеристиками не відповідає технічному паспорту на нежитлову будинок [ADDRESS] . В інвентаризаційна справа №7947 станом на 10.04.2008 року виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Таким чином, ТОВ «Юрисконсульт» є добросовісним набувачем громадської будинку [ADDRESS] . Витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. ТОВ «Юрисконсульт» може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувана на відчуження майна. Спірне майно є об`єктом нерухомості, тому для визначення добросовісності його набувача, крім норм статті 388 ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Європейський суд з прав людини неодноразово констатував у схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, зокрема те, що органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено У зв`язку з бездіяльністю влади в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу нерухомого майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням; Суд зауважує, що ТОВ «Юрисконсульт» не могло і не повинно було передбачати наявність ризику того, що право власності на нерухоме майно може бути припинено у зв`язку з тим, що рішення Голосіївський районний суд м.Києва по справі №752/456/18 від 19.03.2021 року про визнання недійсним свідоцтво Головного управління житлового господарства та майна міста Київської міської державної адміністрації від 18.08.1998 серії КП № 010001728 про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю площею 132,6 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ; визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.05.2017, зареєстроване в реєстрі за № 1765, видане приватним нотаріусом Михайленком Сергієм Анатолійовичем, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] ; скасування рішення приватного нотаріуса Михайленка Сергія Анатолійовича від 17.05.2017 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 20438949 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1249617980361; витребування на користь [PERSON] з володіння [PERSON] нерухоме майно, яким остання володіє на підставі договору дарування від 19.07.2017, що посвідчено 19.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем і зареєстровано в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнано недійсним зазначений договір; витребування на користь [PERSON] з володіння [PERSON] нерухомого майна, яким останній володіє на підставі договору дарування від 19.07.2017, що посвідчений 19.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем і зареєстрований в реєстрі за № 150, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину нежитлової будівлі від загальної площі 132,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнано недійсним зазначений договір. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України. Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п' ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61- 17779св18)). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законностіу розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (див. пункт 58 постанови Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)). Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України). Позивачем не додано до суду відповідних доказів, які в розумінні ЦПК України можуть бути використані для підтвердження позовних вимог. Позивач ніколи не мав права власності саме на Нежитлову будівлю Товариства загальною площею 132,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також вбачається, що Позивач є власником іншої будівлі, а саме нежитлової будівлі - складу (літ. В), загальною площею 195,00 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Як вже було зазначено, відсутнє відповідне судове рішення, яке набрало б законної сили з цього питання. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Товариство вважає, що своїми діями Позивач вводить в оману суд, оскільки його твердження про право власності на спірне майно не відповідають дійсності, а зазначені підстави для подання позовної заяви - необґрунтовані належним чином та не містять необхідних для таких правовідносин доказів. У розумінні ч. 3 ст. 13 ЦК України дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 202/8669/19 від 22.03.2023 року. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Оскільки дана вимога є похідною, а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, то і позовна вимога про стягнення моральної шкоди, - не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлії Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинговий центр «Юрисконсульт» про витребування майна із чужого володіння, скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації та відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed