Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 14.01.2025 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2971962, відповідно до умов якого товариство надало [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 грн, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Проте, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, сплачуючи кошти частково. У зв`язку з частковим погашенням кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» було застосовано індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку та перераховано Графік платежів за зниженою процентною ставкою. Надалі, між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 13.09.2023 укладено договір факторингу №ККЛУ-13092023, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором №2971962 від 22.02.2022. Оскільки [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2971962 від 22.02.2022 в сумі 13 365 грн 20 коп, з яких: 4 651 грн 43 коп заборгованість за тілом кредиту, 8 713 грн 77 коп заборгованість за відсотками, а також судові витрати по справі. Представник відповідачки подав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано електронних доказів, які б підтверджували факт підписання кредитного договору та доказів дотримання послідовності при укладенні кредитного договору, яка передбачена Законом України «Про електронну комерцію». Крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачкою від первісного кредитора грошових коштів за договором, враховуючи також відсутність будь-яких відомостей щодо реквізитів відповідачки, які б підтверджували направлення останній грошових коштів. Крім того, доказів існування заборгованості до справи також не долучено, при цьому позивачем вказано суму заборгованості, яке є відмінною від графіку платежів та яка нарахована поза межами кредитного договору. Також в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачці повідомлень про відступлення права грошової вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про дату, час і місце проведення всіх судових засідань відповідачка повідомлена в порядку ч.5 ст.130 ЦПК України через свого уповноваженого представника - адвоката Гаращака В.В., діючого на підставі чинного ордеру на надання правничої допомоги від 19.02.2025, який повідомлений про розгляд справи в порядку ч.6 ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу (електронний кабінет) у підсистемі «Електронний суд». При цьому, за змістом ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідачки в судове засідання також не з`явився, 15.05.2025 подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, оскільки в цей час він прийматиме участь в судовому засіданні по розгляду кримінального провадження іншим судом. Вирішуючи клопотання представника відповідачки про відкладення судового засідання, суд виходить з наступного. Згідно з п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Подаючи заяву про відкладення цього судового засідання, суд враховує, що така заява подана представником відповідачки втретє поспіль. Так, будучи повідомленим про судове засідання, яке призначене на 26.02.2025, представник відповідачки вперше у таке не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в розгляді іншої справи, яке судом було задоволено. Надалі, будучи повідомленим про наступне судове засідання, яке призначене на 07.04.2025, представник відповідачки вдруге у таке не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з прийняттям участі у термінових слідчих діях, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 19.05.2024. Разом з цим, будучи повідомленим про це судове засідання, призначене на 19.05.2025, представник відповідачки втретє у таке не з`явився, подавши письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в розгляді іншої справи. При цьому, представник відповідачки, надавши відповідну заяву, жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до заяви не долучив, надана ним роздруківка з сайту «Судової влади» не містить відомостей, що він є учасником справи №953/16515/21, у зв`язку з чим суд визнає причини неявки представника відповідачки неповажними. В свою чергу, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд зауважує, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. У постанові КЦС ВС від 10.01.2024 у справі №760/8817/21 вказано, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Враховуючи, що відповідачка та її представник належним чином повідомлені про це судове засідання, підстави для відкладення розгляду справи, які визначені ч.2 ст.223 ЦПК України, відсутні, тому суд, на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за їх відсутності. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що до укладення кредитного договору [PERSON] 22.02.2022 електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] підписала анкету-опитувальник та паспорт споживчого кредиту. Надалі, між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] в електронній формі 22.02.2022 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2971962, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5 000 грн на строк 360 днів (п.1.3 договору). Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, продовженню не підлягають (п.1.3.1 договору). Відповідно до п.1.4.1 стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Також згідно з умовами, викладеними у п.1.4.2 договору, передбачається застосування зниженої процентної ставки - 0,01% в день. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 договору). [PERSON] зобов`язалася повернути вказані кошти, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданою первісним кредитором, [PERSON] , з якою укладено спірний кредитний договір, ідентифікована ТОВ «Лінеура Україна», акцепт договору підписаний позичальницею електронним цифровим підписом у формі одноразового ідентифікатора [NUMBER], який відправлений [PERSON] 22.02.2022 о 17 год 26 хв на номер телефону [NUMBER] . Факт перерахування [PERSON] кредитних коштів в сумі 5 000 грн підтверджується повідомленням сервісу онлайн платежів IPAY.ua (ТОВ «Універсальні платіжні рішення») №2562-0403 від 04.03.2024, відповідно до якого 22.02.2022 о 17 год 28 хв було перераховано кошти в сумі 5 000 грн на платіжну картку клієнта № [NUMBER] . Номер вказаної платіжної картки був зазначений [PERSON] під час підписання кредитного договору як платіжний засіб для перерахування коштів. Як вбачається з розрахунку первісного кредитора за кредитним договором №2971962 від 22.02.2022, [PERSON] , з урахуванням часткового погашення кредиту, станом на 13.09.2023 має заборгованість в розмірі 13 365 грн 20 коп, з яких: 4 651 грн 43 коп заборгованість за тілом кредиту, 8 713 грн 77 коп заборгованість за відсотками. При цьому, заборгованість нарахована в межах строку, визначеного п.1.3 кредитного договору (360 днів), тобто до 17.02.2023. Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 13.09.2023 укладено договір факторингу №ККЛУ-13092023, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі й до [PERSON] за кредитним договором №2971962 від 22.02.2022. Платіжною інструкцією №72659 від 13.09.2023 підтверджується плата ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за відступлення права вимоги в розмірі 1 119 781 грн 83 коп. Відповідно до витягу з Реєстру боржників та Акту приймання-передачі цього Реєстру від 13.09.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 13 365 грн 20 коп, з яких: 4 651 грн 43 коп заборгованість за тілом кредиту, 8 713 грн 77 коп заборгованість за відсотками. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомило [PERSON] , однак остання не виконала свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються ін-шій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Оскільки [PERSON] , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі [PERSON] , тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК). Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за спірним кредитним договором, а [PERSON] в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, кредитні кошти в повному обсязі в межах встановленого строку кредитування позичальнику не повернула. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п.6 ст.81 ЦПК України). Доводи представника відповідачки про відсутність доказів на підтвердження підписання відповідачкою кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідачкою на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. При цьому, належних і документальних доказів на спростування доводів позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора представником відповідачки не надано. Спірний кредитний договір підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором [NUMBER], який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] , зазначений нею в кредитному договорі. Докази того, що цей номер мобільного телефону, відповідачці не належить, суду не надані. Доводи представника відповідачки щодо відсутності оригіналів електронних кредитних договорів та надання позивачем лише їх паперових копій, що виключає факт їх укладення взагалі, суд відхиляє, оскільки електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Ненадання у письмовій формі укладеного кредитного договору в електронній формі само по собі не спростовує факт його укладення. Наголошуючи на відсутності доказів отримання коштів, які переховувалися у безготівковій формі на платіжну картку № [NUMBER] , номер якої зазначений [PERSON] у спірному кредитному договорі, представник відповідачки, в свою чергу, на доведення такого свого мотиву не надав суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірний період на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, при цьому враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не є первісним кредитором та не є банківською установою. Тобто, представником відповідачки не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідачки, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка через свого представника не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також представник відповідачки вказував, що позивачем не долучено доказів направлення відповідачці вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання, в якій відповідачку повідомлено про укладення договорів факторингу та необхідності сплати боргу. Проте, відхиляючи такі доводи, суд зазначає, що неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник в судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст.124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. В цій справі представник відповідачки не довів належного повернення відповідачкою кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилося незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Та обставина, що [PERSON] не отримувала від позивача досудової вимоги про необхідність сплати заборгованості не позбавляє позивача на безпосереднє звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Також представник відповідача не погоджувався з фактом нарахування відсотків, проте, як зазначалося вище, судом встановлено, що відсотки за користування кредитом [PERSON] нараховувалися первісним кредитором відповідно до умов та в порядку, передбаченому спірним кредитним договором, презумпція правомірності якого стороною відповідача не спростована. Таким чином суд вважає, що встановлені обставини справи підтверджують обов`язок [PERSON] сплатити заборгованість та нараховані відсотки за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2971962 від 22.02.2022, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна», за яким право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову.

Outcome: approved