Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої\~вимоги\~позивач посилається\~на те,\~що 14.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №103165226. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору ТОВ надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» 16.07.2024 року укладено договір факторингу № 160072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право до Відповідача за кредитним договором №103165226. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2021 до договору факторингу № 160072024 від 16.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26650,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4450,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 2200 грн сума заборгованості за комісією. Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] 13.02.2022 року було укладено кредитний договір №74864421. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору ТОВ надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 року укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі прав вимог. Відповідно до реєстру боржників від 27.10.2023 №11 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 16005,23 грн., з яких: 10200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5805,23 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З урахуванням вищенаведеного позивач вимушений звернутися до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами: - № 103165226 в сумі 26650,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4450,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 2200 грн сума заборгованості за комісією; - №74864421 в сумі 52728,90 грн., з яких: 16005,23 грн., з яких: 10200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5805,23 грн. - сума заборгованості за відсотками. Усього разом: 42655,23 гривень. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 05.12.2023 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Від представника відповідача 20.03.2025 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи із наступного. Кредитні договори з додатками, надані Позивачем у копіях, не були укладені ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписані їх сторонами і дата укладання оригіналів, яких у даній суду редакції не існує в природі. Немає жодних доказів того, що Відповідач взагалі звертався до первісних кредиторів, проходив ідентифікацію та верифікацію, створював «особисті кабінети», мав волевиявлення вступити у кредитні правовідносини на зазначених Позивачем у текстах копій умовах; подавав їм заявки на видачу кредитів, немає доказів надання Відповідачу обов`язкової інформації про умови кредитування, на які саме умови було створено оферту і акцепт; немає доказів генерації та надсилання Відповідачу «одноразових ідентифікаторів» та надання Відповідачу повного тексту договорів, оскільки Відповідач особисто не підписував, не має і не мав таких договорів. У позовній заяві Позивач підтверджує наявність у нього оригіналів кредитних договорів з додатками (у переліку додатків до позовної заяви), відтак для нього не має становити жодних проблем надати їх окрім однієї що їх не існує взагалі. Жодного документа у матеріалах справи особисто Відповідачем не підписано. Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61- 34764св18). Отже, зазначення в тексті паспортних даних, номера телефона, електронної адреси чи інших даних особи не є підписом договору зазначеною особою. Текст вписаний у зміст документа не є електронним підписом, яким є саме електронні дані, тому що та сторона яка виготовляє роздруківку, скріншот такого тексту може вписати у нього будь-які вигідні їй умови, які цілком залежать від волевиявлення однієї сторони. Тим більше не є підписом довідка, видана іншою стороною правочину «Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61- 8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61- 7203св20). Надані Позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи обох Сторін у дати вказані у договорах 2022 року саме як електронні дані - взагалі не нанесені; Сторони у письмовій формі у жодному документі не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручних підписів методом копіювання або підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором Оскільки кожний кредитний договір є двостороннім, він мав бути підписаний у дату його укладання в оригіналі обома його сторонами, що може бути і в електронній формі, але оригінал з нанесеними на нього програмним способом цифровими підписами (у тому числі одноразовими ідентифікаторами) обох Сторін має об`єктивно існувати у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Надані Позивачем копії Кредитних договорів з додатками - це просто тексти виконані без жодних підписів, які не дозволяють встановити волевиявлення і не відповідають імперативним вимогам до електронних документів: -обов`язкові реквізити електронного документа електронні підписи (ч. 1, 2 ст. 6, абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», пп. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", пп. 15, 17, 19 Положення затв. Постановою НБУ № 113); -зберігання у формі, що унеможливлює зміну змісту (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"); можливість перевірити цілісність, справжність, достовірність та авторство електронних документів (ч. 4 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 2 ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»); -повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання (ст.