Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просить встановити факт самостійного виховання та утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Заяву мотивує тим, що мати дитини [PERSON] є громадянкою російської федерації та з початку жовтня 2024 року виїхала за межі України й ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Крім того, встановлення зазначеного факту необхідно йому для набуття права на відстрочку від військової служби згідно із п.4 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Сторони в судове засідання не з`явились; позивач та його представник просять справу розглядати без їх участі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення; представники третіх осіб також просять справу розглядати без їх участі та щодо задоволення вимог не заперечують; відповідач, зареєстроване місце проживання якої невідоме, на підставі частини 11 статті 128 ЦПК України викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позовну заяву не подала, про причину неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Народицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а. с. 7). З копії довідки Центру надання адміністративних послуг Народицької селищної ради Корстенського району Житомирської області №933 від 05 листопада 2024 року (а. с. 15) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований й проживає разом зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] , остання перебуває на його утриманні. Відповідно до копії довідки №208 від 01 листопада 2024 року, виданої КНП центру первинної медико-санітарної допомоги Народицької селищної ради (а. с. 11), при звертанні за медичною допомогою в Народицьку АЗПСМ протягом останнього місяця, [PERSON] , [INFO] , була у супроводі батька [PERSON] . У листі головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/35589-25 від 01 травня 2025 року (а.с.109) зазначено, що 29 вересня 2024 року [PERSON] , [INFO] , перетнула державний кордон України у напрямку «Виїзд» через пункт пропуску «Тиса». Згідно копії довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 932 виданої 05 листопада 2024 року Центром надання адміністративних послуг Народицької селищної ради Корстенського району Житомирської області (а. с. 14), по [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (орендар), [INFO] ; [PERSON] (брат), [INFO] ; [PERSON] (син орендаря), [INFO] ; [PERSON] (донька), [INFO] . На підставі проведеного 01 листопада 2024 року обстеження умов проживання у житловому будинку [ADDRESS] встановлено, що у житловому будинку створено всі належні умови для проживання малолітньої дитини; [PERSON] проживає разом із батьком та бабусею; місце перебування матері дитини невідоме; батько дитини офіційно не працевлаштований; сім`я утримує підсобне господарство. Зазначене підтверджується копією акта обстеження умов проживання від 01 листопада 2024 року (а. с. 9). Обмірковуючи правомірність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на таке. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини). Згідно висновку органу опіки та піклування Народицької селищної ради Житомирської області, затвердженого розпорядженням начальника Народицької селищної військової адміністрації Житомирської області від 26 травня 2025 року за №294-од (а.с. 120-122), встановлення факту виховання [PERSON] , [INFO] , її батьком [PERSON] є доцільним. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що відповідач проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось та визнано органом опіки та піклування, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання неповнолітньої дитини та її перебування на повному утриманні останнього. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України). На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів на спростування тверджень позивача про те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, суд дійшов переконання, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved