Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з грудня 2021 року по 31 грудня 2023 року включно у сумі 83 663,04 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] послалась на те що, з 26.07.2008 р. вона перебула у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 623. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду від 04.12.2009 р. у справі 2-3517/2009 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2009 р. 25.12.2010 р. шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.09.2016 р. у справі №317/1219/16-ц відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . 16.03.2017 р. позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », 02.06.2017 р. позивач змінила прізвище сину з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач двічі звертала виконавчий лист до виконання про стягнення з відповідача аліментів у зв`язку з тим, що у відповідача була велика заборгованість по аліментах станом на 2019 рік, батьки чоловіка запевнили позивача, що вони будуть допомагати їй з дитиною, у разі якщо вона забере виконавчий лист. Вона погодилась та відкликала виконавчий лист. Однак після цього батьки відповідача припинили виплати на дитину. У зв`язку з чим, позивач 16.12.2021 р. знову звернула виконавчий лист до виконання. На теперішній час, відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, внаслідок невиконання відповідачем рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2009 р., за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина за період з грудня 2021 року по 31 грудня 2023 р., розрахована державним виконавцем в розмірі 83 663,04 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачем в судовому порядку не оскаржувався, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості (а.с.1-5). 03.05.2024 р. адвокатом Фоменком С.І., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів (а.с.48-51), яку в подальшому за заявою представника відповідача було залишено без розгляду, про що 05.03.2025 р. судом було поставлено відповідну ухвалу (а.с.178). 27.05.2024 р. представником відповідача - адвокатом Фоменком С.І. в порядку ст. 178 ЦПК України на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Як на підстави заперечень проти позву представник відповідача посилався на те, що заборгованість відповідача в період з грудня 2021 р. по грудень 2022 р. виникла не з вини останнього оскільки з початку повномасштабної військової агресії трудова діяльність відповідача була призупинена і він отримував 2/3 частини заробітної плати з якої відраховувались аліменти. В період з січня 2023 р. по вересень 2023 р. включно [PERSON] офіційно не працював, при цьому сплатив у якості аліментів на користь позивача грошову суму у розмірі 14 900, 00 грн., однак позивачем не враховано вказану суму в рахунок сплати аліментів. З вересня 2023 р. [PERSON] офіційно працював на підприємстві, де під час нарахування заробітної плати проводилися утримання аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів позивачем розраховано невірно, обмежившись відомостями довідки наданої державним виконавцем і відповідно невірно розрахунок пені. Сторона відповідача вважає, що позивачем невірно зроблено розрахунок неустойки, оскільки розрахунок неустойки позивач проводить із наростаючим підсумком, тобто застосовує нарахування не на розмір аліментів за певний місяць, а з урахуванням загальної заборгованості, що є хибним. Крім того, представник відповідача послався на ту обставину, що у відповідача [PERSON] змінився сімейний та матеріальний стан, зокрема ним укладено шлюб з [PERSON] у якої від першого шлюбу є дочка, а також народження сумісної з [PERSON] дитини - сина [PERSON] . На початку літа 2023 року дружина відповідача захворіла на тяжку хворобу що потягло додаткові витрати на лікування та подальшу реабілітацію після операції (а.с.99-100). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чоловська С.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача - адвокат Фоменко С.І. в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того представник відповідача зазначив, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів у зв`язку зі сплатою, що відображено у розрахунку зі сплати аліментів, при цьому зазначив, що з розрахунком неустойки за 2021 р. відповідач згоден. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши учасників судового розгляду, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Приписами статей\~12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.07.2008 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Комунарським ВРАЦС Запорізького МУЮ, про що зроблено відповідний актовий запис № 623. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с.8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2009 р. у справі № 2-3517/2009 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2009 р. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , з якою проживає дитина, аліменти у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 26.10.2009 р. та до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 51,00 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 120,00 грн. (а.с.10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено позивачем в позові, 25.12.2010 р. шлюб між сторонами було розірвано, а також рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.09.2016 р. у справі №317/1219/16-ц відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . 