Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 07.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4452070 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідно до реквізитів Договору №4452070 від 07.03.2024 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «24920». На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.2. договору, тип кредиту кредит, сума кредиту складає 5500 гривень. Згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 07.03.2024 року по 02.03.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Пунктом 3.1. договору встановлено, що проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 1.4.1. договору, стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 5500 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна», що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку [NUMBER] , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. За даними проведеного розрахунку заборгованості за договором №4452070 від 07.03.2024 року у період з 07.03.2024 року по 25.10.2024 року включно, ТОВ «Лінеура Україна» було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 66835 грн. 18 коп. У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок ТОВ «Лінеура Україна», спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,02 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 424 грн. 99 коп. 25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 року змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Фінтрас капітал». Вказував, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №4452070 від 07.03.2024 року склала 83660 грн. 17 коп., в тому числі: тіло кредиту - 11499 грн. 98 коп., заборгованість за процентами - 66410 грн. 19 коп., штрафні санкції - 5750 гривень. Станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії договору №4452070 від 07.03.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 06.02.2025 року (104 календарних днів) здійснено нарахування процентів за процентною ставкою 2,5%, у сумі 29900 гривень. Загальна сума заборгованості за відсотками становить 96310 грн. 19 коп. [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо повернення наданого їй кредиту в строки, передбачені кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору №4452070 від 07.03.2024 року в сумі 107810 грн. 17 коп., яка складається з: суми заборгованості з тіла кредиту 11499 грн. 98 коп., нарахованих процентів первісним кредитором - 66410 грн. 19 коп., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» за 104 календарних днів у сумі 29900 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 107810 грн. 17 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 03.03.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18.03.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також за клопотанням представника позивача витребувано докази. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що позивач у визначеному Законом порядку набув право вимоги до [PERSON] ..Проценти за договором було нараховано за відсотковою ставкою 2, 5 річних, що не відповідає вимогам Закону. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила суду, що [PERSON] не заперечує факт отримання кредитних коштів від первісного кредитора. Проте, вважає, що позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не було доведено належними доказами факту набуття права вимоги за договором факторингу. Зокрема, позивачем не було надано квитанції щодо оплати за договором факторингу за набуття права вимоги за кредитним договором №4452070 від 07.03.2024 року. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №445270 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту становить 5500 грн. (п.1.2 договору), строк кредиту 360 днів (п.1.3 договору). Періодичність сплати процентів - кожні 30 днів (а.с.26-35). Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: - стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п.п.1.4.1 договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.8 договору). Відповідно до п.2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № [NUMBER] ). Підпунктом 4.4 договору передбачено, що у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Того ж дня, між сторонами було укладено додатковий договір до договору №4452070 від 07.03.2024 року, відповідно до якого визначено, що сума кредиту становить 11500 гривень. Денна процентна ставка становить 2,496% (а.с.18-19) Відповідно до довідки ТОВ «Пейтек Україна» від 01.11.2024 року №20241101-5220 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна» було укладено договір про переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта: 07.03.2024 року о 18:17:36 на суму 5500 гривень та о 19:08:14 на суму 6000 гривень, картка [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 5500 грн. та 6000 гривень на № [NUMBER] (а.с.16, 17). Даючи оцінку спірному правочину, суд враховує наступне: Так, згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другої статті 205ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із дослідженого судом договору №4452070 від 07.03.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електроннідокументи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про електроннідокументи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, договір №4452070 від 07.03.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додатковий договір до нього укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (24920), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із копії договору видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу персональні дані (РНОКПП: [NUMBER] , номер паспорту [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , реквізити платіжної картки № [NUMBER] ). Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. 25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (фактор) уклали договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставною), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 договору факторингу). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Лінеур Україна» (клієнт), клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 6091 клієнта, після чого, з урахуванням п.1.2 договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.87-91). За переуступку права вимоги фактор сплатив на користь первісного кредитора кошти у сумі 2857292 грн. 90 коп. (а.с.46). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.10.2024 року до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 83660 грн. 17 коп., що складається з: 11499 грн. 98 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 66410 грн. 19 коп. сума заборгованості за процентами (а.с.43). Окрім того, із дослідженого судом листа ТОВ «Лінеура Україна» від 28.10.2024 року, засвідченого печаткою товариства, встановлено, що попередній кредитор ТОВ «Лінеура Україна» повідомив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про те, що ним було відправлено текстове смс-повідомлення про переуступку права вимоги 28.10.2024 року о 11:32 боржнику за кредитним договором №4452070 за номером мобільного телефону № [NUMBER] (а.п.37). Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, ТОВ «ФК Фінтраст Україна» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] . Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 року змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Фінтрас капітал». Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» посилався на те, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №4452070 від 07.03.2024 року склала на час переуступлення права вимоги 83660 грн. 17 коп., в тому числі: тіло кредиту - 11499 грн. 98 коп., заборгованість за процентами - 66410 грн. 19 коп., штрафні санкції - 5750 гривень. Однак, у зв`язку з тим, що станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії договору №4452070 від 07.03.2024 року не закінчився, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 06.02.2025 року (104 календарних днів) здійснено нарахування процентів за процентною ставкою 2,5%, у сумі 29900 гривень. Загальна сума заборгованості за відсотками становить 96310 грн. 19 коп. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Факт одержання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 01.11.2024 року та випискою по рахунку, відповідно до яких на рахунок [PERSON] було перераховано 07.03.2024 року грошові кошти у сумі 11500 гривень. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у неї виникла заборгованість. Положеннями статей 1046,1049 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, за умовами укладеного сторонами договору №4452070 від 07.03.2024 року ТОВ «Лінеура Україна», як фінансова установа, надало [PERSON] грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі (п.1.2 договору). В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили розмір процентної ставки 2,50 % в день. Згідно з п. 1.3 кредитного договору строк кредитування 360 днів. Умовами договору не передбачено можливості пролонгації його дії. Із поданої до суду позовної заяви вбачається, що проценти за договором було нараховано за період з 07.03.2024 року по 06.02.2025 року, після чого позивач звернувся до суду з позовною заявою. Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір №4452070 було укладено 07.03.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Проспоживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.1.4 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,50 % у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8 Закону України«Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %. Так, 11499 грн. 98 коп. (сума кредиту) х 1,00 % = 114 грн. 99 коп. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у коштами). Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 07.03.2024 року (дату видачі кредиту) по 06.02.2025 року включно, що становить в сукупності 336 днів. Таким чином, розмір заборгованості за відсотками за договором становить: 38636 грн. 64 коп. (11499 грн. 98 коп. х 1% х 336 дні). Також, суд враховує, що позивачем було здійснено частину оплати заборгованості по відсоткам у розмірі 424 грн. 99 коп. Отже, заборгованість відповідача за договором №4452070 від 07.03.2024 року становить: заборгованість за тілом кредиту - 11499 грн. 98 коп.; заборгованість за процентами - 38211 грн. 65 коп., а всього 49711 грн. 63 коп. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., ордер на надання правничої допомоги від 06.02.2025 року, згідно якого адвокат Столітній М.М. надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2-24 від 10.12.2024 року, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно якого адвокат Столітній М.М. має право на заняття адвокатською діяльністю, заявку № 6661 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р. про надання послуг професійної правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4452070 від 07.03.2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] ; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Столітнім М.М. на виконання умов договору про надання правової допомоги 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р., відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 гривень; акт № 6661 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р. від 06.02.2025 року. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи принцип пропорційності задоволених позовних вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4600 гривень Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1114 грн. 30 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial