Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Виконавчої міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначив, що 11.08.2006 позивач по справі уклав з відповідачкою шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем останнім часом не склалося. Приблизно з травня 2024 року сімейні відносини фактично припинені. 14.05.2025 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Станом на кінець травня 2024 року разом з позивачем проживала донька [PERSON] . Починаючи з червня 2024 року відповідач переїхала до своєї матері у буд. [ADDRESS] . Донька [PERSON] , за первісною обопільною згодою з відповідачем, проживала та проводила час по черзі по кілька днів у позивача або у відповідача. 11.11.2024 року [PERSON] перебувала у позивача вдома, коли зателефонувала відповідач [PERSON] та попрохала привести дитину ввечері до неї у будинок на [ADDRESS] . На це позивач погодився. Але, коли ввечері 11.11.2024 позивач привів [PERSON] до її матері, то остання заявила, що вона забирає доньку до себе та переїжджає з нею на постійне місце проживання до м. Тернопіль. Позивач категорично заперечив проти цього, через що у сталася конфліктна ситуація, на місце були викликані працівники поліції. Щоб не поглиблювати конфлікт, позивач змушений був погодитися на вимоги відповідача. Наступного дня, тобто 12.11.2024, відповідач разом з [PERSON] виїхали до м. Тернопіль. Проте вже 18.11.2024 року, за проханням самої дитини та згоди відповідача, позивач забрав [PERSON] та повернувся з нею до свого будинку в м. Вільнянськ, і вона з того часу постійно проживає разом з позивачем. На даний момент відповідач [PERSON] проживає разом з іншим чоловіком в м. Тернопіль в орендованій двокімнатній квартирі. У квартирі відсутня окрема кімната для дитини, місце для навчання та виконання уроків, місце для ігор та іграшок, а також інші умови для її нормального проживання. Іншого окремого житла у відповідача немає. Під час проживання в м.Тернопіль з 12.11.2024 року по 18.11.2024 року [PERSON] пропустила всі заняття у школі, у т.ч. які проводилися онлайн через Інтернет, заходи до її влаштування в інший навчальний заклад відповідачем не вживалися. На момент приїзду позивача в м. Тернопіль у квартирі, де проживала [PERSON] , також проживали інші чоловіки, які не є родичами дитини. Сталих соціальних зв`язків дитина за новим місцем проживання матері не має. Сама відповідач не має постійної роботи та стабільних джерел доходу. Наразі [PERSON] ніяких заходів щодо забезпечення спільного проживання з дитиною не здійснює. В будинку позивача [ADDRESS] , який належить на праві власності, [PERSON] має окрему облаштовану кімнату з місцем для навчання та ігор. Будинок опалюється, перебуває у нормальному технічному стані, заборгованості з житлово-комунальних послуг не має. Побут дівчинки повністю налагоджений, особливо з урахуванням того, що у цьому будинку вона проживала з моменту народження. У будинку також зареєстрований і постійно проживає старший брат Дарини - [PERSON] , який після виїзду матері вирішив залишитися на постійне проживання разом з позивачем та сестрою, хоча на даний час вимушено тимчасово проживає в м.Тернопіль у зв`язку із навчанням. [PERSON] і [PERSON] , таким чином, мають можливість спілкуватися між собою та підтримувати родинні стосунки як брат та сестра. Крім того, в м. Вільнянськ також проживають інші родичі [PERSON] - дідусь та дві бабусі, у т.ч. одна з боку матері, проти спілкування дитини з ними позивач не заперечує. Проживаючи разом з батьком [PERSON] постійно навчається у Нововасилівській гімназії "Перспектива" у 6-му класі, навчання у цьому закладі всебічно сприяє її освіті та розвитку. З початку грудня 2024 року також стала відвідувати Вільнянську дитячу художню школу. Позивач належним чином забезпечує отримання дитиною освіти у цих навчальних закладах, і має намір робити це в подальшому. Також дитині здійснюється догляд за здоров`ям за місцем проживання, де вона має декларацію з сімейним лікарем. Позивач має постійне офіційне місце роботи в ТОВ "Агропроінвест 08", де отримує стабільну заробітну плату та може матеріально утримувати дитину. Крім того, має змогу вести господарство у приватному будинку, в якому проживає. Крім того, оскільки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем і окремо від відповідача, вважає, що відповідач має нести витрати на її утримання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 06.08.2013. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, та враховує, що визначеної позивачем суми в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача буде достатньо для належного утримання та розвитку спільної дитини сторін, так як обов`язок по її утриманню покладається на обох батьків. Суд враховує те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу малолітній дитині. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, незадовільний стан здоров`я або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів суду надано не було. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Статтями 150-157 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає із своїм батьком [PERSON] та останнім створені всі умови для проживання дитини, він здійснює опіку над донькою, доглядає її, та піклується про її стан здоров`я, бере участь у духовному та фізичному розвиткові доньки. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Враховуючи вищевикладене та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Outcome: approved