ст. 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). -оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність, достовірність, авторство та справжність у порядку визначеному законодавством (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5, 6, 7, 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 100 ЦПК України, пп. 15, 17, 19 Положення затв. Постановою НБУ № 113. Чч. 1, 2 і 3 ст. 100 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначають, що електронні докази, документи це дані в електронній формі, а не їх паперові копії, а також те, що паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, настає імперативний наслідок за ч. 5 ст. 100 ЦПК України - такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 та ст. 263 ЦПК України роздруківка із сайту кредитора належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку, в даній справі іншої фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18; від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18; від 28.12.2019 у справі № 922/788/19; від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без їх участі. Надані Позивачем паперові копії електронних документів не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому що ні Суд, ні Відповідач не може перевірити її достовірність та незмінність змісту, що згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення цього електронного доказу. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно з ч. 11 ст. 7 Закону України «Про електронну комерцію» покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, згідно з ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. Законодавство зобов`язує кредитодавця надати оригінал договору споживачу невідкладно після підписання сторонами і покладає саме на кредитодавця обов`язок доведення того, що такий оригінал було фактично передано споживачу. В іншому випадку згідно з ч. 4 ст. 11, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів. За відсутності факту передання суми позики, навіть з підписаним договором, то такий договір вважається неукладеним. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 02.11.2023 по справі № 758/16339/17; від 01.11.2023 по справі № 754/2295/22; від 20.09.2023 по справі № 760/22898/20; від 30.08.2023 по справі № 359/5357/20; від 09.08.2023 по справі № 755/16831/19; від 26.07.2023 по справі № 495/7179/19; від 12.06.2023 по справі № 727/2968/20; від 27.04.2023 по справі № 161/11436/21. Всі копії договорів передбачають безготівковий розрахунок, отже переказ коштів мав відбутися з рахунку відповідного первісного кредитора на рахунок Відповідача, оскільки лише після виконання цього обов`язку кредитором (а не будь-якою особою) з`являється обов`язок повернення коштів позичальником. Всі копії договорів передбачають безготівковий розрахунок, отже переказ коштів мав відбутися з рахунку відповідного первісного кредитора на рахунок Відповідача, оскільки лише після виконання цього обов`язку кредитором (а не будь-якою особою) з`являється обов`язок повернення коштів позичальником. А саме, пп. 1.1. та 2.1. договору з ТОВ «МІЛОАН», п. 1. договору з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передбачають видачу позик безготівковим способом шляхом перерахування коштів на рахунок. Про перерахування кредитних коштів позичальнику фінансова установа повинна мати беззаперечні належні докази руху коштів у безготівковому порядку з усіма належними реквізитами для ідентифікації платника, одержувача та призначення платежу. Однак таких доказів Позивачем не надано. По Кредитному договору з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» взагалі не надано жодного доказу фактичного переказу коштів. По Кредитному договору з ТОВ «МІЛОАН» надано копію платіжного доручення, яка є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. А саме, від ТОВ «МІЛОАН» надано текст платіжного доручення № 39835994 від 14.02.2022 р. без жодних підписів, не засвідчений уповноваженим працівником банківської установи платника, у якому відсутня відмітка банку платника АТ КБ «Приватбанк» про фактичне проведення платежу та відсутні реквізити отримувача номер рахунку та банківська установа, навіть відсутній повний номер картки отримувача, який ніколи не зазначається у графі «рахунок», тобто ця копія не містить обов`язкових реквізитів банківського первинного документа передбачених ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні і не може бути використана як доказ згідно зі ст. 78 ЦПК України. Номер рахунку платника № [NUMBER] на той час вже не міг бути, тому що з 1 листопада 2019 року усі банки України повністю перейшли на міжнародний стандарт IBAN і номер рахунку в платіжному дорученні мав бути з 34 літер і цифр. Тобто і номер рахунку платника в наданій копії тексту не відповідає дійсності. Позивачем вказано, що ним надається копія протоколу перевірки електронних підписів на даному Платіжному дорученні ТОВ «МІЛОАН», однак наданий ним протокол містить відомості про перевірку ІНШОГО ФАЙЛУ, ніж надане платіжне доручення, а саме файлів «Doruchennya.zip» у дату 21.08.2024. Протоколи містять відомості про підписи у дату 16.08.2024 р. директора ТОВ «МІЛОАН» Вініченка О.В., а не АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як уповноваженої банківської установи, тобто вони взагалі не стосуються платіжного доручення від 14.02.2022 р. Позивачем не надано належних та допустимих (взагалі ніяких) доказів видачі Позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу кожного кредитного договору, меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок первісним кредитором, виписки з рахунку первісного кредитора за дату виплати коштів Відповідачу відповідно до ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні, ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якому вказано, згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісними Кредиторами (Позикодавцями) не було б укладено. Зауважує, що для укладення Кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства ПОЗИЧАЛЬНИКОМ ВЛАСНОРУЧ! Таким чином, Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не були би укладені. А тому позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до Відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. Від представника позивача 27.03.2025 року на адресу надійшло заперечення на відзив в якому просив прийняти рішення про відмову задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлений належним чином. На підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №103165226. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору ТОВ надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» 16.07.2024 року укладено договір факторингу № 160072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право до Відповідача за кредитним договором №103165226. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2021 до договору факторингу № 160072024 від 16.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26650,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4450,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 2200 грн сума заборгованості за комісією. Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] 13.02.2021 року було укладено кредитний договір №74864421. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору ТОВ надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 року укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі прав вимог. Відповідно до Реєстру боржників від 27.10.2023 №11 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 16005,23 грн., з яких: 10200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5805,23 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач лише заперечує факт укладання договору, не надаючи доказів на підтвердження того, що його особисті дані незаконно використали шахрайським шляхом, зламали електронний кабінет, інший месенджер, що він з цього приводу звертався до правоохоронних органів та відкрито кримінальне провадження і відповідач визнаний потерпілим. Натомість, суду крім копій електронних доказів факту укладання кредитним договорів, від КБ «Приватбанк» надано офіційне підтвердження відкриття у дні укладання кредитних договорів саме на ім`я [PERSON] банківського рахунку, виготовлення картки та зарахування коштів згідно кредитним договорів, що є предметом даного судового розгляду. Крім цього, додано виписку про рух коштів по рахунках, яка не спростована відповдіачем. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно кредитного договору від 14 лютого 2022 року №03165226 кредит надаєтсья на 90 днів у сумі 20\~000 грн. У п.1.3. визначено пільговий період 30 днів. Згідно п. 1.3.2. поточнйи період 60 днів. Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 9700 грн. в грошовому виразі та 12,184.00 відсотків річних у процентнмоу значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 69700,00 грн. у грошовому виразі та 1413,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строку кредитування). Вартість кредиту за пільговим періодом складає 29700 грн., а за весь час кредитування 89\~700 грн. Проценти згідно п.п. 15.2, 1.5.3 кредитного договору становлять за пільговий період 1,25% вдень, за поточний період 5,00% в день, відповідно у гривнях 7500 та 60\~000 грн. Згідно кредитного договору від 13 лютого 2022 року №74864421 кредит надається на 30 днів у сумі 10\~200 грн. У п.2.3. визначено процентну ставку в день 1,99%, процентна ставка за понадстрокове користування кредитом 2,7%. Нарахування відсотків проведено згідно укладених договорів та не спростовано відповідачем, тому разом з тілом кредиту підлягають стягненню і нараховані відсотки за користування коштами. Разом з тим, стягнення комісії за договором від 16 липня 2024 року в сумі 2200 грн. не відповідає вимогам закону, а тому в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За правилами ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 755/11636/21, від 08.02.2023 року у справі № 168/349/20, та постанові Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 755/9486/21. Крім того, відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168\~(далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві. Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп\\2011). Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу. Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах. Таким чином, умови договору щодо обов`язку позичальника сплатити кредитодавцю комісію за ставкою 11% від суми кредиту одноразово, в силу\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Інші доводи відповідача не спростовують позовних вимог З урахуванням вищенаведено суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договором в сумі 40 455,23 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 2877,00 грн. пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial