Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», [PERSON] про стягнення несплаченого страхового відшкодування та матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, якою просила стягнути з: - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивача недоплачене страхове відшкодування у розмірі 33\~690,61 грн. - [PERSON] на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди у сумі 175\~500,00 грн. -стягнути з відповідачів пропорційно заявленим вимогам на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1\~674,00 грн, витрати на проведення оцінки вартості пошкодженого майна в розмірі 6\~000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що 07 січня 2025 року о 17 год. 20 хв. в м. Дніпро, по вул. Макарова, 10, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Богдан ДФ-25» д.н.з. [NUMBER] , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] , і який стояв на червоний сигнал світлофора. Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська\~ від 04 лютого 2025 року [PERSON] \~визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом №223095596. 19.02.2025 від ПАТ «НАСК «Оранта» на рахунок СТО ТОВ «Оллфікс», де здійснювались відновлювальні роботи пошкодженого ТЗ, надійшли грошові кошти в якості страхового відшкодування у розмірі 123\~809,39 грн. Проте, згідно проведеної оцінки вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача з урахуванням зносу становить 190\~910,00 грн, а тому, враховуючи виплачену страховиком частину відшкодування, страхову суму та франшизу за полісом, розмір страхового відшкодування, що має бути доплачений ПАТ «НАСК «Оранта» складає 160\~000,00 грн (страхова сума) 123\~809,39 грн (страхове відшкодування) 2\~500,00 грн (франшиза) = 33\~690, 61 грн., а залишок між необхідним страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою у сумі 175\~500,00 грн, виходячи з розрахунку 335\~500,00 грн (фактична вартість ремонтних робіт) 160\~000,00 грн (відповідальність страховика) = 175\~500,00 грн, повинен відшкодувати відповідач [PERSON] , у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Згідно ухвали суду від 17.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження, постановлено поводити розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. 28 березня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка була обґрунтована тим, що справа має підвищений рівень складності; є необхідність у виклику сторін для отримання їх пояснень, встановлення обставин та з`ясування позицій кожного учасника процесу. 02 квітня 2025 року від відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на адресу суду надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, яка була обґрунтована тим, що відповідач [PERSON] не визнає заявлені позовні вимоги, а тому, є необхідність отримати пояснення. Дослідивши подані заперечення відповідачів, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення через наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема у порядку: позовного провадження (загального або спрощеного). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що передбачено ч. 4 ст. 19 та ч.1 ст. 274 ЦПК України. Положеннями частини другої ст. 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема у порядку загального або спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 274 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; а також справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З названого можна зробити висновок, що справа є малозначною; позовна заява про стягнення несплаченого страхового відшкодування та матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Суд вважає за необхідне зазначити, що призначення судом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не перешкоджало та не перешкоджає учасникам провадження подати відповідні заяви в порядку, передбаченому ЦПК України. Вказівка про відповідні наміри, не свідчить, що вони будуть реалізовані. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд наголошує, що спрощене провадження (як з викликом, так і без виклику сторін) спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. Усі наявні у сторін докази безперешкодно можуть бути надані ними суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмовому провадженні). Як зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Враховуючи те, що зазначена цивільна справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, суд не знаходить підстав для задоволення заяви відповідачів про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. На думку суду, відповідачами не доведена необхідність переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження; вказана справа є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» правом на подачу відзиву не скористався. 01 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що згідно відкритої інформації в мережі Інтернет, транспортний засіб «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] з VIN-кодом [NUMBER] був знищений в ДТП та проданий як запчастини за 2\~800 доларів США; відсутні докази з боку позивача про те, чи був відремонтований ТЗ після ДТП після його придбання; звіт оцінювача, долучений позивачем до позовної заяви є недопустимим доказом, оскільки не містить відомостей про попередження оцінювача про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також у висновку відсутня інформація про те, внаслідок якого ДТП було пошкоджено ТЗ, не зазначено ринкову вартість ТЗ до та після ДТП, клопотання про проведення судової експертизи позивач не подавала; також посилався на відсутність достатніх доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і що вони понесені саме нею і саме в такому розмірі, оскільки не надано рахунків та доказів сплати робіт по відновлювальному ремонту. З урахуванням зазначених обставин, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що\~07 січня 2025 року о 17 год. 20 хв. в м. Дніпро, по вул. Макарова, 10, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Богдан ДФ-25» д.н.з. [NUMBER] , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] , і який стояв на червоний сигнал світлофора. Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська\~ від 04 лютого 2025 року [PERSON] \~визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом №223095596 від 28.08.2024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 29.08.2024 по 28.08.2025. Згідно зазначеного полісу №223095596, страхова сума за шкоду майну 160 000 грн., за шкоду завдану франшиза 2 500 грн. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що транспортний засіб «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . Згідно звіту №34-01.25 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 24.01.2025, проведеного ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №671/20 від 03.08.2020, дійсний до 03.08.2023, продовжений на період воєнного стану, постанова КМУ №314 від 18.03.2022 р.) вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки становить 217\~318,70 грн (включаючи ПДВ на запасні частини), 190\~910,97 грн (без складової ПДВ). Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Оллфікс», 11 лютого 2025 року було складено акт виконаних робіт №11/02 на автомобіль «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] із зазначенням загальної суми по наряду замовленню 335 500 грн. 19.02.2025 від ПАТ «НАСК «Оранта» на рахунок СТО ТОВ «Оллфікс», де здійснювались відновлювальні роботи пошкодженого ТЗ, надійшли грошові кошти в якості страхового відшкодування у розмірі 123\~809,39 грн., які були розраховані на підставі розрахунку страхового відшкодування. Судом встановлені у цій справі наступні правовідносини. Згідно ст.\~22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша\~статті 1166 ЦК України). Пунктом 1 частини 1\~статті 1188 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог\~статті 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Отже, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, потрібно враховувати положення\~статті 1192 ЦК України. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду (частина перша\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таким чином, потерпілий має право вимоги до страховика в договірному зобов`язанні згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховик здійснює виплати відповідно до умов договору, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде визнана страховим випадком, виключно в межах страхової суми. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди (настання страхового випадку) винуватець дорожньо-транспортної пригоди шкоди не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у\~статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень\~статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у\~главі 82 ЦК України\~немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Оллфікс», 11 лютого 2025 року було складено акт виконаних робіт №11/02 на автомобіль «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] із зазначенням загальної суми по наряду замовленню 335 500 грн. Відповідно до п. 36.2\~ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Отже, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, позивач не надала докази здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу у виглядів чеку/квитанції/платіжної інструкції саме на суму 335 500 грн., таким чином, позивач не довела належними та допустимим доказами здійснення відновлювального ремонту саме на суму 335 500 грн. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, страхове відшкодування становить: 126\~309,39 грн (розмір матеріального збитку з врахуванням зносу деталей, що замінюються) 2 500,00 (франшиза) = 123\~809,39 грн., яке і було 19.02.2025 сплачено ПАТ «НАСК «Оранта» на рахунок СТО ТОВ «Оллфікс», що не заперечувалось позивачем. Суд зауважує, що позивачем клопотання про проведення експертною установою оцінки пошкоджень з визначенням матеріального збитку, нею не заявлялось, тому суд не приймає до уваги визначену у рахунку СТО вартість відновлювальних робіт, як і приймає до уваги, що вони дійсно були проведені та позивач дійсно понесла фактичні збитки, пов`язані з відновлювальними роботами через не надання належних доказів їх сплати. Визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема на підставі положень\~ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що «Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам\~статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні». Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19). З врахуванням зазначеної норми, на підтвердження своєї вимоги до відповідача, позивачем мали б бути представлені до суду докази дійсної вартості авто до дорожньо-транспортної пригоди, так і вартість такого авто після пригоди, таких доказів позивачем надано не було, чим не виконано вимоги\~ст.81 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач мала довести суду розмір вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а також надати суду докази з приводу вартості авто після дорожньо-транспортної пригоди, хоча саме з цих двох обставин й визначається розмір відшкодування, за отриманням якого позивач звернулась до суду. Як вбачається з наданих до справи документів, позивач долучила акт виконаних робіт №11/02 на автомобіль «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] із зазначенням загальної суми по наряду замовленню 335 500 грн., та не надала докази оплати здійсненого відновлювального ремонту транспортного засобу на суму 335 500 грн., оскільки оплата здійсненого відновлювального ремонту транспортного засобу має бути підтверджена відповідною банківською квитанцією про перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Оллфікс», а тому, відсутність відповідної квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документу, позбавляє суд можливості встановити або підтвердити факт оплати таких послуг позивачем. Зважаючи на наведені норми та положення\~ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~позивач, заявляючи вимоги про відшкодування спричиненої ДТП шкоди, мала би представити до суду як доказ вартість свого автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди (що не було зроблено) так і доказ вартості залишків автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди (чого зроблено позивачем не було). Зазначене позбавляє суд можливості встановити належну суму відшкодування шкоди, відтак призводить до констатації факту недоведеності позивачем своїх вимог. Також, суд зауважує, що після пригоди пошкоджений автомобіль залишився у позивача, саме позивач заявила вимогу про стягнення суми відшкодування, для визначення розміру якого і має значення вартість як до, так і після цієї пригоди. За таких умов обов`язок доказування даних обставини має бути покладено саме на позивача, проте, зазначеного позивач не здійснила, чим не виконала вимоги\~ст.81 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, заявляючи позовні вимоги, мала довести своє порушене право та інтереси, однак остання не наводить жодних порушень ПАТ «НАСК «Оранта» щодо виплати страхового відшкодування, які передбачені\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» у встановленому вищезазначеним Законом порядку, виплатило страхове відшкодування з вирахуванням ПДВ та франшизи на реквізити, вказані позивачем. Таким чином, суд вважає, що страхове відшкодування сплачено в повному обсязі, розраховано згідно з положенням спеціального\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~та в межах строку відведеного чинним законодавством, а позивачем в позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань, які б свідчили про порушення ПАТ «НАСК «Оранта» вимог\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~щодо розміру виплати страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.6.\~ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Богдан ДФ-25» д.н.з. [NUMBER] за полісом №223095596 від 28.08.2024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено франшизу у розмірі 2 500,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Вимога позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. У частині першій\~ст. 59 Конституції України\~закріплено право кожного\~\~на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п.4 ч.1\~ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1\~ст.1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1\~ст.1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~ст.19 Закону №5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону № 5076-VI). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч.6\~ст.137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial