Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 13.01.2016 р. та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 49 000,00 грн. В процесі користування рахунком відбулася заміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. 12.04.2023 р. відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань, станом на 20.01.2025 року відповідач має заборгованість 51 957,16 грн., яка складається з: 44 424,21 грн. - заборгованість за тілом кредита; 7532,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 11.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, 13.01.2016 року [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», оформила анкету - заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Крім того, 12.04.2023 року у АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, в якій вказала, що на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділів «Загальні положення», підрозділів «Кредитні карти», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Автоплатежі», Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частиині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати. В заяві визначено істотні умови кредитування, диференційовано умови для карт «Універсальна», «Універсальна Gold», Преміальних карток Platinum, World Black Edition, Visa Signature, World Elite, Infinite. Серед іншого визначено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту - розмір кредитного ліміту не перевищує: 200 000 грн. для карт «Універсальна», 200 000 грн. для карт «Універсальна Gold», 300 000 грн. для Преміальної картки Platinum, 300 000 грн. для Преміальної картки World Black Edition, 300 000 грн. для Преміальної картки Visa Signature, 400 00 грн. для Преміальної картки World Elite, 800 00 грн. для Преміальної картки Infinite; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту - споживчі цілі, процентна ставка, відсотків річних - 42,0 % для карт Універсальна, 40,8% для карт Універсальна Gold, тип процентної ставки - фіксована, також регламентовано кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, визначені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань у вигляді сплати пені, штрафів, визначено розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% карт «Універсальна», 81,6% для карт «Універсальна Gold». Зі змісту виписки за договором б/н за період з 31.03.2017 року по 22.01.2025 року слідує, що [PERSON] користувалася кредитною карткою, а саме розраховувалася в магазинах, здійснювала поповнення мобільного рахунку, переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тобто активно користувалася кредитними коштами. Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором, станом на 20.01.2025 року, заборгованість становить 51 957,16 грн., яка складається з: 44 424,21 грн. - заборгованість за тілом кредита, 7532,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у томі числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо посилань відповідача на те, що її кредитними коштами заволоділи невідомі особи, то суд зазначає наступне. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.04.2023 року, у ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12023082040000569, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Згідно даних ЄРДР 11.04.2023 р. до ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернулась [PERSON] , про те, що 11.04.2023 приблизно о 16:40 год. пройшовши за посиланням в Телеграм-каналі «[INFO]» та ввівши пін-код своєї картки банку «Приватбанк» № [NUMBER] , ідентифікаційний код, з картки № [NUMBER] , а також з картки № [NUMBER] , які емітовані АТ КБ «Приватбанк» невідома особа скоїла крадіжку грошових коштів у сумі 54 430 грн. (ЄО № 6309 від 11.04.2023 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно із ч. 1 ст 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання бан-ком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахуван-ня грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. На підставі пунктів 2-4 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», пунктів 136, 140 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій лише у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18). Разом з тим, з досліджених судом наданих сторонами доказів, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12023082040000569 від 12.04.2023 року вбачається, що [PERSON] 11.04.2023 р. пройшовши за посиланням в Телеграм-каналі «[INFO]» здійснила введення пін-коду своєї картки банку «Приватбанк» № [NUMBER] та ідентифікаційного коду. Таким чином, відповідач з власної недбалості надала свої персональні дані, що в подальшому призвело до списання грошових коштів з її банківської картки. Крім того, на даний час досудове розслідування триває, винна особа не встановлена, а також не встановлено чи відбулося здійснення спірних банківських операцій з волевиявлення позивача, або внаслідок дій інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] своїми діями сприяла втраті грошових коштів, в тому числі й кредитних, а тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк»» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved