Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд», в особі свого представника Фролова Д.С. (ордер, посвідчення, свідоцтво а.с. 5, 19-22), звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 206 706,50 грн та судові витрати. Позивач вказує, що [PERSON] , відповідно до власноруч написаної розписки, отримала від позивача грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США в рахунок придбання земельної ділянки за кадастровим номером 3222482000:10:001:5052 та будинку на цій земельній ділянці. Договір купівлі-продажу повинен був укладений до 01 жовтня 2024 року, проте на день звернення до суду з позовом не укладений. У позові вказується, що представник позивача звернувся з вимогою до [PERSON] про повернення авансу до 25 жовтня 2024 року. Відповідачка вимогу отримала 16 жовтня 2024 року, проте кошти так і не повернула, на зв`язок не виходить. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на момент складання позову - 14 листопада 2024 року 1 долар США становить 41,3413 грн, тому сума боргу на момент складання позову становить 206 706,50 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. У позові вказується про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29, 30). 24 грудня 2024 року представник [PERSON] - адвокат Кудрицький Р.П. (ордер, витяг з Єдиного реєстру адвокатів станом на 19 листопада 2024 року а.с. 37,38) подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву. У відзиві вказується, що 23 вересня 2024 року між сторони в усній формі укладено договір про надання послуг. Відповідачка повинна була забезпечити укладання між позивачем та власником земельної ділянки за кадастровим номером 3222482000:10:001:5052 та будинку на цій земельній ділянці, якою є [PERSON] , договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна за сумою, що еквівалента 180 000,00 доларів США. У зв`язку з отриманням відповідачкою частини коштів у розмірі 5 000,00 доларів США, [PERSON] написала власноручно заяву про отримання цих коштів в рахунок придбання нерухомого майна. Відповідачка здійснила бронювання у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. часу для укладання між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке мало відбутися 01 жовтня 2024 року о 16:00 год. Проте позивач не з`явився до нотаріуса з метою укладання договору купівлі-продажу; в подальшому позивач повідомив причину неявки до нотаріуса відсутністю коштів для розрахунку. Крім того, позивач при зустрічі з відповідачем погодився з тим, що йому було надано послуги згідно з договором і претензій до відповідачки він не має. Вказується, що у відповідачки відсутній обов`язок здійснити повернення коштів за виконанням умов договору, просить у позові відмовити. На підтвердження позиції сторони відповідача надано нотаріально завірені заяви свідків, в тому числі і приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. (а.с.33-55). 28 грудня 2024 року представником [PERSON] - адвокатом Фроловим Д.С. подано відповідь на відзив через систему «Електронний суд». У відповіді на відзив вказується, що оголошення про продаж нерухомого майна було надано [PERSON] на сайті ОLХ.UA. Спочатку відповідачка позиціонувала будинок, який зацікавив позивача, як її власний, потім сказала, що власником нерухомого майна є мати відповідачки - [PERSON] , яка стала його власницею 26 вересня 2024 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. При тому, що кошти у сумі 5 000 доларів США [PERSON] отримала 23 вересня 2024 року, тобто до того, як її мама стала власницею будинку. Суму авансу за розпискою відповідачка отримала за адресою: [ADDRESS] . Після цього відповідачка почала себе підозріло вести: не могла точно визначити дату укладення договору, змінювала ціну угоди. Вказується, що будь-яких усних догорів сторонами не укладалось, як про це стверджує відповідачка. Наявність розписки [PERSON] в рахунок придбання нерухомого майна свідчить про отримання нею 5 000,00 доларів США. Розписка не містить будь-яких даних, що грошові кошти надано за які-небудь послуги. Також, вказується, що відповідач [PERSON] , відповідно до реєстру нотаріусів, є приватним нотаріусом і їй законодавством заборонено займатися будь-якою іншою оплачуваною діяльністю. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно утримала 5 000,00 доларів США та повертати їх відмовляється, тому просить позов задовольнити. У відповіді на відзив вказується, що відповідач користується правничою допомогою адвоката і попередній (орієнтовний) розрахунок, які очікує понести позивач - 40 000,00 грн (а.с.56-61). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини, дійшов наступного висновку. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що за розпискою, складеної [PERSON] , вона підтверджує, що отримала грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США від [PERSON] в рахунок придбання ним нерухомого майна, яким є земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:10:001:5052 та будинку, що розташований на цій ділянці за сумою, яка є еквівалентом 180 000,00 доларів США. Договір купівлі-продажу буде укладено на пізніше 01 жовтня 2024 року (а.с.6). Фактично дана розписки містить ознаки попереднього договору, який укладено у простій письмовій формі. Відповідно до розписки відповідачка отримала аванс, сторони зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Позивач вказував, що оскільки договір купівлі-продажу щодо об`єкта нерухомого майна станом на 01 жовтня 2024 року не було укладено, відповідачці було направлено досудову вимогу від 11 жовтня 2024 року про повернення авансу у розмірі 5 000,00 доларів США у строк до 25 жовтня 2024 року (а.с.10-14). Відповідно до рекомендованого повідомлення, поштове відправлення позивача [PERSON] отримала особисто (а.с.14). У відзиві на позовну заяву стороною відповідачки зазначалось, що 23 вересня 2024 року між сторонами в усній формі укладено договір про надання послуг, відповідно до якого відповідачка повинна була забезпечити укладання з власником, земельної ділянки за кадастровим номером 3222482000:10:001:5052 та будинку на цій земельній ділянці, яким є [PERSON] , договору купівлі-продажу нерухомого майна за сумою, що еквівалента 180 000,00 доларів США. Відповідачка здійснила бронювання у приватного нотаріуса часу для укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна на 01 жовтня 2024 року о 16:00 год. Позивач у цей час для укладання договору купівлі-продажу з продавцем не з`явився. На підтвердження вказаних обставин, стороною відповідачки надано нотаріального завірені заяви свідків, які підтверджують виконання відповідачкою умов договору про надання послуг з боку останньої. Зокрема, надала заяви громадян України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. 23 грудня 2024 року (а.с.39-41). Окрім того, пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. 23 грудня 2024 року (а.с.42). Суд не приймає до уваги надані стороною відповідача заяви, оскільки такого порядку надання показань свідків (як їх визначає відповідач) цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Надання показів свідків шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам Статтями 90-93 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду, а за відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Така, правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду № 200/17947/16 від 20 травня 2020 року. Окрім того, свідок, у порядку, встановленому ст. 230 ЦПК України, повинен бути повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводиться судом до присяги. Суд зауважує, що стороною відповідача не заявлялось клопотання про розгляд справи з викликом сторін, що дає можливість суду, у разі подання клопотання при виклик свідків, допитати свідків, привівши їх до присяги та попередивши про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). Відповідно до частини першої та третьої статті 635ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та постанові від 02 вересня 2015 року у справі №6-226цс14, а саме, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 у справі №918/631/19 та постановах Верховного Суду, від 21 лютого 2018 у справі №910/12382/17, від 03 серпня 2022 у справі №910/6232/21 та від 14 лютого 2023 у справі №910/15531/21 зазначено, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Враховуючи вимоги закону до форми договору купівлі-продажу нерухомості, який повинен бути нотаріально посвідчений, попередній договір в такому випадку також має бути нотаріально посвідченим. Тобто, за змістом вказаних постанов будь-яких підстав утримувати аванс у продавця не існує, якщо попередній договір або договір про наміри укласти договір не було укладено у нотаріальній формі. Позивачем доведено, що ні попередній договір купівлі-продажу, ні основний договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки між сторонами укладено не було, відтак отримані відповідачем за розпискою кошти в сумі 5 000,00 доларів США слід вважати авансом, який за встановлених обставин підлягає поверненню позивачу, що узгоджується з вимогами ч.2 ст. 570 ЦК України. Визначаючи розмір боргу, позивач вказує, що відповідно до офіційного курсу НБУ, який розміщується на офіційному веб-сайті НБУ, станом на 14 листопада 2024 року 1 долар США дорівнює 41,3413 грн, та сума боргу становить 206 706,50 грн (еквівалент 5 000,00 доларів США). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання відповідача на те, що між сторонами був укладений усний договір про надання послуг, за яким відповідач забезпечував укладення договору купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, а позивач зобов`язувався сплатити відповідачу винагороду за надані послуги у розмірі 5 000,00 доларів США, суд відхиляє, оскільки з огляду на заперечення сторони позивача з цього приводу, відповідачем не надано належних та достатніх доказів наявності договірних відносини між позивачем та відповідачем з приводу вказаних відповідачем послуг. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення із відповідача на користь позивачів коштів в розмірі 206 706,50 грн Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач при звернені до суду сплатив судовий збір в сумі 2 067,07 грн (а.с. 27), який відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved