Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, сформованим у системі «Електронний суд», у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 39424,33 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №№ 07.05.2024-100001557. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі - 12000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.05.2024, строком на 210 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0.88% = (22226.06 / 12000)/210 ? 100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 20% від суми Кредиту та дорівнює 2400 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 120 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-8783. Згідно п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Відповідно до Договору від 07.05.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 12000 грн. строком на 210 днів, [PERSON] 07.05.2024 отримано кредитні кошти у розмірі 12000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02.12.2024 утворилась заборгованість у розмірі 39424,33 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11391,28 грн., по процентам в розмірі 19633,05 грн., по комісії в розмірі 2400 грн., по неустойці в розмірі 6000,0 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр» та яку позивач просить стягнути з відповідача. Також стягнути судовий збір у сумі 2422,40 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] \~24.02.2025\~до суду\~через систему\~«Електронний суд»\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~вказує,\~що він\~є військовослужбовцем\~Національної гвардії\~України проходить\~службу у\~військовій частині\~ [NUMBER] \~з 21.05.2019\~по даний\~час.\~Частиною 15\~статті 14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»\~(в\~редакції,\~яка діяла\~на момент\~укладення відповідачем\~кредитного договору)\~передбачено,\~що військовослужбовцям,\~призваним на\~військову службу\~за призовом\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період,\~на весь\~час їх\~призову,\~а військовослужбовцям\~під час\~дії особливого\~періоду,\~які брали\~або беруть\~участь у\~здійсненні заходів\~із забезпечення\~національної безпеки\~і оборони,\~відсічі і\~стримування збройної\~агресії Російської\~Федерації у\~Донецькій та\~Луганській областях,\~забезпеченні їх\~здійснення,\~які перебували\~або перебувають\~безпосередньо в\~районах та\~у період\~здійснення зазначених\~заходів,\~-\~штрафні санкції,\~пеня за\~невиконання зобов`язань\~перед підприємствами,\~установами і\~організаціями усіх\~форм власності,\~у тому\~числі банками,\~та фізичними\~особами,\~а також\~проценти за\~користування кредитом\~не нараховуються.\~При цьому,\~пункт 15\~статті 14\~Закону України\~«Про соціальний\~та правовий\~статус військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»\~є самостійною\~нормою і\~будь-якого\~посилання про\~можливість застосування\~вказаного пункту\~лише при\~наявності у\~військовослужбовця відповідного\~статусу (учасника\~бойових дій)\~закон не\~передбачає,\~дія зазначеної\~норми поширюється\~на всіх\~військовослужбовців без\~виключення. Згідно довідки\~№ 1302\~від 27.12.2024\~старший сержант\~ [PERSON] \~перебуває на\~військовій службі\~за контрактом\~у військовій\~частині [NUMBER] \~Національної гвардії\~України з\~21.05.2019\~по теперішній\~час.\~Таким чином,\~враховуючи,\~що на\~момент укладення\~Договору про\~надання споживчого\~кредиту №\~07.05.2024-100001557\~від 07.05.2024\~відповідач був\~військовослужбовцем і\~на нього\~поширювалися пільги,\~передбачені частиною\~15\~статті 14\~Закону України\~«Про соціальний\~та правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»,\~вважає,\~що позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~з відповідача\~процентів за\~користування кредитом\~не підлягають\~задоволенню. Відповідач повинен сплатити тільки тіло кредиту - 11 391 грн. 28 коп. Щодо розподілу судового збору: 11 391 грн. 28 коп. від 39 424 грн. 33 коп. складає 28.89 %. 2 422 грн. 40 коп. (судовий збір) * 28.89 % = 699 грн. 83 коп. Отже, з відповідача підлягає стягнення 699 грн. 83 коп. судового збору. Відповідач визнає позов частково у частині стягнення невиплаченого тіла кредиту - 11 391 грн. 28 коп. та пропорційно задоволеної вимоги в частині судового збору в сумі - 699 грн. 83 коп., що разом складає - 12 091 грн. 11 коп. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору з пропорційно задоволеної вимоги в частині судового збору в сумі - 699 грн. 83 коп. / 2 = 349 грн. 91 коп. Тож у відзиві вважає, що з відповідача підлягає тіло кредиту - 11 391 грн. 28 коп. та пропорційно задоволеної вимоги в частині судового збору з урахуванням ч.1 ст.142 ЦПК України в сумі - 349 грн. 91 коп., що разом складає - 11 741 грн. 19 коп. Водночас з відзивом, 21.02.2025 відповідачем подано заяву про визнання позову, у якій повторно наголошує, що відповідач визнає позов частково у частині стягнення невиплаченого тіла кредиту - 11 391 грн. 28 коп. та пропорційно задоволеної вимоги в частині судового збору в сумі - 699 грн. 83 коп., що разом складає - 12 091 грн. 11 коп. Посилаючись на ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову вважає, що з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору з пропорційно задоволеної вимоги в частині судового збору в сумі - 699 грн. 83 коп. /2 = 349 грн. 91 коп. Остаточно вказує, що відповідач визнає позов та з відповідача підлягає стягненню: тіло кредиту - 11 391 грн. 28 коп. та пропорційно задоволеної вимоги в частині судового збору з урахуванням ч.1 ст.142 ЦПК України в сумі - 349 грн. 91 коп., що разом складає - 11 741 грн. 19 коп. Представником позивача\~11.03.2025\~до суду\~подано додаткові\~пояснення,\~сформовані \~у системі\~«Електронний суд»\~щодо проходження\~відповідачем військової\~служби та\~комісії за\~кредитним договором.\~Звертає увагу\~суду,\~що з\~довідки наданої\~відповідачем вбачається,\~що \~останній перебуває\~на військовій\~службі за\~контрактом та\~працює у\~військовій частині\~ [NUMBER] \~Національної гвардії\~України з\~21.05.2019.\~Положення Закону\~України «Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей»,\~на який\~посилається відповідач,\~стосуються виключно\~мобілізованих позичальників.\~При цьому,\~відповідач не\~надав документів,\~які б\~підтверджували його\~участь у\~захисті незалежності,\~суверенітету та\~територіальної цілісності\~України і\~безпосередню участь\~в антитерористичній\~операції,\~забезпеченні її\~проведення,\~перебуваючи безпосередньо\~в районах\~антитерористичної операції\~у період\~її проведення,\~у здійсненні\~заходів із\~забезпечення національної\~безпеки і\~оборони,\~відсічі і\~стримування збройної\~агресії російської\~федерації в\~Донецькій та\~Луганській областях,\~забезпеченні їх\~здійснення,\~перебуваючи безпосередньо\~в районах\~та у\~період здійснення\~зазначених заходів,\~у заходах,\~необхідних для\~забезпечення оборони\~України,\~захисту безпеки\~населення та\~інтересів держави\~у зв`язку\~із збройною\~агресією Російської\~Федерації проти\~України.\~Тому,\~права на\~відповідну пільгу,\~як особа,\~прийнята на\~військову службу\~за контрактом,\~відповідач не\~має. Також,\~у п.\~8\~Заявки кредитного\~договору №07.05.2024-100001557\~(кредитної\~лінії)\~зазначено:\~«Комісія,\~пов`язана\~з наданням\~Кредиту (надалі\~-\~"Комісія",\~економічна сутність\~-\~плата за\~надання Кредиту)\~-\~20%\~від суми\~Кредиту та\~дорівнює 2400\~грн.\~00\~коп.\~Комісія розраховується\~шляхом множення\~суми Кредиту\~(база\~розрахунку)\~на розмір\~Комісії у\~відсотковому значенні.\~Нараховується Кредитором\~та обліковується\~в день\~видачі кредиту».\~Відтак,\~комісія пов`язана\~із наданням\~послуги,\~а саме:\~перерахування Кредитодавцем\~коштів на\~рахунок,\~вказаний позичальником,\~з використанням\~стороннього сервісу\~-\~інтернет-еквайрингу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач у судове засідання не з`явився, до початку подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, через неможливістю прибуття у судове засідання у зв`язку у зв`язку з проходженням військової служби, врахувати його доводи викладені у відзиві та заяві про визнання позовних вимог. Враховуючи думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статтею 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 07.05.2024-100001557 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 12000 грн., шляхом перерахування коштів за допомогою платіжної системи «LiQPAY» на платіжну картку клієнта, що підтверджується відповідною квитанцією № 2458920812 від 07.05.2024. Згідно п.п. 2, 3 договору строк, на який видано кредит становить 210 днів, дата повернення кредиту 02.12.2024. Відповідно до п. 5 договору процентна ставка-фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,00 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - комісія, економічна сутність - плата за надання кредиту) - 20% від суми кредиту та дорівнює 2400,00 грн. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором № 07.05.2024-100001557 від 07.05.2024, а відповідач не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 39424,33 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11391,28 грн., по процентам в розмірі 19633,05 грн., по комісії в розмірі 2400 грн., по неустойці в розмірі 6000,00 грн., що підтверджується довідкою розрахунком позивача. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, судом встановлено, що [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн., однак взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. Разом з тим під час розгляду справи встановлено, що відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього процентів, комісії та неустойки за вказаним кредитним договором, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)-штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З огляду на правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п. 74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19, у якій зазначено, що у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. У вказаній постанові Верховним Судом викладено правовий висновок, що положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки в/ч № [NUMBER] від 15.08.2024 № 534 та 27.12.2024 № 1302, [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом та працює у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 21.05.2019 року по теперішній час. Крім того, як вбачається з відповіді військової частини [NUMBER] від 17.04.2025 № 1/61/10-1434, наданої на запит суду щодо військовослужбовця [PERSON] : військова частина [NUMBER] Національної гвардії України переведена на воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким запроваджено воєнний стан на території України та по теперішній час. [PERSON] проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 21.05.2019 по теперішній час та на даний час не перебуває в зоні бойових дій, поряд з тим виконує бойові та службово-бойові завдання з періодичними виїздами у службові відрядження за межі Черкаської області. При цьому зазначено, що на теперішній час [PERSON] може брати участь у судових засіданнях у вільний від виконання службових обов`язків час, оскільки останній перебуває на військовій службі у [ADDRESS] , проте є вірогідність, що останній буде убувати у відрядження за межі Черкаської області у зв`язку з службовою необхідністю. Таким чином, аналізуючи зазначене вище, встановлено, що [PERSON] не є мобілізованим та призваним на військову службу, а проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] у [ADDRESS] , не перебуває у зоні бойових дій, проте у зв`язку з службовою необхідністю періодично виконує службово-бойові завдання за межами Черкаської області. Враховуючи вищевикладене, на думку суду на відповідача [PERSON] не поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» щодо неможливості застосовування відповідальності у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутності обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом. Отже, з огляду на наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем тіла кредиту, на основі повно з`ясованих обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 07.05.2024-100001557 від 07.05.2024 станом на 02.12.2024 у розмірі 39424,33 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11391,28 грн., по процентам в розмірі 19633,05 грн., по комісії в розмірі 2400 грн., по неустойці в розмірі 6000,0 грн. Крім того, встановлено, що позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 2422,40 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved