Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою про\~стягнення аліментів\~на дитину,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що 21.06.2008\~року відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Старобільського районного\~УЮ Луганської\~області за\~актовим записом\~№92\~зареєстровано шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] .\~Рішенням Старобільського\~районного суду\~Луганської області\~від 10.09.2015\~року у\~цивільній справі\~431/3740/15-ц\~за позовною\~заявою відповідача\~шлюб між\~ним та\~позивачкою був\~розірваний.\~Від шлюбу\~позивачка та\~відповідач мають\~неповнолітню дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Після повномасштабного\~вторгнення рф\~в Україну\~позивачка з\~дитиною опинились\~в окупації\~в м.\~Старобільськ,\~Луганської області,\~де вони\~фактично проживають\~за адресою\~реєстрації свого\~місця проживання:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~(мовою\~оригіналу)\~«Справка о\~составе семьи\~№307,\~выдана 12\~марта 2024\~года администрацией\~Старобельского района,\~лнр».\~Неповнолітня дитина\~перебуває на\~повному матеріальному\~утриманні позивачки.\~Зараз дитина\~потребує забезпечення\~її базових\~потреб,\~таких як\~харчування,\~новий сезонний\~одяг,\~ліки на\~випадок хвороби,\~які придбати\~самостійно позивачка\~не може\~у зв`язку\~із відсутністю\~у неї\~стабільного джерела\~доходу.\~Неповнолітній син\~позивачки є\~учнем 9-го\~класу загальноосвітньої\~школи у\~м.\~Старобільськ,\~тому у\~нього постійно\~виникає потреба\~у новому\~шкільному приладді\~та устаткуванні.\~В свою\~чергу відповідач\~відмовляється добровільно\~допомагати сину\~та не\~надає йому\~ніякого матеріального\~забезпечення.Відповідачу на праві власності належить житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , яку він придбав вже після розірвання шлюбу з позивакою у 2019-му році за власні кошти за суму, що в декілька разів перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. На момент вторгнення рф відповідач працював в одному з підрозділів Державної митної служби України та, наскільки відомо позивачці, продовжує працювати там і далі. Після повномасштабного вторгнення відповідач виїхав з м. Старобільськ на підконтрольну територію України. Наскільки відомо позивачці у відповідача немає інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина. Позивачка вважає, що при сплаті відповідачем аліментів у розмірі 1/3 частки всього доходу відповідача, забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. Факт сумісного проживання неповнолітньої дитини разом з позивачкою, а від так і факт перебування на її утриманні підтверджується (мовою оригіналу) «Справка о составе семьи №307, выдана 12 марта 2024 года администрацией Старобельского района, лнр» та «Справка из Старобельской средней школы №8» від 12.03.2024 року. Отже, хоча (мовою оригіналу) «Справка о составе семьи №307, выдана 12 марта 2024 года администрацией Старобельского района, лнр» та «Справка из Старобельской средней школы №8» від 12.03.2024 року і були видані представниками окупаційної влади так званої лнр, вони мають бути враховані судом, як докази сумісного проживання та перебування на утриманні позивачкою її неповнолітньої дитини. Врахвуючи вищевказане, позивачка вважає, що при сплаті боржником аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] адреса реєстрації місця проживання [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , адреса [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дати пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах сплати платежу за один місяць. 22.04.2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позовними вимогами частково не згоден та просить відмовити у їх задоволенні повністю. Надані докази складені іноземною мовою та не можуть бути визнані належним доказом, так як складені не державною мовою, а переклад на Державну мову до позовної заяви не надано. Слід зазначити, що після розірвання шлюбу у 2015 році та до жовтня 2022 року Позивач та відповідач продовжували разом проживати у спільно придбаному приватному будинку за адресою [ADDRESS] та весь цей час були об`єднані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. До початку повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідач займав посаду державної служби в Луганській митниці. З 01 липня 2022 року, у зв`язку із тимчасовою окупацією значної частини Луганської області, Луганській митниці визначено адресу місцезнаходження у м. Київ. Для продовження служби в Луганській митниці відповідачу керівництвом було запропоновано виїхати на підконтрольну Україні територію, а саме в м.Київ. Не зважаючи на відмову позивача переїхати на підконтрольну територію, відповідач, розуміючи всю відповідальність, прийняв рішення бути вірним Присязі державного службовця та 28 жовтня 2022 року виїхав до м.Києва. Відповідачем залишено Позивачу спільне майно у вигляді приватного будинку (з капітальним ремонтом, зробленим Відповідачем у 2020 році, з придбаною новою побутовою та електронною технікою) за адресою [ADDRESS] , за якою натепер мешкає Позивач, а також три автомобілі Toyota Corolla 2019р.в., Opel Combo 2006р.в., ВАЗ 21065 2000р.в., що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру МВС України. У свою чергу відповідач вказаним позивачем майном не користується, та залишив його позивачу. Можливість користування майном, на яке вказує позивач, у відповідача відсутня, у зв`язку із знаходженням вказаного нерухомого майна на тимчасово окупованій території. Тому наявність у відповідача нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] не можна розглядати як визначальною обставиною для збільшення розміру аліментів, в порядку, передбаченому ст.182 СК України, у зв`язку із перебуванням такого майна на тимчасово окупованій території та неможливість фактично володіти, розпоряджатись та використовувати це майно відповідачем. Більш того, у зв`язку із тимчасовою окупацією рф території Луганської області відповідач позбавлений можливості користування своїм нерухомим майном та вимушений нести додаткові витрати (щомісячно 12000 грн.) на оренду майна на підконтрольній території України, а саме в місті Київ. За наявною у відповідача інформацією, позивач не виконує покладені на неї обов`язки з виховання спільної дитини, зловживає алкогольними напоями, не виховує дитину належним чином. Слід зазначити, що відповідач з листопада 2022 року по січень 2024 року мав можливість і добровільно перераховував (через третіх осіб) позивачу щомісячно 15000 російських рублів (що є еквівалентно 6000 грн.) на утримання спільної дитини. Таке ставлення позивача до ситуації, що виникла із спільною дитиною, а також факт зловживання алкоголем спільною дитиною обурило відповідача. Він прийшов до висновку, що позивач неналежно виховує спільну дитину, кошти, які перераховуються на утримання спільної дитини, витрачаються не за потребою. В телефонній розмові з позивачем, відповідач запропонував виховання та утримання спільної дитини взяти на себе, забезпечивши переїзд спільної дитини на підконтрольну Україні територію, на що позивач відмовила. У позовній заяві позивач зазначає про нестачу коштів на забезпечення дитини необхідним шкільним приладдям та найпотрібнішим для забезпечення належного виховання. Але на вимогу відповідача, позивач надати відомості про використання коштів, які передавались на утримання дитини, відмовилась. У зв`язку з вищевикладеним відповідачем припинено передачу коштів. Позивачу, враховуючи використання коштів не на утримання спільної дитини. Факт проживання позивача на непідконтрольній території України робить неможливим здійснення судового нагляду та нагляду органу опіки та піклування за витрачанням коштів, стягнутих з відповідача у вигляді аліментів, позивачем. У свою чергу відповідач не заперечує сплачувати аліменти, у сумі, визначеної законом на особистий банківський рахунок спільної дитини, відкритої у Державному банку України. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідача покласти на позивача. Представником позивача 22.04.2025 р. подано відповідь на відзив в якому вказав, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідач не має право відмовитись від обов`язку утримувати неповнолітню дитину, посилаючись на наведені ним у відзиві обставини, до того ж які жодним чином ним не доведені. У разі нецільового витрачання аліментів відповідач, як платник аліментів, має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже, неможливість здійснення контролю за цільовим використанням аліментів Службою у справах дітей не є підставою для їх не сплати відповідачем, адже він має право особисто звернутись до суду із позовом про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та внесення аліментів на особистий рахунок дитини, попередньо зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Крім того, після переїзду відповідача з тимчасово окупованої території України ним було залишено позивачці спільне майно у вигляді приватного будинку (з капітальним ремонтом, зробленим відповідачем у 2020 році, з придбаною новою побутовою та електронною технікою) за адресою [ADDRESS] , за якою зараз мешкає позивачка, а також три автомобілі Toyota Corolla 2019р.в., Opel Combo 2006р.в., ВАЗ 21065 2000 р.в. З приводу цього позивачка зазначає, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в якому зараз проживає вона разом з неповнолітньою дитиною, був придбаний до укладання шлюбу з відповідачем в 2007 році по 1/2 частині кожному. Автомобіль Toyota Corolla 2019 р.в. є особистою власністю Позивачки та був придбаний нею за власні кошти в 2019-му році після розірвання шлюбу з Відповідачем. Доступу до іншого рухомого та нерухомого майна позивачка не має. Просить суд позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав суду заяву, якою просить розглядати справу без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/6 частини. Він намагався домовитися в телефонному режимі з позивачкою, але вона сказала, щоб вирішував суд. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає, що позивач і так користується всім залишеним майном, не заперечував щоб з відповідача стягнули 1/6 частину доходу, кошти переводити на особисту депозитну карту банку на підконтрольній території України. \~ \~ \~ \~Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, які були надані суду, приходить до наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.12.2008 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечувалося сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України\~ мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів враховується відсутність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що передбачено ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1. ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Приписами статей 181, 192 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З наданих письмових доказів, суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину передбачених ст.188\~СК України не встановлено. Однак при визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком матері і батька, потребу дитини в одержанні аліментів, матеріальне становище відповідача, те, що відповідач є працездатною особою, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, та дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін, однак вважає, що розмір аліментів, який заявлений позивачем 1/3 частина від заробітку доходу відповідача, є завищеним та таким, що за встановлених обставин справи не відповідає вимогам розумності та справедливості. В той же час позивач не надала жодних доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку доходу відповідача щомісячно, який крім того, не змогла обґрунтувати. За наведених підстав, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку доходу відповідача щомісячно, до повноліття дитини, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 01.04.2024 р. до повноліття дитини. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку. З приводу доводів відповідача, про перерахування аліментів на особисту депозитну карту банку на підконтрольній території України, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.\~186\~СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи вказані вимоги закону, суд вважає доводи відповідача, що перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України передчасними. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач відповідно п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена від сплати судового збору щодо стягнення аліментів, суд стягує з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial