Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У серпні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», в особі директора Даніліна Н.С., звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.09.2023 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. У лютому 2024 вищевказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21.03.2019 між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг №014/380805/82/536755 від 21.03.2019, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит на картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 142538,37 грн. Вищезазначений договір було укладено шляхом приєднання до оферти ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 09.04.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги №1 14/2-21-F від 09.04.2020. В подальшому між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Сонаті» було укладенодоговір про відступлення права вимоги №07-12/20-S від 07.12.2020. На підставі укладеного договору між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Сонаті» до останнього перейшло право вимоги за зобов?язаннями, які виникли з моменту укладання кредитного договору №014/380805/82/536755 від 21.03.2019, а саме зі сплати заборгованості в розмірі 169043,75 грн, з урахуванням штрафних санкцій, які виникли в зв?язку з невиконанням умов вказаногокредитного договору. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 169043,75 грн та судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21.03.2019 між [PERSON] та ПАТ «Райффайзн Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг №014/380805/82/536755 від 21.03.2019 відповідно до якого [PERSON] було надано кредит на картку ПАТ «Раййфайзн Банк Аваль» в розмірі 142538,37 грн. Вищезазначений договір було укладено шляхом приєднання до оферти ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до умов публічної пропозиції банк пропонує надання громадянам банківських послуг на умовах, викладених в правилах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які є невід`ємною частиною публічної пропозиції та чинна редакція яких офіційно оприлюднена на сайті банку в мережі інтернет. 09.04.2020 між АТ «Раййфайзн Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги №1 14/2-21-F від 09.04.2020. 07.12.2020 між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Сонаті» було укладенодоговір про відступлення права вимоги №07-12/20-S. На підставі укладеного договору між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Сонаті» до останнього перейшло право вимоги за зобов?язаннями, які виникли з моменту укладання кредитного договору № 014/380805/82/536755 від 21.03.2019, а саме зі сплати заборгованості в розмірі 169043,75 грн. Відповідно до реєстру боржників № 4 від 07.12.2020 до договору відступлення права вимоги № 07-12/20-S від 07 грудня 2020, заборгованість відповідача перед позивачем становить 169043,75 грн, яка складається з: 143481,51 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту; 25562,24 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне вмайбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатитипроценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією із таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За викладених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі169043,75 грн, яка складається з: 143481,51 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту; 25562,24 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючинаведене, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню. Питаннярозподілусудовихвитрат суд вирішуєувідповідності до вимогстатті 141 ЦПК України.

Outcome: approved