Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва із вказаним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . У вказаній квартирі також є зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак усі вони за місцем реєстрації фактично не проживають, не сплачують комунальних платежів, не приймають участь в утриманні житла. Так, відповідач [PERSON] з 05.05.2017 має у власності квартиру за адресою [ADDRESS] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] з грудня 2008 року по квітень 2009 року проживали за адресою [ADDRESS] . Факт непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] підтверджується численними актами про непроживання, складеними за вказаною адресою. З огляду на наведене, позивач стверджує, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням як такі, що не користуються ним понад один рік, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 29.11.2024 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 01.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачам строк для подання відзиву, позивачу - для подання відповіді на відзив. Відповідачі у встановлений судом строк відзиви на позов не подали. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Перед початком судового засідання позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. З огляду на наведене та при відсутності заперечень з боку позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення №Г308013, виданого виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих 22.07.1977 на підставі рішення виконкому Подільської ради №410 від 28.06.1977, позивачу [PERSON] (на час видачі ордеру позивач мала дошлюбне прізвище [PERSON] ) та членам її сім`ї надано право на проживання у квартирі [ADDRESS] . З 02.09.1977 позивач зареєстрована у квартирі за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №70202306 від 22.09.2021, виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА. Довідками з Єдиного державного демографічного реєстру підтверджується, що у вказаній квартирі також значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом із цим, як встановлено судом, усі троє відповідачів протягом тривалого часу за адресою їхнього зареєстрованого місця проживання не проживають та фактично таким житловим приміщенням не користуються. Наведені обставини підтверджуються, зокрема, актами, складеними за участю мешканців будинку [ADDRESS] 15.03.2017, 22.12.2018, 13.07.2019, 22.12.2020, 15.07.2021, 20.09.2022, 18.01.2023, 08.10.2024. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі щонайменше з 15.03.2017 не проживають в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доводів позивача відповідачами не подано жодного доказу щодо факту їх непроживання у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців з поважних причин. Ураховуючи наведене вище, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідачі, маючи об`єктивну можливість користування, не користуються вищевказаним житлом без поважних причин більше шести місяців, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, що перешкоджає позивачу, як наймачу, у повній мірі реалізувати її права щодо користування квартирою, а тому таке право позивача підлягає судовому захисту. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, згідно ст. 71 ЖК України вони вважаються такими, що втратили право на користування цим житлом. Підсумовуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3633,60 грн, що підтверджується квитанціями від 05.11.2024 та 10.12.2024. З огляду на наведене, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved