Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачкою не був укладений шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилась одна дитина, [PERSON] [INFO] . Зазначає, що відповідачка [PERSON] , ніяким чином не приймає участі у вихованні та утриманні їхньої доньки, вона абсолютно самоусунулась від виконання обов`язків, дитину не навідує, матеріально та морально не допомагає, дитина залишилась на самостійному вихованні [PERSON] , у зв`язку із чим він був змушений звернутись до суду із вимогою про стягнення аліментів. З урахуванням збільшеного розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачки аліменти на мою користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі ( одної четвертої) частини заробітку( доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, з моменту звернення до суду і по досягнення дитиною повноліття, а також просить встановити факт що має юридичне значення, а саме що батько,\~\~[PERSON] [INFO] ,\~самостійно виховує\~неповнолітню дитину\~[PERSON] [INFO] , Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року справу було прийнято до провадження суддею Герцаївського районного суду м. Герца Козловська Л.Д. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, але від позивача на адресу суду надійшла заява в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка у\~судове засідання\~не з`явилась,\~але на\~адресу суду\~надійшла заява\~в якій\~просить суд\~розглянути справу\~без її\~участі,\~щодо задоволення\~позовних вимог. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між сторонами не був укладений шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилась одна дитина, [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2025 року. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Нормами ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка зобов`язана матеріально надавати допомогу чоловікові (у вигляді сплати аліментів) для утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідачки на утримання дитини, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, визначений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача, який не працює, має на утриманні одну неповнолітню дитину, враховує той факт, що на відміну від відповідача, дитина проживає разом з позивачем і він несе більші витрати пов`язані з вихованням та утриманням дитини, а також враховує потреби дитини на її фізичний та духовний розвиток. Разом з цим, суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, яка є молодою особою працездатного віку, оскільки доказів протилежного не надано, а тому суд вважає вимогу позивача про стягнення аліментів підставною, у розмірі (одної четвертої) частину заробітку (доходу ) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, з моменту звернення до суду і по досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі (одної четвертої) частину заробітку (доходу ) на дитину щомісячно. Щодо вимоги про встановлення факту що має юридичне значення слід зазначити наступне. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Приписами ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5від 31.03.1995р.«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] , № 01.2012/581 від 22.05.2025 року виданим затвердженим головою Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, що при обстеженні житлово-побутових умов по [ADDRESS] , у даному домоволодінні проживають заявник [PERSON] , його донька [PERSON] , а також його дідусь з бабусею [PERSON] та [PERSON] . Сестра заявника зареєстрована але не проживає за вказаною адресою. Батьки заявника перебувають за кордоном. На момент обстеження у житловому будинку перебував заявник з донькою та його бабуся із дідусем. Встановлено, що [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі із матір`ю дитини [PERSON] . Зі слів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що заявник [PERSON] самостійно виховує неповнолітню доньку [PERSON] . Мати доньки, [PERSON] , не проживає у даному домогосподарстві, дитину не навідує, матеріально жодної участі матеріальної та моральної у житті дитини не приймає, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини. Неповнолітня дитина залишилась на самостійному утриманні та вихованні батька, [PERSON] . З вказаних наведених вище доказів вбачається, що дитина залишились на самостійному вихованні батька, так, а мати дитини своїми активними діями самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не утримує дитину та за нею не доглядає. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання та утримання батьком дитини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання дитини -\~\~ [PERSON] [INFO] Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на самостійному вихованні позивача потрібно з метою переміщення позивачем і дитини за кордон без документального оформлення згоди для виїзду за кордон дитини, яка не проживає разом із матір`ю, а також з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] , а частині встановлення факту самостійного виховання дитини підлягають також задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112, 160, СК України та

Outcome: approved