Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] завернувся до суду із позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я., про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що [INFO] у віці 84 роки померла мати позивача [PERSON] . У відповідності до ст. 1220 ЦК України після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/6 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги. На момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем, тому на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадкове майно. Дана обставина стверджується довідками Франківської районної адміністрації - ЛКП «Південне» від 02.03.2016 року №786, від 29.02.2016 року №739, від 09.03.2016 року № 930, про постійне місце проживання із спадкодавцем від 19.09.2012 року №2615. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, однак, реалізувати своє право на спадкування за законом не може у зв`язку з тим, що при зверненні до приватного нотаріуса Колодій О.Я. із заявою про прийняття спадщини нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви, про що вона повідомила позивача листом від 30.03.2016 року №14/02-14, в якому зазначила, що відмовляє у прийнятті заяви, оскільки є заповіт померлої [PERSON] на [PERSON] , а отже, позивач не є спадкоємцем. Наведене нотаріусом позивач вважає порушенням норм чинного законодавства, а також його прав бути спадкоємцем. Так, відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру спадкова справа №58637676 була заведена нотаріусом 26.02.2016 року. Нотаріус відмовилась надати можливість ознайомитись із змістом заповіту, але позивачу стало відомо, що заповіт складений на [PERSON] . 07.06.2016 року позивач засвідчив заяву про прийняття спадщини за законом у приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я., яка зареєстрована в реєстрі за №1399, і відправив її рекомендованим листом нотаріусу Колодій О.Я. Частка померлої складає 2/6, оскільки квартира була приватизована на трьох - позивача [PERSON] , брата [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки. [INFO] брат позивача - [PERSON] помер. Мати була єдиним спадкоємцем за законом, оскільки батько [PERSON] помер [INFO] . Позивач вважає, що заповіт підписаний не [PERSON] , оскільки вони все життя проживали разом і мати завжди казала, що її частка призначена для позивача, адже, проживаючи разом, позивач піклувався про неї, допомагав, турбувався про неї. З наведеного позивач робить висновок, що зазначений вище заповіт не міг особисто бути підписаний заповідачем і даний заповіт оформлено не у відповідності до закону. Наполягає, що заповіт не відповідає дійсному волевиявленню матері, так як вона за свого життя неодноразово заявляла, що бажає залишити спадщину позивачу. Саме таким було її дійсне волевиявлення. Відтак, просить суд визнати недійсним заповіт від 30.06.2015 року від імені [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрований під № 349 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій Ольгою Ярославівною. Окрім того, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. від 21.07.2016 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт із забороною відчуження на майно квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023 року, проведеного на підставі ухвали судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я. про самовідвід від 22.06.2023 року, вказану цивільну справу передано для розгляду судді Величку О.В. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 04.09.2023 року прийнято справу до провадження судді та призначено справу до розгляду. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від \~10.02.2025 року підготовче провадження\~в цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій Ольги Ярославівни, про визнання заповіту недійсним закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судові засідання не з`явилися, будучи належним чином, неодноразово повідомленими про час та місце розгляду справи. Про наявність поважних причин неявки до суду не інформували, будь-яких клопотань на адресу суду не подавали. Згідно відповіді ГУ ДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є наступна адреса: [ADDRESS] . На вказану адресу неодноразово направлялися повістки про виклик відповідача в судові засідання, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням «адресат відсутній», що відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 3\~ст.223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280\~ЦПК\~України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до\~ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно інформації із спадкового реєстру № 43194569, 26.02.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , номер у спадковому реєстрі 58637676, номер у нотаріуса 2/2016. Як слідує з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 739 від 29.02.2016 року [PERSON] проживала і була постійно зареєстрована з 19.01.1981 року за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Знята з реєстрації 23.02.2016 року. Вказане також підтверджується довідками ЛКП «Південне». Позивач [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.06.1968 року). [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02.08.2001 року, видане Міським відділом РАГС Львівського обласного управління юстиції). [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області). [PERSON] померла [INFO] (повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2016 року, видане Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції). 07.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л.Я. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 23.07.1996 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. від 30.03.2016 року № 14/02-14, 30.06.2015 року [PERSON] , [INFO] , зробила заповіт на все своє майно на ім`я іншого спадкоємця. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. за реєстровим № 349. Спадкоємець, вказаний у заповіті, спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , прийняв. 24.03.2015 року [PERSON] оформила заповіт, який зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 135, відповідно до якого [PERSON] все своє майно, в тому числі частку квартири [ADDRESS] , заповіла в рівних частинах синам [PERSON] та [PERSON] . Разом із тим, згідно заповіту від 30.06.2015 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 349, [PERSON] заповіла все майно онукові [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2018 року призначено у справі судово - почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 1119 від 11.06.2018 року, складеного за результатами проведення криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами цивільної справи № 465/3833/16-ц, рукописні записи та підписи (мають буквену транскрипцію) в примірнику Заповіту від імені [PERSON] від 30.06.2015 року та в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» під № 349 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса міського нотаріального округу Колодій О.Я., виконані однією особою. Вказані рукописні записи та підписи виконані не [PERSON] , а іншою особою. Згідно із частиною другою\~статті 1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої\~статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги\~шостої ЦК України\~(спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із\~статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, відповідно\~статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до вимог частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою-п`ятою\~статті 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заповіт є правочином, а тому, на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі\~шостій ЦК\~України немає відповідного правила. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено\~статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Стаття 1257\~ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпадає під дію загальних правил ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц зроблено правовий висновок про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У постанові Верховного Суду від 14.05.2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження №61-11896св18) зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 1257\~ЦК України та зазначено, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 та ч.6 ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення\~для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися\~на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність\~або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). За змістом ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному\~та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,\~так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд повторно наголошує, що згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 1119 від 11.06.2018 року, складеного за результатами проведення криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами цивільної справи № 465/3833/16-ц, рукописні записи та підписи (мають буквену транскрипцію) в примірнику Заповіту від імені [PERSON] від 30.06.2015 року та в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» під № 349 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса міського нотаріального округу Колодій О.Я., виконані однією особою. Вказані рукописні записи та підписи виконані не [PERSON] , а іншою особою. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає доведеною та не спростованою іншими доказами обставиною те, що підпис від імені [PERSON] у заповіті від 30.06.2015\~року проставлений іншою особою, тому волевиявлення заповідача в такому випадку не було вільним і не відповідало її волі, у зв`язку із чим, оспорюваний заповіт слід визнати недійсним. Разом із тим, щодо позовних вимог, заявлених позивачем до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій Ольги Ярославівни, суд зазначає наступне. Як вбачається із постанова КЦС Верховного Суду від 22.08.2022 року у справі № 136/2075/19, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріальноправова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. У справі за позовом заінтересованої особи (зокрема іншого спадкоємця) про визнання недійсним заповіту, належним відповідачем є особа, на користь якої складено заповіт, а не нотаріус чи нотаріальна контора. Відтак, у задоволенні вимог позивача до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій Ольги Ярославівни слід відмовити. Відповідно до ч. 7 ст.\~158\~ЦПК\~України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з положеннями ст.141\~ЦПК\~України,\~у\~зв`язку\~із\~задоволенням\~позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, в загальному розмірі 870 грн. 00 коп. Окрім того, суд зазначає, що витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України). Тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати на проведення судової експертизи з дослідження почерку та підписів в розмірі 9152 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: partial