Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування, в інтересах дітей : [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з зазначеним позовом , у якому просить суд : позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру на кожну дитину ( на даний час 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до досягнення найстаршою дитиною повноліття ; дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради для подальшого влаштування. Представник Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що мати дітей злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, матеріально дітей не утримує. Діти проживають в матері відповідачки, яка їх виховує і утримує. Хоча відповідачка має окрему квартиру , однак відповідачка веде такий спосіб життя, що проживання неповнолітніх дітей з відповідачкою є неможливим. В квартирі, по місцю проживання відповідачки, відсутні умови для проживання дітей. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Син відповідачки - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його мати не здійснює за ним догляд та його виховання тривалий час. Іноді мати він зустрічає на вулиці, вона під час зустрічей просить в нього гроші. Свідок [PERSON] , мати відповідачки, в судовому засіданні дала показання, в яких вказала, що відповідачка вживає алкогольні напої та можливо наркотичні засоби , життям дітей відповідачка тривалий час не цікавиться, батьківські обов`язки відповідачка тривалий час не виконує. Коли був живий зять, то він займався дітьми. Після його смерті діти проживають в свідка і вона здійснює догляд та утримання онуків. Свідок [PERSON] , баба дітей по батьковій лінії, в судовому засіданні дала показання, в яких вказала, що батько дітей помер від інсульту [INFO] . Вихованням та утриманням дітей займався батько дітей, поки був живий. Ще при житті батька , відповідачка на тривалий час залишала дітей на чоловіка , а сама йшла з дому в невідомому напрямку. Вже майже рік після смерті чоловіка пройшов , а відповідачка не оформила пенсію дітям по втраті годувальника. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали показання, що вони ніколи не бачили щоб відповідачка займалась вихованням дітей. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на обліку служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради з серпня 2024 року перебувають діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, раніше з тих самих підстав перебували на обліку з грудня 2022 року по січень 2024 року. Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 26 лютого 2009 року та серії [NUMBER] виданого 23 травня 2017 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 26 липня 2024 року. Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 13.11.2024 №925 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає їм матеріально, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням та вихованням, не спілкується з ними без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що їй чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дітьми, і таким чином вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому, суд приходить до переконання, що відповідачку слід позбавити батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 4 ст. 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах Відтак, позовні вимоги в частині стягнення аліментів заявлені у розмірі, мінімально встановленому законом, є обґрунтованими та також підлягають задоволенню. При вирішенні спору суд вважає, що аліменти підлягають стягненню відповідачки на користь дітей в розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ними повноліття, оскільки при виконанні рішення суду у виконавчому листі повинен вказуватись один стягувач, а стягувачем в даному випадку є неповнолітня дитина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved