Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за утримання житла та комунальних послуг у розмірі 85 784,77 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31.08.2020р. за фактичним місцезнаходженням нерухомого майна: [ADDRESS] . За цим Договором позивач виконує функції по управлінню вказаним житловим комплексом та забезпечує належну його експлуатацію. Відповідач, споживаючи надані позивачем послуги, не виконує свої обов`язки щодо своєчасної оплати їх вартості, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 11.12.2024р. складає 85 784,77 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.01.2025р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач направив письмовий відзив на позовну заяву, за яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначає, що не був і не є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру речових прав, який знаходиться в матеріалах справи. За цим витягом власником квартири є ТОВ «Компанія з управління активами «Кристал Ессет Менеджмент», а, відтак, відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України тягар утримання майна лежить саме на власнику. Крім того звертає увагу на те, що станом на дату підписання Договору від 31.08.2020р. будинок [ADDRESS] ще не був введений в експлуатацію, що підтверджується Договором №31261020 від 26.10.2020р. про надання послуг з обслуговування незавершеного будівництвом житлового будинку, укладеним між позивачем та ТОВ «Сіті Форус» (забудовником даного будинку), та актом обстеження незавершеного будівництвом житлового будинку не прийнятого в експлуатацію від 26.10.2020р. За таких обставин, як зазначає відповідач, та з урахуванням того, що в Договорі про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31.08.2020р. зазначена недостовірна інформація про власника квартири, цей Договір є нікчемним у силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. На утриманні в ТОВ «Інвестбудгаличина» знаходиться будинок за адресою: [ADDRESS] . 31.08.2020р. між ТОВ «Інвестбудгаличина», як управителем, та [PERSON] , як споживачем, був укладений Договір №106/3 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язується надавати споживачу послугу з управління багатоквартирним житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а споживач зобов`язується оплачувати управителю вартість послуги з управління згідно з вимогами чинного законодавства України та умовами цього Договору. Згідно з п. 1.3. Договору послуга з управління полягає в забезпечення управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і поточного ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, тобто споживач доручає управителю виконувати функції по управлінню будинком шляхом укладення окремих договорів із виконавцями послуг (послуги служби охорони, обслуговування шлагбаумів, воріт, системи відеоспостереження тощо), а споживач приймає надані відповідно до даного Договору послуги та своєчасно їх оплачує відповідно до діючих тарифів та умов Договору. Згідно з п. 1.4. Договору послуга з управління включає: утримання спільного майна будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги в разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна будинку; поточний ремонт спільного майна будинку. Пунктом 1.5. Договору визначено, що на період з дня початку фактичного споживання до укладення прямого договору з відповідним постачальником електричної електроенергії та теплової енергії, та водопостачання, водовідведення, споживач відшкодовує (компенсує) управителю витрати за спожиту електроенергію за показаннями приладу обліку електричної енергії, відповідно до тарифів, встановлених електропостачальником (виробником послуг) для управителя. Витрати за спожиту теплову енергію (централізоване опалення) споживач відшкодовує (компенсує) управителю відповідно до показників загальнобудинкового лічильника, з кожного 1 м.кв. опалювальної площі, на розрахунковий рахунок управителя за визначеними тарифами. Відповідно до п. 3.3. Договору плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься споживачем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Слід зазначити, що укладений сторонами Договір є дійсним, відомостей про визнання його недійсним у судовому порядку матеріали справи не містять. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За п. 13 та 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Згідно п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У відповідності до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. За положенням статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України). Аналізуючи вищенаведені положення закону та нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг в сукупності із загальними засадами цивільного законодавства та положеннями Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом. Відповідач, як свідчать матеріали справи, є таким споживачем, з ним укладено відповідний Договір. Доказів сплати заборгованості за послуги, що надаються позивачем, відповідачем суду не надано. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved