Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У грудні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 04 листопада 2021 року відповідачем з використанням сервісу online-кредитування було подано Заявку на отримання кредиту № 10004705639, що знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Електронний підпис накладено відповідачем одноразовим ідентифікатором. Відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 7500 гривень на банківську карту, що підтверджується листом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року. Відповідачем умови договору належним чином не виконані. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 10004705639 від 04 листопада 2021 року. Відповідно до договору факторингу № 556/ФК-22 сума заборгованості відповідача становить 28263 гривні 75 копійок, що складається з: - 7500 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 20763 гривні 75 копійок - заборгованість за відсотками. Відповідачу було направлено позивачем повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс» з інформацією про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 28263 гривні 75 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року відповідачем з використанням сервісу online-кредитування було подано Заявку на отримання кредиту № 10004705639, що знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Електронний підпис накладено відповідачем одноразовим ідентифікатором. Відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 7500 гривень на банківську карту, що підтверджується листом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У матеріалах справи міститься копія кредитного договору № 10004705639 від 04 листопада 2021 року та додатки до нього, з яких вбачається, що ці документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Таким чином, вбачається, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась з ними. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 7500 гривень, що підтверджується листом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року. Крім того, на запит суду АТ «Перший Український Міжнародний Банк» направило лист від 2 лютого 2025 року, з якого вбачається, що 04 листопада 2021 року проведена операція на суму 7500 гривень (відправник ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», ID транзакції 016657664907) з використанням сервісу переказу коштів через АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на карту № 5375414132379354. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Встановлено, що відповідно до кредитного договору від 04 листопада 2021 року відповідач має повернути ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» 7500 гривень. У матеріалах справи міститься додаткова угода про зміни умов договору 10004705639 від 04 листопада 2021 року щодо реструктуризації заборгованості від 20 січня 2022 року, якою визначено, що загальна сума заборгованості, що підлягає реструктуризації, за даною Додатковою угодою, складає 21648 гривень 75 копійок, з яких: сума кредиту 7500 гривень; нараховані проценти за користування кредитом 5512 гривень 05 копійок та прострочені проценти за користування кредитом 8636 гривень 25 копійок, передбачені п. 6.3. Договору. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 10004705639 від 04 листопада 2021 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в загальному розмірі 28263 гривні 75 копійок, що складається з: - 7500 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 20763 гривні 75 копійок - заборгованість за відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідача по кредитному договору наданий суду і відповідає вимогам закону. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти та проценти в добровільному порядку товариству не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 28263 гривні 75 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 01 квітня 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. укладено договір про надання правової допомоги № 42649746. Крім того, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Білецького Б.М., додаткова угода № 10004705639 від 16 вересня 2024 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16 вересня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 16 вересня 2024 року. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вбачається, що стороною позивача не надано суду доказів надання правничих послуг саме адвокатом, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Outcome: approved