Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ - «Сенс Банк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі [PERSON] ) та просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 631289731 від 01.11.2019 року у розмірі 47483,46 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору. В обґрунтування позову зазначено, що 01.11.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631289731. Відповідно до умов договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Умовами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту банк виконав у повному обсязі, однак відповідач, як позичальник, свої зобов`язання виконував неналежним чином, тому з метою захисту прав кредитора позивач просить вимоги задовольнити. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.03.2024 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ «СенсБанк» заборгованість за кредитним договором № 631289731 від 01.11.2019, що виникла станом на 28.02.2023, у сумі 47483,46 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. (а. с. 38 - 39). Ухвалою від 03.04.2025 поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне 06.03.2024, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 75). Представник відповідача - адвокат Кривенко І.М. скористалася правом надання відзиву на позовну заяву у якому зазначила, що відповідачка [PERSON] не заперечує проти факту укладення з відповідачем угоди про обслуговування кредитної лінії, однак станом на час розгляду справи у суді, зобов`язання за договором нею виконано у повному обсязі. Відповідно виписки по особовому рахунку слідує, що всього нею було знято кошти у розмірі 58188,05 грн. (зняття готівки з кредитної картки/покупки в магазині), а шляхом поповнення картки повернуто банку кошти у розмірі 70055,00 грн., крім того за виконавчим провадженням шляхом відрахування коштів із заробітної плати стягнуто на користь банку грошові кошти в розмірі 15267,27 грн. Отже, відповідачка отримала від банку 58188,05 грн., а повернула 85322,27 грн. Також, зазначила, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 47483,46 грн., є не зрозумілою, невідомо з чого складається ця сума, зокрема, що це тіло кредиту, чи відсотки за користування кредитом, чи штрафи, пеня, тощо. До того ж, зазначила, що вказаний кредит надано строком на 12 місяців (Розділ 3 Основні умови кредитування). Натомість з наданого представником банку розрахунку заборгованості слідує, що відсотки за користування кредитними коштами нараховано понад 12 місяців, а саме за період з 31.12.2019 по 28.02.2023, тобто понад три роки, отже включає в себе період після закінчення строку кредитування, оскільки строк дії договору закінчився 01.11.2020. Вважає, що відповідачкою виконано свої зобов`язання перед АТ «Сенс Банк» в повному обсязі, про те, заявлені вимоги позивачем не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. У задоволенні позову АТ «Сенс Банк» просить відмовити (а. с. 77 - 79). У поданій до суду заяві представник позивача просив суд розгляд справи здійснювати за його участю в режимі відеоконференції, а у випадку неявки у судове засідання віддповідача чи його представника не наполягає на проведенні судового засідання у режимі відеоконференції, позов просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та проведення судового засідання за відсутності представників позивача (а. с. 89). Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги не визнає (а. с. 97). За відсутності відповідача та її представника у судовому засіданні та за згоди представника позивача, розгляд справи здійснюється за відсутнорсті учасників процесу та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд відповідно дост.13 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно із ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На сторони покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст. ст. 12, 13\~ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст .ст.78 - 80 ЦПК України, та на що вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 01.11.2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» підписані Оферта на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа- Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», Паспорт споживчого кредиту, які в сукупності становлять Кредитний договір № 631289731, за умовами якого відповідачка отримала кредитну картку для подальшого користування кредитними коштами зі сплатою процентів за користування кредитом 24 % річних на строк 12 місяців. 01.11.2019 року [PERSON] було підписано заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальниці №248.631289731.111.227.631289731 із суми наданого відповідачці кредиту ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на страхування позичальниці [PERSON] . Відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022 року, товариством змінено найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Як вбачається з Витягу з державного реєстру банків, 01.12.2022 року Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа-Банк») на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»). Згідно Виписки по рахунку за кредитною карткою за період з 01.11.2019 року по 28.02.2023 року відповідачка [PERSON] за цей період шляхом користування кредитною карткою отримала грошові кошти у розмірі 58188,05 грн., при цьому повернула на рахунок АТ «Сенс Банк» шляхом поповнення картки кошти в розмірі 70055,00 грн. До того ж, відповідно листа Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 25.03.2025 №01-29/36941 наданого у відповідь на адвокатський запит слідує, що за виконавчим документом №214/8812/23 від 08.04.2024 виданого Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у виконавчому провадженні №74995881 було стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» грошові кошти в розмірі 15267,27 грн. Отже, в цілому розмір повернутих [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» грошових коштів становить 85322,27 грн. Такі ж розрахунки були долучені представником відповідачки адвокатом Кривенко І.М. до відзиву на позовну заяву. Які в свою чергу не були спростовані позивачем шляхом надання відповіді на відзив чи у інший спосіб. Термін дії Кредитного договору № 631289731 від 01.11.2019 року припинився 01.11.2020 року, однак позивач, АТ «Сенс Банк», безпідставно продовжував нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом. Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Зазначене вище узгоджується із висновками Великої Палати Верхового Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висловленим у Постановах від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12, 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року справа № 202/4494/16. Отже, нарахування АТ «Сенс Банк» процентів за користування кредитом і інших платежів після закінчення терміну дії договору, тобто після 01.11.2020 року суперечить вимогам законодавства. За вказаних обставин, суд погоджується із запереченнями представника відповідача про відсутність заборгованості у її довірительки [PERSON] перед АТ «Сенс Банк», оскільки виходячи із змісту Виписки, слідує, що відповідачкою сплачено/повернуто банку, як основну суму боргу/тіло кредиту так і відсотки за користування кредитними коштами протягом 12 місяців, тобто протягом строку встановленого умовами договору. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Позивач не надав доказів того, що відповідачка в повному обсязі не виконала умови договору та не надавав доказів про наявність заборгованості, з урахуванням розрахунку доданого представником відповідача до відзиву. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 631289731 від 01.11.2019 року, слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Підстави для відшкодування судових витрат відповідачем у справі по сплаті судового збору відповідно до положень статті 141\~ЦПК України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. У відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено вимогу про стягнення з АТ «Сенс Банк» на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн.) Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем витрат позивача на правову допомогу у заявленому розмірі, суд керується наступним. Згідно ч.3 ст.133\~ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Зі змісту ч.ч. 1-3 ст.\~134\~ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. ч.1-4 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано акт від 08.04.2025 виконаних юридичних послуг за договором про надання правничої допомоги від 06.03.2025 з детальним описом виконаних робіт та квитанцію до касового ордеру №9 від 08.04.2025, якими підтверджено перелік виконаних послуг та їх оплату у розмірі 10000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved