Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

19.02.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 20.02.2025), представником позивача адвокатом Стецюрою О.В. подано вказану позовну заяву, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» грошові кошти в розмірі 145618,22 грн., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 123500,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 7964,16 грн.; пеня в розмірі 12725,53 грн.; 3% річних в розмірі 1428,53 грн., а також судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.12.2021 у с. Нові Петрівці Київської обл. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, «VOLKSWAGEN», н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортного засобу «FORD FOCUS», н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу «RENAULT», н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. У судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що відповідач під час настання дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «VOLKSWAGEN», н.з. [NUMBER] (відповідача) станом на дату настання ДТП, була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-204361155. Відповідно до звіту за вих. №C141/21 від 04.01.2022, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT», н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ, склала 239 470,00 грн. Транспортний засіб «RENAULT», н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] . Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 11.05.2022 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 00,00 грн.) в сумі 123500,00 грн. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, 19.05.2022 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 123500,00 грн. Представник позивача, посилаючись на положення пп. «а» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-IV), враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом №1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 123500,00 грн. Крім цього, вказуючи, що 06.09.2024 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів розмірі 23580,00 грн (вірним є 123500,00 грн)., яку ним отримано 17.09.2024, посилаючись на положення статей 530, 536, 625 ЦК України, позивач, в особі представника, просить стягнути з відповідача штрафні санкції за період з 25.09.2024 по 12.02.2025, щодо виплатити у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу «RENAULT», н.з. [NUMBER] . Таким чином, сума коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача: розмір основного боргу 123 500,00 грн.; інфляційні втрати 7964,16 грн.; пеня 12725,53 грн.; три відсотки річних 1428,53 грн., а всього 145618,22 грн. Також, у позовній заяві зазначено розрахунок витрат на правову допомогу, які позивач очікує понести, у зв`язку із розглядом справи у розмірі 7300,00 грн. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2025, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, з урахуванням положень статей 19, 274, 279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки зазначений спір є малозначним. Позивачу та його представнику, у порядку, встановленому статтею 14 ЦПК України, було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, після чого, сторона позивача з будь-якими клопотаннями/заявами до суду не зверталася. \~ \~ \~ \~ Відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження у справі (без копії позовної заяви, яку, у порядку, встановленому статтями 43, 177 ЦПК України, представником позивача надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача 18.02.2025) було надіслано на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання: [ADDRESS] . Судова кореспонденція надіслана відповідачу повернулась на адресу суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18. Також, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. А відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 26.12.2021 о 17:40, у с. Нові Петрівці по вул. Святопокровська 118, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «RENAULT TRAFFIC» з номерним знаком [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; «VOLKSWAGEN Multivan» з номерним знаком [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 27.04.2022 у справі №363/161/22, [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, провадження у справі закрито (а.с. 11). Як зазначено у вказаній постанові суду «26 грудня 2021 року о 17 год. 40 хв. в с. Нові Петрівці по вул. Святопокровська 118, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen днз. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, в наслідок чого здійснив наїзд на автомобіль Renault днз. [NUMBER] , який стояв на узбіччі та який відкинуло на припаркований перед ним автомобіль Ford днз. FNE 281. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] своїми діями порушив вимоги п. 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП. [PERSON] , безпосередньо в суді обставини викладені у протоколі підтвердив, та свою вину визнав у повному обсязі.». Крім цього, Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2022 у справі №363/160/22, [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. (а.с. 9 на звороті 10). Як зазначено у вказаній постанові суду «26 грудня 2021 року о 17 год. 40 хв. в с. Нові Петрівці по вул. Свято Покровська 118, водій [PERSON] керував автомобілем Volkswagen днз. [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, млява мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руду, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув.». Постановою Київського апеляційного суду від 02.08.2022 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2022 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишено без змін (а.с. 13-15). Відповідно до частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, винуватість відповідача [PERSON] у вчинені ДТП встановлена та не підлягає доведенню. Згідно Полісу №ЕР204361155 цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу «VOLKSWAGEN Multivan», державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ»; розрахунки: франшиза 0,00 грн; ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260000,00 грн; ліміт за шкоду майну 130000,00 грн (а.с.8 на звороті). Відповідно до звіту №C141/21 від 04.01.2022, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT TRAFFIC», державний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ, склала 239470,00 грн. (а.с. 15 на звороті - 34). Власником транспортного засобу автомобіля «RENAULT TRAFFIC», державний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 34 на звороті). 12.01.2022\~ [PERSON] \~звернулася до\~Товариства з\~додатковою відповідальністю\~«Страхова Група\~«Оберіг» із\~заявою про\~здійснення відшкодування\~оціненої шкоди,\~завданої у\~результаті ДТП,\~що сталася\~26.12.2021,\~у розмірі\~130000,00\~грн.,\~шляхом перерахування\~заявленої суми\~на вказаний\~ним картковий\~рахунок, долучивши\~до заяви\~пакет документів\~щодо ДТП (а.с. 35). Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 11.05.2022, між потерпілою особою [PERSON] та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 00,00 грн.) в сумі 123500,00 грн. Також вищевказаною згодою погоджено наступне: здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Згоди в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означенного страхового випадку; розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи (а.с. 35 на звороті). 18.05.2022, в рамках страхової справи №36024/1 до договору страхування ЕР-204361155 від 05.06.2021, за яким страхувальником є [PERSON] , щодо події, яка мала місце 26.12.2021 о 17:30 по [ADDRESS] , при цьому водій авто винуватця був у нетверезому стані, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» складено страховий акт №36024/1 та, згідно з Договором страхування, вимогами законодавства та документів отриманих під час розслідування та опрацювання страхової справи, прийнято рішення, що заявлена подія є страховим випадком, а сума страхового відшкодування становить 123500,00 гривень (а.с.36). Згідно платіжного доручення №13550 від 19.05.2022 ТОВ СГ «Обіг» здійснило перерахування коштів у розмірі 123500,00 грн. страхового відшкодування згідно страхового акту №36024/1 від 18.05.2022, на розрахунковий рахунок, зазначений у заяві потерпілого у ДТП (а.с. 36 на звороті). Позивач, посилаючись на положення пп. «а» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування позивачем потерпілій особі, у розмірі 123500,00 грн. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» (тут і далі у редакції, чинній на момент страхової виплати, Закон втратив чинність 01.01.2025), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Згідно із статтею 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно із статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону № 1961-IV). Відповідно до статті 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 36.2. статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до підпункту «а» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону №1961-IV, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Статтею 993 ЦК України, передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Оскільки, як встановлено судом, Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме автомобіля «VOLKSWAGEN Multivan», державний номерний знак [NUMBER] , був укладений між ТОВ «Страхова Група «Оберіг» (страховик) та страхувальником [PERSON] , який в момент ДТП керував транспортним засобам у стані алкогольного сп`яніння і, якого визнано винуватим у порушенні Правил дорожнього руху України, а саме, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «RENAULT TRAFFIC», державний номер [NUMBER] , заподіявши збитки потерпілому, які було відшкодовано страховиком, суд дійшов висновку про задоволення позову ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] у частині стягнення з нього виплаченого страхового відшкодування у розмірі 123500,00 грн. Щодо вимог ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 7964,16 грн.; пені 12 725,53 грн. та 3% річних 1428,53 грн., суд дійшов висновку про відмову у задоволені вказаних вимог, з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач, заявляючи вказані вимоги до відповідача, зазначає, що 06.09.2024 відповідачу було надіслано досудовому вимогу про сплату суми страхового відшкодування, яку він отримав 17.09.2024, однак, станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Водночас, як убачається із долученої до позову копії вимоги (а.с.37), вона адресована [PERSON] , проте у цій вимозі відсутня адреса, на яку її було надіслано, а долучені відомості щодо відстеження поштового відправлення з трекінгномером 0600958135227 на офіційному сайті АТ «Укрпошта» (а.с. 38), без опису вкладення поштового відправлення, не підтверджує факт направлення такої вимоги відповідачу та її отримання. З урахуванням встановленого судом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень частини другої статті 625 ЦПК України та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, пені та 3% річних за період з 25.09.2024 по 12.02.2025. Щодо стягнення з відповідача заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн та судового збору у розмірі 2422,40 грн, суд дійшов такого. Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду з позовом, сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позов ТОВ СГ «Оберіг» до [PERSON] задоволено частково, суд вважає, що заявлені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу пропорційно щодо задоволеного розміру позовних вимог з відповідача у розмірі 2055,00 грн (123500,00 (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 (розмір сплаченого судового збору) : 145618,22 (розмір заявлених вимог). Згідно із\~ пунктами\~13\~частини другої, частини\~восьмої статті\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються у\~разі задоволення\~позову на\~відповідача,\~у разі\~відмови в\~позові \~на позивача;\~у разі\~часткового задоволення\~позову \~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною третьою статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження\~понесених позивачем\~витрат на\~правничу допомогу,\~до позову\~додано лише копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000227 (а.с. 39) та копію довіреності №2025/Ю/1А від 25.12.2024 (а.с.39 на звороті), проте, в порушення вимог частини третьої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України, не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Довіреність, як документ, що підтверджує повноваження адвоката представляти інтереси сторони у справі, видається на підставі Договору про надання правничої допомоги. Однак, з метою розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, такого договору між ТОВ СГ «Оберіг» та адвокатом Стецюрою О.В. до позовної заяви не додано. З Довіреності\~№2025/Ю/5\~від 25.12.2024\~вбачається,\~що вона\~видана Стецюрі\~О.В.\~на представництво\~інтересів ТОВ\~СГ «Оберіг»\~у судах,\~при цьому,\~до позовної\~заяви не\~додано акту\~прийому-передачі\~виконаних робіт\~адвокатом робіт та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 7300,00 грн, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відсутні належні, достовірні та достатні докази щодо розміру таких витрат.

Outcome: partial