Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (надалі\~-\~ТОВ «ООЕК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «ООЕК» постачає електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . На ім`я побутового споживача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За вказаним особовим рахунком за період вересень 2021 року - січень 2023 року спожито 131 582 кВт. год. електричної енергії на суму 182\~121,86 гривень. Споживачем частково сплачено заборгованість в розмірі 2 000,00 грн. Проте заборгованість в повному обсязі не сплачена та складає 163\~089,81 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. З огляду на приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 19.05.2025. Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає таке. ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62, ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно з п. 84 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] відповідно до відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Однак, матеріалами справи не підтверджено, що [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Також з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в підсистемі Електронний суд не підтверджено, що [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з інформації з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, [PERSON] не зареєстрована за адресою, за якою позивачем надавалися послуги. При цьому, відкриття особового рахунку на ім`я особи без підтвердження відповідними доказами належності цього майна на праві власності або користування цій особі, не свідчить, що право вимоги є підтвердженим. Відтак позивачем не доведено, що [PERSON] є особою, яка повинна відповідати за даним позовом, та право вимоги до неї позивачем не підтверджено. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як передбачено положеннями статей 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому суд зауважує, що право суду на збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, у справах позовного провадження є обмеженим відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК, а збирання доказів у порушення наведеної процесуальної норми може призвести до порушення принципу змагальності цивільного судочинства. На підставі викладеного, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] або користувачем послуг, що надаються позивачем за вказаною адресою, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed