Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки адвокат Горзов О.О., уточнивши позовні вимоги, просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок «А-1» з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 48,6 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м, до якого належать позначені на плані: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», погріб «Д», літна кухня «Е», гараж «Є», огорожа «1», ворота «2», хвіртка «3», в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 20 лютого 1989 року виконком Стрийської районної ради народних депутатів на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки покликався на те, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, що включає в себе житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1538 га, розташовану на території Грабовецько-Дулібівської (Довголуцької) сільської ради, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 4625381200:01:004:0072; земельну ділянку загальною площею 0,7971 га, розташовану на території Грабовецько-Дулібівської (Довголуцької) сільської ради, для товарного сільськогосподарського виробництва (ділянка 1 - кадастровий номер 4625381200:04:000:0243, ділянка 2 - кадастровий номер 4625381200:05:000:0047, ділянка 3 - кадастровий номер: 4625381200:06:000:0408). За життя [PERSON] заповіту не складала. [PERSON] прийняла спадщину 10.07.2024, подавши заяву приватному нотаріусу. Інші спадкоємці за законом до майна померлої відсутні. Однак з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 65/08-32 від 30.10.2024, вбачається, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на житловий будинок, виданих на ім`я спадкодавця. Крім цього, у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, виданому 20 лютого 1989 року виконкомом Стрийської районної ради народних депутатів зазначено, що житловий будинок належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . За даних обставин для подальшого вирішення питання про визнання права власності на спірний житловий будинок має юридичне значення факт належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документа - свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок. Враховуючи наведена, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Треті особи не скористалися правом на подання пояснень. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10 квітня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 32/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.04.2025 позовну заяву [PERSON] до Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та встановлення факту, що має юридичне значення, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 01.05.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 33/. Розгляд справи по суті відбувся 16.05.2025 без участі сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Горзов О.О. в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності. Позивачка [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області подав клопотання, в якому просить розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Третя особа [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов [PERSON] з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримує та не заперечує проти задоволення позову. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] адвокат Панилик О.В. подала клопотання про розгляд справи за її та третіх осіб відсутності, позов [PERSON] з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримує та не заперечує проти його задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 20 лютого 1989 року право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] /а.с. 14/. Судом встановлено, що домоволодіння з особовим рахунком № [NUMBER] по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 рахується як «колгоспний двір»: [PERSON] - голова двору, члени колгоспного двору: [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук та [PERSON] - зять, що підтверджується витягом з погосподарської книги №652 від 22.10.2024 /а.с. 20/. Крім цього, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №868090 від 02.08.2010 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1538 га, що розташована на території Грабовецько-Дулібівської (Довголуцької) сільської ради, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4625381200:01:004:0072 /а.с. 16/. Також, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 420510 від 21.06.2012 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,7971 га, що розташована на території Грабовецько-Дулібівської (Довголуцької) сільської ради, для товарного сільськогосподарського виробництва (ділянка 1 - кадастровий номер 4625381200:04:000:0243, ділянка 2 - кадастровий номер 4625381200:05:000:0047, ділянка 3 - кадастровий номер 4625381200:06:000:0408) /а.с. 15, 17-19/. В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть, що [INFO] померла [PERSON] , про що 05 лютого 2024 року складено відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 10/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшло належне їй на час смерті майно, що включає в себе житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1538 га, розташовану на території Грабовецько-Дулібівської (Довголуцької) сільської ради, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4625381200:01:004:0072; земельну ділянку загальною площею 0,7971 га, розташовану на території Грабовецько-Дулібівської (Довголуцької) сільської ради, для товарного сільськогосподарського виробництва (ділянка 1 - кадастровий номер 4625381200:04:000:0243, ділянка 2 - кадастровий номер 4625381200:05:000:0047, ділянка 3 - кадастровий номер: 4625381200:06:000:0408) /а.с. 14-19/. Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленим 09.12.2024 на замовлення позивачки, будинковолодіння складається з житлового будинку «А-1» у складі трьох житлових кімнат, житловою площею 48,6 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м, до якого належать позначені на плані: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», погріб «Д», літна кухня «Е», гараж «Є», огорожа «1», ворота «2», хвіртка «3» /а.с. 25-26, 44-46/. Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості майна від 09.12.2024 вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] становить 121123,69 грн /а.с. 27-29/. За життя [PERSON] заповіту не складала. З довідки № 566 від 10.09.2024, виданої виконавчим комітетом Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області, судом встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук /а.с. 21/. Судом встановлено та підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 09.02.1996, що позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] . Відтак остання відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Інші живі спадкоємці відповідної черги відсутні /а.с. 6-9/. Оглядом витребуваної копії спадкової справи № 36/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено факт звернення позивачки [PERSON] із заявою про прийняття спадщини /а.с. 58-66/. Крім цього, в поданих клопотаннях треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову не заперечили та відмовилися від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 65/08-32 від 30.10.2024 вбачається, що приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на житловий будинок, виданих на ім`я спадкодавця /а.с. 12-13/. Крім цього, як вбачається зі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, що видане 20 лютого 1989 року виконкомом Стрийської районної ради народних депутатів, що житловий будинок по [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] /а.с. 14/. Розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у згаданому правовстановлюючому документі створює перешкоду позивачці в оформленні прав на спадкове майно, яке належало її покійній матері. Також з вище наведеного вбачається, що позивачка позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку на житловий будинок у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на нього. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак при ухваленні рішення по даній справі слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного кодексу України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору суд виходить з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26.03.1991 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовуються загальні правила щодо спадкування. На день відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми. Таким чином, враховуючи, що позивачка отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі такого; відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечив, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачкою на вимогу її представника. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.05.2025, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 16.05.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 30.05.2025.

Outcome: approved