Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до АТ "Українська залізниця", згідно якого просить суд стягнути з відповідача на її користь 900 000, 00 грн моральної шкоди, завданої смертю батька. На обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [INFO] біля 23 год 33 хв працівниками залізничної станції Батьово на залізничному переїзді було виявлено тіло гр. [PERSON] [INFO] , проживаючого [ADDRESS] , який працював на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу ПТО Батьово експлуатаційного депо Ужгород. Власником залізничного переїзду по станції Батьово, об?єкта підвищеної небезпеки, де сталась аварія, є АТ «Укрзалізниця», в особі регіональної філії «Львівська залізниці» АТ «Укрзалізниця». По даному факту проведено досудове розслідування кримінального правопорушення, що внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №120240071060000377 від 01.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, а саме порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв?язку, якщо це спричинило загибель людей. 28.06.2023 заступником начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Банга М.М. розглянуто матеріали досудового розслідування, що внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №120240071060000377 від 01.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України та винесено постанову про закриття кримінального провадження. Із постанови про закриття кримінального провадження відомо, що [PERSON] був збитий потягом, внаслідок чого було відірвано дві ніжні кінцівки ніг. Згідно абзацу 5 цієї ж постанови, відомо, що Відповідачем проведено службове розслідування цієї аварії результатом якого є акт. Внаслідок смерті батька їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що втрата рідного батька у 2024 році є найгіршою подією у її житті, що остаточно зруйнувала її душевний і психічний стан. Її життєвий устрій непоправно змінено з незалежних від неї обставин. Батько загинув у віці 50 років, коли попереду у нього ще могло бути життя, вони могли далі підтримувати один одного у такий скрутний для країни і кожної родини час, будувати родинні зв?язки. Внаслідок трагічної загибелі батька вона безповоротно втратила ці можливості і життєвий зв?язок з ним, що постійно завдає їй душевного болю, страждань і відчуття глибокого смутку. Жодні її зусилля не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Окрім цього, додаткових мук додає усвідомлення жахливих обставин його загибелі і причина смерті. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, то він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Вона до кінця життя буду відчувати біль, сум та страждання, тому оцінює розмір грошового відшкодування в сумі 900 000 грн. Ухвалою суду від 19.12.2024 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У відзиві на позов відповідач просить відмовити в задоволені позову, мотивуючи тим, що смерть батька, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, настала внаслідок порушення ним Правила безпеки громадян на залізничному транспорті. Ухвалою суду від 13.03.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 22.05.2025 позивач позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача у судовому засіданні 22.05.2025 позов не визнала з наведених у відзиві мотивів. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. [PERSON] є батьком позивача - [PERSON] . [INFO] біля 23 год 33 хв працівниками залізничної станції Батьово на залізничному переїзді було виявлено тіло гр. [PERSON] [INFO] , проживаючого [ADDRESS] , який працював на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу ПТО Батьово експлуатаційного депо Ужгород. Власником залізничного переїзду по станції Батьово, об?єкта підвищеної небезпеки, де сталась аварія, є АТ «Укрзалізниця», в особі регіональної філії «Львівська залізниці» АТ «Укрзалізниця». По даному факту проведено досудове розслідування кримінального правопорушення, що внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №120240071060000377 від 01.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, а саме порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв?язку, якщо це спричинило загибель людей. 28.06.2023 заступником начальника СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Банга М.М. розглянуто матеріали досудового розслідування, що внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №120240071060000377 від 01.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України та винесено постанову про закриття кримінального провадження. Із постанови про закриття кримінального провадження відомо, що [PERSON] був збитий потягом, внаслідок чого було відірвано дві ніжні кінцівки ніг. При судово токсилогічній експертизі у крові та сечі з його трупа виявлено етиловий спирт в концентрації відповідно 3,39% та 3,31% (проміллє), що за своєю функціональною оцінкою, може відповідати стану сильного ступеня алкогольного сп`яніння. Ураховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, не встановлено, відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення, останнє було закрито. Разом з тим, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом ч ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 450/4163/18 вбачається, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія потягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати дочці загиблого [PERSON] - [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім того, відповідачем не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу [PERSON] , проте суд враховує перебування останнього перед смертю в стані алкогольного сп`яніння та можливість застосування положень ч. 2 ст.1193 ЦК України. Судом враховується, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 100 000, 00 грн., оскільки така грошова компенсація буде відповідати дійсним моральним стражданням позивача. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1 000, 00 грн

Outcome: partial