16.03.2017 р. позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с.9). 02.06.2017 р. позивач змінила прізвище сину з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження та паспортом громадянина України, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.7,8) та відомостями наявними у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень (а.с.13-14). Як зазначено позивачем в позові вона двічі звертала виконавчий лист до виконання про стягнення з відповідача аліментів, у зв`язку з тим, що у відповідача була велика заборгованість по аліментах станом на 2019 рік, батьки чоловіка запевнили позивача, що вони будуть допомагати їй з дитиною, у разі якщо вона забере виконавчий лист. Вона погодилась та відкликала виконавчий лист. Однак після цього батьки відповідача припинили виплати на дитину. У зв`язку з чим, позивач 16.12.2021 р. знову звернула виконавчий лист до виконання. На теперішній час, відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, внаслідок невиконання відповідачем рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2009 р., за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина за період з грудня 2021 року по 31 грудня 2023 р., складена державним виконавцем в розмірі 83663,04 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 18.12.2023 р., який знаходиться в матеріалах справи (а.с.15-16). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Суд виходить з того, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Неустойка (пеня) за один місяць рахується за формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Як вбачається матеріалів справи, з моменту відкриття провадження у справі, відповідачем частково сплачена заборгованість зі сплати аліментів, що відображено у розрахунку заборгованості від 10.01.2025 №394/6, складеним державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 31.12.2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 44005,74 грн., заборгованість нарахована за період з січня 2020 року по грудень 2024 року включно (а.с.168-169). Як вбачається з розрахунку заборгованості від 10.02.2025 №6015/6, складеним державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 31.01.2025 року включно заборгованість зі сплати аліментів відсутня, розрахунок зроблено за період з січня 2020 року по січень 2025 року включно (а.с.185). Суд перевіривши розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів від 10.01.2025 №394/6 та розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів від 10.02.2025 №6015/6, які виконані державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приймає їх до уваги при ухваленні рішення, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства, за період зазначений позивачем у позові з грудня 2021 р. по грудень 2023 року включно заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить саме у розмірі 47 487,54 грн. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Частиною 4 статті 263\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі\~ЦПК України) визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі №362/4462/16-ц (провадження №61-10968св19), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21, зазначено, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в нормах\~СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, суд критично ставиться до заперечень позивача на те, що\~розрахунок заборгованості\~зі сплати аліментів виконаний державним виконавцем Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.02.2025 № 6015/6 (а.с.185)\~не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки\~доказів спростування (оскарження) вказаного розрахунку позивачем не надано. Стосовно заперечень відповідача наведених у відзиві, що\~у певний період часу він не був офіційно працевлаштованим, а також на зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів, зокрема щодо перебування у\~шлюбі, наявність інших утриманців та тяжкий матеріальний стан, не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти за рішенням суду. Також слід звернути увагу, що факти ухилення відповідача від батьківських обов`язків, у тому числі з утримання його неповнолітнього сина, знайшли своє підтвердження під час ухвалення судом рішення від 14.09.2016 р. про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина (а.с.191-194). Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідачем доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин та за відсутності його вини, які б свідчили про його несвідоме ухиляння від сплати аліментів, не надано, тому з урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи, що період зазначений позивачем у позові з грудня 2021 р. по грудень 2023 року включно заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить саме у розмірі 47 487,54 грн., з урахуванням\~вимог частини\~1\~статті 196\~СК України\~щодо обмеження\~розміру неустойки\~100\~відсотками заборгованості,\~а також\~заявлених [PERSON] \~позовних вимог\~та положень\~частини 1\~статті 13,\~частини 6\~статті 367\~ЦПК України\~про межі\~розгляду вимог\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути 47\~487\~грн.\~54\~коп.\~пені за\~прострочення сплати\~аліментів,\~у зв`язку\~з чим\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial