Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту ТОВ «Споживчий центр») подав до Миколаївського районного суду Львівської області позов до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 22.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) №22.04.2024-100000491. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 13 000 грн, строком на 126 дні, тобто до 25.08.2024 за процентною ставкою 1 %. Відповідно до договору від 22.04.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 13 000 грн. строком на 126 днів, а [PERSON] 22.04.2024 отримано кредитні кошти у розмірі 13 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 25.08.2024 утворилась заборгованість у розмірі 28 018,03 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 888,40 грн., заборгованості по процентам в розмірі 10 019,63 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 04.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання у справі на 09.04.2025. Відповідачу надано строк для подання відзиву та заперечень. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 09.04.2025 розгляд справи відкладено. В судове засідання [PERSON] не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було. За таких обставин, суд проводить розгляд справи на підставі письмових доказів відповідно до ст.223 ЦПК України. В силу приписів ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку.. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 22.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) №22.04.2024-100000491. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 13 000 грн, строком на 126 дні, тобто до 25.08.2024 за процентною ставкою 1 %. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 3.1 Пропозиції). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах визначених у заявці (п.3.3 Пропозиції). Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі - черговий період) (п.5 Заявки). Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (п.п.6, 7, 8, 9 Заявки). Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 13 000 грн підтверджено квитанцією сервісу LiqPay, платіж 2452937283 від 22.04.2024, призначення платежу: видача за договором №22.04.2024-100000491 (а.с.9 зворот). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №22.04.2024-100000491 від 22.04.2024, за період з 22.04.2024-25.08.2024 заборгованість [PERSON] становить 28 018,03 грн., що складається з заборгованості : основний борг - 11 888,40 грн., проценти - 10 019,63 грн., неустойка - 6 110 грн. (а.с.7 зворот) . Норми права, які застосував суд У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у відповідачки виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено сторонами не спростовано, що 22.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) №22.04.2024-100000491. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 13 000 грн, строком на 126 дні, тобто до 25.08.2024 за процентною ставкою 1 %. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що відповідач, підписавши договори про надання кредиту шляхом ведення одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України "про Електронну комерцію" погодився з умовами договору. Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Щодо вимоги про нарахування неустойки на суму 6 110 грн. суд зазначає наступне. У п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок неустойки з 2024 року, позов в цій частині не підлягає задоволенню. Враховуючи наявні докази у матеріалах справи у своїй сукупності та зважаючи на те, що майнове право позивача порушене відповідачем, а відтак підлягає захисту, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість у сумі 21 908.03 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial