Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

10 грудня 2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, яка 11.12.2024 року була передана у провадження судді Коваленко І.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2324 від 25.12.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 41250,00 за період з 25.12.2023 року по 19.11.2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом. (912,5% річних). В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 25.12.2023 року між відповідачем та ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» був укладений кредитний договір № 2324, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн. Строком на 365 днів (до 19.11.2024 р.) шляхом переказу на його платіжну картку. Відповідач ознайомлений із ставкою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису. ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» умови кредиту виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит. Відповідач з свого боку не виконав умови кредитного договору. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором №2324 від 25.12.2023 року у розмірі 41250,00 грн за період з 25.12.2023 року по 19.11.2024 року, а також судові витрати: 3 028,00 судового збору та 10 000 грн витрати на правову допомогу. ІІ. Процесуальні дії у справі. 09.01.2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. 03.04.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки до судового засідання суду невідомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. По суті пред`явлених щодо неї вимог відповідач через систему «Електронний суд» подала клопотання, за змістом якого підтвердила, що дійсно 25.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та нею укладено договір позики № 2324 на суму 5000 грн. У встановлений строк кошти вона не змогла повернути. З 2003 року проживає у м. Корсунь-Шевченківський Черкаського району, Черкаської області, на батьківщині чоловіка у приватному будинку. В 2015 році чоловік помер. Наразі вона вдова. Сама виховує сина. На даний час син студент. Матеріальне становище сім`ї наразі є скрутним. Єдине джерело доходу - заробітна плата, об`єктів нерухомості у власності не має. Все це зафіксовано у її щорічній декларації про доходи. (а.с.80 т.1) Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, 25.12.2023 року між відповідачем та ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» був укладений кредитний договір № 2324, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] . Відповідач ознайомлений із ставкою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису (а.с.6-9). Кредитний договір підписано шляхом накладання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а останній зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування ним (п.1.1. договору): - сторони погодили суму кредиту 5 000 грн. (п.1.1); - процентна ставка - 2,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.2). - строк кредитування 365 днів (п.1.3); - кредитні кошти надаються позичальнику на електронний платіж [NUMBER] (п.1.7) через платіжний сервіс FONDY. Розмір та строки сплати позичальником платежів за договором погоджений сторонами в Додатку до договору №1 (а.с.10) Судом досліджено анкету клієнта, де зазначені паспортні дані відповідача, суму кредиту (5000,00 грн), дату отримання кредиту (25.12.2023), строк кредиту (365 днів), процентна ставка (2,5%), та платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту (а.с.18). З платіжного доручення № 711584038 від 25.12.2023 вбачається, що ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» перерахувало кошти [PERSON] у розмірі 5 000 грн на рахунок [NUMBER] , як це передбачено п. 1.7 договору (а.с.12) Згідно інформації, яка витребувана в АТ «СЕНС БАНК» на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також фінансовий номер за вказаною платіжною карткою за період з 25.12.2023 року по 19.11.2024 року: [NUMBER] . Зі змісту виписки по рахунку [PERSON] за період з 25.12.2023 року по 19.11.2024 вбачається, що 25.12.2023 р. відбулося зарахування переказу на його карту № [NUMBER] в сумі 5 000,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 19.11.2024 р. заборгованість відповідача не погашена та становить 46250,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 41250,00 грн - прострочені відсотки (а.с.13-16). ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді. Як встановлено судом, 25.12.2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] , укладено договір №2324 в електронній формі, шляхом підписання такого за допомогою одноразового ідентифікатора 994238. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже судом встановлено, що вказаний кредитний договір №2324 було укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 994238. Зазначені обставини відповідачем не спростовані. Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 19 листопада 2024 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 46 500,00 гривень, з яких 5000,00 гривень заборгованість за кредитом, 41250,00 гривень заборгованість за процентами (за період з 25.12.2023 р. по 19.11.2024 р.) із застосуванням процентної ставки в розмірі 2,5 % (а.с.13-16). Відповідно до п. 1.2. договору процентна ставка за користування кредитом становить - 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, з 25.12.2023 року по 19.11.2024 року (включно) нарахування процентів протягом заявлено строку відбувалось за денною процентною ставкою 2,5%. Визначаючись із розміром заборгованості у частині процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Аналізуючи умови Кредитного договору від 25.12.2023 р. суд бере до уваги зміст п.п. 6 п. 5 Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з цим, оскільки договір укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 3,5% на день, що мало місце із 23 квітня 2024 року є нікчемними. В зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за вказаний період підлягає перерахунку, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», а саме: - за період з 25.12.2023 по 18.03.2024 (85 днів) за ставкою 2,5 %, що становить 10625,00 грн.; - за період з 19.03.2024 по 17.07.2024р. (120 днів) за ставкою 1,5 %, що становить 9000,00 грн.; - за період з 18.07.2024 по 19.11.24 (у межах позовних вимог, 160 днів (125)) за ставкою 1%, що становить 6250,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за процентами складає 25875,00 грн. Отже, сума заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 30875,00 грн. (5000 (основний борг) + 25875 (проценти за період з 25.12.2023 по 19.11.2024)). Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за основним боргом та відсотками, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 30875,00 грн. В решті частині позову щодо стягнення процентів в сумі 20375,00 грн. - відмовити за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що позов задоволено судом частково, а саме 66,7 % з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2018,68 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» в позовній заяві просило стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. В обґрунтування даної суми до позовної заяви додано: - договір про надання юридичних послуг №16/09/2024 від 16.09.2024 р., укладений між ТОВ «КЛТ Кредит» та ФОП Руденко К.В. , який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва №2412 від 23.10.2018р. (а.с.29-30); - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденка К.В. (а.с.31); - довіреність від 16.09.2024 р. видану ТОВ «КЛТ Кредит» адвокату Руденку К.В. на представлення інтересів (а.с.32); - витяг з реєстру №1 до акту приймання- передачі наданих послуг від 16.09.2024 р., де визначено обсяг послуг, наданих адвокатом, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2324 від 25.12.2023, клопотання про витребування доказів, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику, вартістю 10 000,00 грн. (а.с.34); - платіжну інструкцію №554 від 27.09.2024 р. про сплату юридичних послуг (а.с.35). Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст. 137 ЦПК України. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи принципи розумності, співмірності й нескладності справи, враховуючи, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час, розгляд справи проводився у загальному провадженні з викликом сторін, суд, приходить до висновку щодо зменшення заявлених до стягнення позивачем витрат до 5 (8) 000,00 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені судом частково (66,7%), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 6670,00 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial