Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Томіна Олександра Олександровича, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про про стягнення суми авансу за договором купівлі-продажу житлового будинку та стягнення моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги зазначила, що 16.03.2023 між [PERSON] та [PERSON] , за участю Агентства нерухомості, укладено договір оформлення авансу на купівлю-продаж житлового будинку з господарськими приміщеннями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 16.03.2023 у присутності представників Агентства нерухомості, позивачкою передано відповідачу в якості авансу за вказаний житловий будинок з господарськими приміщеннями і спорудами суму грошових коштів у еквівалентному розмірі 3715,00 дол. США. Пунктом 1.5. Договору визначено, що продавець з покупцем мають підготувати документи та оформити нотаріально договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими приміщеннями та спорудами до 15.04.2023. Позивачкою всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими приміщеннями та спорудами були підготовлені ще в березні\~2023\~року, про що відповідача повідомлено засобами телефонного зв`язку протягом березня квітня 2023 року. Між тим, на питання, чи підготовлені відповідні документи зі сторони відповідача, у відповідь було лише - зайнятий, захворів, передзвоню пізніше або взагалі відсутня реакція на телефонні дзвінки. Згідно п. 3.1. розд. 3 Договору, продавець (Позивач) у разі відмови від продажу вищевказаного житлового будинку зобов`язується повернути покупцю авансову суму в еквівалентному розмірі 3715,00 дол. США і відшкодувати в якості моральної шкоди покупцю суму в еквівалентному розмірі 3715,00 дол. США, тобто повернути покупцю суму в розмірі 7430,00 дол. США. У свою чергу, в порушення п. 1.5. розд. 1 Договору, відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими приміщеннями та спорудами, що фактично свідчить про відмову відповідача від продажу позивачці вищезазначеного житлового будинку з господарськими приміщеннями і спорудами. Також, відповідач не повернув позивачу авансовий платіж і не відшкодував моральну шкоду. Враховуючи наведене, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню кошти еквівалентні сумі у 7 430,00 дол. США, які складаються із авансового платежу в сумі 3 715,00 дол. США і моральної шкоди на суму 3 715,00 дол. США. У зв`язку із отриманням від позивачки значної суми коштів і в порушення Договору, не здійснення жодних дій щодо укладення договору оформлення авансу на купівлю-продаж житлового будинку з господарськими приміщеннями та спорудами, позивачці завдано моральної шкоди. Було порушено її звичайний ритм життя, через постійні переживання щодо не укладення договору купівлі-продажу будинку та неповернення значної суми коштів. Позивач по теперішній час переживає сильні душевні страждання, оскільки відповідач постійно уникає телефонних дзвінків від позивачки, не з`являється до поштового відділення для отримання листа-вимоги, тощо. Кошти, які були передані відповідачу в якості авансу, були зароблені позивачкою внаслідок тяжкої і довгої праці. Всі вищенаведені обставини зумовили незручності, психологічні втрати, що в свою чергу створили перешкоди у професійному та особистому житті позивачки, які необхідно розцінювати як моральні страждання. Тому враховуючи вищевикладене позивачка просить стягнути із відповідача 306035,01 грн (еквівалентна сума 7430 дол. США на дату подання заяви), що складається із 153017,50 грн авансового платежу, 153017,50 грн моральної шкоди. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 24.10.2024 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 10.04.2025 було закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, проте просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, у судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, місце і час судового засідання, у тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за місцем реєстрації в Україні, тож він вважається повідомленим належним чином. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України є доступною для учасників справи. Заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка відповідача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надійшло. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання належним\~чином повідомленого\~про дату,\~час та\~місце судового\~засідання відповідача,\~який не\~повідомив про\~причини неявки\~та не\~подав відзив,\~відповідно до\~статті 280\~ЦПК України\~суд за\~згодою інших\~учасників справи,\~вважає за\~можливе проводитизаочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно частини другою статті 11 Цивільного кодексу України,\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627\~ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав від позивачки грошові кошти у розмірі 3715 доларів США, з метою укладення у подальшому основного договору щодо нерухомого майна. Згідно статті 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14 (провадження № 61-6475св20). Якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. Подібні висновки висловленні у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц (провадження № 61-8076св23). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Тобто, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу. Судом встановлено, що 16 вересня 2023 року [PERSON] отримав від [PERSON] авансовий платіж у сумі 3715 доларів США, за продаж житлового будинку з господарськими приміщеннями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оформлення авансу на купівлю-продаж житлового будинку. 16.03.2023 у присутності представника Агентства нерухомості, позивачкою передано відповідачу в якості авансу за вказаний житловий будинок з господарськими приміщеннями і спорудами суму грошових коштів у еквівалентному розмірі 3715,00 дол. США, що підтверджується п. 1.2. розділу 1 Договору. Згідно пункту 1.4. Договору визначено, що продавець з покупцем мають підготувати документи та оформити нотаріально договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими приміщеннями і спорудами до 15.04.2023. Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 Договору, продавець (Позивач) у разі відмови від продажу вищевказаного житлового будинку зобов`язується повернути покупцю авансову суму в еквівалентному розмірі 3715,00 дол. США та відшкодувати в якості моральної шкоди покупцю суму в еквівалентному розмірі 3715,00 дол. США, тобто повернути покупцю суму в розмірі 7430,00 дол. США. 20.08.2024 позивачкою на адресу відповідача направлено вимогу від 31.07.2024 про погодження із відповідачем часу, дати і місця укладення договору, а у разі не здійснення цих дій, повернути відповідачу авансовий платіж у сумі 3715,00 дол. США і відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 3715,00 дол. США. Вищевказана вимога повернулась позивачці, у зв`язку із закінченням терміну зберігання за адресою відповідача, що підтверджується електронною довідкою з АТ «УКРПОШТА». Як встановлено судом, відповідно до договору [PERSON] отримав від [PERSON] 3715 доларів США в якості авансу, як частину оплати за продаж нерухомого майна, договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, а тому авансовий платіж повинен бути повернутий позивачу в тому розмірі, в якому він передавався. Аналогічний правовий висновок сформований у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12 та Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди, варто зазначити, що відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим відповідно до п. 2.1 Договору, покупець у разі відмови від покупки даного житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами зобов`язується відшкодувати продавцю в якості моральної шкоди суму в еквівалентному розмірі 3715 дол. США. Враховуючи вищевикладене, а також існування договірних відносин, що виникли між сторонами при укладанні договору про оформлення авансу на купівлю-продаж житлового будинку, суд вважає, що вимога щодо стягнення зі [PERSON] моральної шкоди підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У той же час ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~\~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;\~\~4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, за умовами ч. 4\~ст. 137 ЦПК України,\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано ордер від 30.07.2024, копію договору про надання правової допомоги від 30.07.2024, копію акту виконаних робіт від 30.07.2024. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Таким чином, оскільки стороною позивача підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати у сумі 8000,00 грн підлягають стягненню з відповідача. Крім того, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved