Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

30 грудня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 31.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство\~ необхідних\~ кредитів» і [PERSON] було укладено договір № 75962559 дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики складає 6000,00 гривень, процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі, встановленому договором. Загальний розмір заборгованості становить 20438,19 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 6000,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14328,39 гривень; інфляційні збитки - 96,00 гривень; 3 % річних - 13,80 гривень. Таким чином, позивач прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 75962559 від 31.07.2021 року в розмірі 20438,19 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 6000,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14328,39 гривень; інфляційні збитки - 96,00 гривень; 3 % річних - 13,80 гривень; понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 гривень та правову допомогу в розмірі 9000,00 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 грудня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.60-61). 19 березня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Працевитий Г.О. подав додаткові пояснення в справі, в яких зазначив, що відповідач категорично не погоджується з нарахуванням відсотків. Додатком № 1, який є невід`ємною частиною договору позики № 75962559 від 31.07.2021 року, передбачено загальну вартість кредиту в розмірі 7253,70 гривень, а саме: 6000,00 гривень - тіло кредиту та 1253,70 гривень - відсотки. Виходячи з графіку погашення кредиту та строку кредитування, на який було укладено договір, згідно ст. 1048 ЦК України, кредитор мав право на нарахування відсотків у межах строку кредитування, тобто до 30 днів та в розмірі 1253,70 гривень. Всупереч положенням підписаного договору позики, після спливу 30 днів, Товариство продовжило нараховувати проценти до 28.12.2021 року включно. Вказане нарахування понад строк кредитування позивач обґрунтовує п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».Фактично вказаний пункт договору є ст. 625 ЦК України. Адвокат Працевитий Г.О. звернув увагу, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», надані позивачем як частина договору позики № 75962559 від 31.07.2021 року, не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами ознайомилась [PERSON] та погодилась з ними, підписуючи договір позики. За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Правила надання грошових коштів у позику, відсутності в договорі позики № 75962559 від 31.07.2021 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування позикою після закінчення строку, на який позика була надана, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, яка встановлена до укладеного з відповідачкою договору позики, оскільки цей документ достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Нарахування процентів після 30.08.2021 року є незаконним та нікчемним. Сума, яку повинен був сплатити позичальник, прямо визначена в договорі - це тіло кредиту в розмірі 6000,00 гривень та відсотки в розмірі 1253,70 гривень, а всього 7253,70 гривень. 30.08.2021 року позичальником було сплачено кредитору 1253,70 гривень. У зв`язку з цим, сума боргу, яка може бути стягнута, повинна становити 6109,80 гривень (6000,00 гривень - тіло кредиту, 13,80 гривень - нараховані 3 % річних за користування грошовими коштами; 96,00 гривень - інфляційні збитки за користування грошовими коштами). Також відповідач заперечує проти розміру витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 гривень та вважає його об`єктивно завищеним, оскільки Акт про надання юридичної допомоги не містить жодної заповненої інформації щодо наданих адвокатом послуг. Будь-яких інших документів, які б підтверджували вказані вимоги, позивачем до матеріалів справи додано не було. Відповідач вважає таку ціну надмірною в зв`язку з тим, що справа є типовою, позовна заява не розписана деталізовано. По суті надана позовна заява є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників ТОВ «Коллект Центр» у подібних правовідносинах. Таким чином, представник відповідача прохав встановити незаконність нарахування кредитором відсотків після строку кредитування - 30.08.2021 року; зменшити загальну суму заборгованості за договором позики № 75962559 від 31.07.2021 року до 6109,80 гривень з урахуванням уже сплачених коштів у розмірі 1253,70 гривень; зменшити розмір витрат на правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» до 1000,00 гривень з урахуванням незначної складності та типовості справи. 24 березня 2025 року представник позивача ТОВ «Коллект Центр» подав відповідь на відзив, в якому зазначено, що підписанням договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.com.ua/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, розміщені на сайті https://mycredit.com.ua/documents-license, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п.п. 5.1.5.2 Договору). Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають у загальному доступі, опубліковані на сайті кредитодавця. До матеріалів справи додано Правила надання грошових коштів у позику № 11/02/2021 в редакції від 11.02.2021 року. Доказів того, що на дату укладення договору були наявні Правила в іншій редакції, які мають відмінні умови, матеріали справи не містять. Умовами договору та Правилами передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30-денного (пільгового) строку користування позикою. Продовження строку кредитування та автопролонгація договору передбачені розділом 7 Правил. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплачував відсотки за користування кредитом та продовжував строк кредитування, а надалі строк кредитування було автоматично продовжено в зв`язку з наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно п. 7.12 Правил, матеріали справи не містять. Відповідачем було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Представник позивача вважає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат зі складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги.\~ Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Такі твердження є припущеннями. Таким чином, представник позивача прохав задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 07 травня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Працевитий Г.О. подав додаткові пояснення в справі, в яких зазначив наступне. Пунктом 5.2 Договору позики № 75962559 від 31.07.2021 року передбачено, що позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/. При переході за вказаним посиланням будь-який споживач фінансових послуг бачить одразу не текст Правил, чинних на момент укладання договору позики, а лише 8 різних папок з різною об`ємною інформацією (скріншот з сайту додається). Лише\~ шляхом довгого пошуку на інших сторінках сайту можна знайти Правила надання грошових коштів за посиланням https://mycredit.ua/ua/documentslicense/pravila-i-dogovory/produkt-legkij-vozvrat-vkonce-sroka/. Але на вказаній сторінці наявні Правила в редакції від 10.10.2024 року. У розділі «Архівна інформація» можна ознайомитись з діючими Правилами в різні періоди. Адвокат Працевитий Г.О. звертає увагу на те, що договір позики датується 31.07.2021 року, а Правила, які долучені позивачем, - 11.02.2021 року. Серед архівної інформації наявні Правила надання грошових коштів у позику від 14.05.2021 року, які були актуальними на момент укладання договору позики, однак чому було доєднано Правила не від 14.05.2021 року, а 11.02.2021 року, позивач не обґрунтовує. Умови вказаних редакцій Правил відрізняються між собою. Кредитор, як власник сайту mycredit.ua, може в односторонньому порядку змінювати на власному сайті будь-яку інформацію, файли тощо. Позивачем не надано доказів того, що саме з редакцією Правил, долучених до матеріалів справи, був ознайомлений позичальник, що саме в такому форматі, з такими положеннями Правила були доступні на сайті первісного кредитора. У підписаному позичальником Договорі позики від 31.07.2021 року взагалі не зазначається про те, що Правила надання грошових коштів у позику є частиною договору. У п. 5.1 Договору вказано, що позичальник в порядку ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ознайомився з інформацією щодо кредитора та про його послуги. Проте в договорі не згадується, що позичальник вважає таку інформацію частиною договору позики. Більш того, зазначається, що позичальник ознайомився з «Офіційними правилами програми лояльності», а позивач до матеріалів справи надає взагалі інший документ - Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики). У п. 5.2 Договору зазначено, що позичальник вивчив Правила надання грошових коштів у позику. При цьому, термін «вивчив» не є тотожним терміну «приєднався, акцептував, вважає частиною договору» тощо. У п. 12 Договору вказано, що договір укладено дистанційно. Проте не зазначено, що вказаний договір складає собою договір також з Правилами, з якими позичальник був ознайомлений або які він вчив. Враховуючи зазначене, позивачем не доведено, що позичальник погодив Правила надання грошових коштів як частину договору позики. Позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача з умовами щодо пролонгування/автопролонгування строку кредитування. Сам договір позики № 75962559 не містить інформації щодо умов, порядку застосування пролонгації/автопролонгації. Сплата відповідачем відсотків за користування позикою відбувалась з метою виконання зобов`язання за договором позики, а не для продовження строку кредитування. Фактично кредитор в односторонньому порядку змінив істотні умови (в частині строку) договору. Разом з тим, чинний Цивільний кодекс України взагалі не містить процедури автоматичної зміни істотних умов договору. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач обирала будь-який вид пролонгації, що нею було обрано кількість днів продовження строку кредитування. Повідомлення про оформлену пролонгацію, яке мало бути надіслано позичальнику для можливості в подальшому проінформувати кредитора про небажання подовжувати строк, відповідачу не було надано. З урахуванням зазначеного, строк кредитування залишався незмінним і становив 30 днів, а кредитор в односторонньому порядку продовжив нараховувати відсотки за користування позикою, а тому представник відповідача прохав встановити незаконність нарахування кредитором відсотків після строку кредитування - 30.08.2021 року та зменшити загальну суму заборгованості за договором позики № 75962559 від 31.07.2021 року до 6109,80 гривень з урахуванням уже сплачених коштів у розмірі 1253,70 гривень. 14 травня 2025 року представник позивача ТОВ «Коллект Центр» подав додаткові пояснення в справі, в яких зазначено, що на офіційному вебсайті первісного кредитора, який зазначено в кредитному договорі в розділі Архів документів компанії (посилання: https://mycredit.ua/ua/archived_info/) містяться всі правила, які були прийняті товариством за період його існування. При цьому, Правила, додані до позовної заяви, знаходяться в даному розділі, оскільки з моменту їх прийняття пройшло більше 3 років. Відповідно до п. 1.3 Правил, правила є невід`ємною частиною Договору позики, що укладається між Товариством та Позичальником. Посилання відповідача на прийняття товариством іншої редакції Правил є недоречним, оскільки така нова редакція містить повністю ідентичні умови до тих, на які посилався позивач у відповіді на відзив. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Німченко А.Р. подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Працевитий Г.О. подав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що 31.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75962559 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (а.с.19). Пунктом 1 Договору передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики: 6000,00 гривень (пп. 2.1 п. 2 Договору). Строк позики: до 30.08.2021 року (30 днів) (пп. 2.2 п. 2 Договору). Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 % (пп. 2.3 п. 2 Договору). Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 12 Договору). Договір позики № 75962559 від 31.07.2021 року, Додаток № 1 до Договору - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписані [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 1XAK2kSaW0 (а.с.19-зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (cт. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Нормами частин 3,6,7,8,12 ст. 11 цього Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У статті 12 цього Закону закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року по справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Викладене вище узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 червня 2022 року по справі № 757/40395/20-ц. Підписавши договір № 75962559 від 31.07.2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів у кредит саме на умовах, що визначені в цьому договорі. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Таким чином, договір № 75962559 від 31.07.2021 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 31.07.2021 року [PERSON] перераховано 6000,00 гривень на номер [NUMBER] на підставі договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.26-27). Таким чином, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 6000,00 гривень. Відповідач [PERSON] частково виконувала свої зобов`язання за договором № 75962559 від 31.07.2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.28-зворот-32), на виконання умов договору [PERSON] здійснила часткову оплату на суму 1253,70 гривень, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Верховний Суд у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. 27.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу № 27/01/2022 (а.с.35-37). Відповідно до Реєстру Боржників № 1 до Договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20328,39 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 14328,39 гривень - заборгованість за процентами (а.с.38-40). У розрахунках заборгованості зазначено, що станом на 27.01.2022 загальна заборгованість становить 20328,39 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 14328,39 гривень - заборгованість за процентами (а.с.29-33). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с.41-44). Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20328,39 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 14328,39 гривень - заборгованість за процентами; 109,80 - гривень відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України (а.с.5,45-46). Станом на 10.01.2023 року загальна заборгованість становить 20328,39 гривень, з яких: 6000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 14328,39 гривень - заборгованість\~ за\~ процентами;\~ 96,00\~ гривень\~ - інфляційні збитки; 13,80 гривень - 3 % річних (а.с.33-34). Відповідачка визнала заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики в розмірі 6000,00 гривень, а також 13,80 гривень нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами і 96,00 гривень інфляційних збитків за користування грошовими коштами, та не заперечувала проти їх стягнення з неї на користь позивача. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків у розмірі 14328,39 гривень, суд приходить до наступного висновку. За умовами договору позики № 75962559 від 31.07.2021 року, сторони погодили строк кредитування 30 днів, тобто до 30.08.2021 року. У Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору позики № 75962559 від 31.07.2021 року, передбачено загальну вартість кредиту в розмірі 7253,70 гривень, а саме: 6000,00 гривень - тіло кредиту та 1253,70 гривень - відсотки. Виходячи з графіку погашення кредиту та строку кредитування, на який було укладено договір, згідно ст. 1048 ЦК України, кредитор мав право нараховувати відсотки в межах строку кредитування, який становить 30 днів, у розмірі 1253,70 гривень. Судом установлено, що 30.08.2021 року [PERSON] сплатила проценти в розмірі 1253,70 гривень (а.с.28-зворот-32). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість за процентами в розмірі 14328,09 гривень нарахована за період з 31.07.2021 року по 28.12.2021 року. Надалі, зазначена сума заборгованості по сплаті відповідачем процентів без будь-яких змін та корегувань переходила від первинного до нового кредитора, тобто від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» на підставі відповідно Договору факторингу № 27/01/2022 та Договору про відступлення № 10-01/2023. Пунктом 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачено, що в разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с.20-25). Однак, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які затверджені рішенням Загальних зборів учасників товариства 11.02.2021 року № 11/02/21, не містять підпису позичальника, в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та заперечуються відповідачем, як такі, що становлять умови погодженого сторонами договору позики № 75962559 від 31.07.2021 року. Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зазначено, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома; банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений; роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Правила надання грошових коштів у позику, що надані позивачем суду, розуміла відповідач та ознайомилася з ними, підписуючи Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75962559 від 31.07.2021 року. Доказів того, що в даній справі у відповідності до положень п. 7 Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) відбулось продовження строку користування позикою (пролонгація), суду не надано і з обставин справи таке не вбачається. Суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин і правила частини першої статті 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки в Договорі позики № 75962559 від 31.07.2021 року не зазначено редакції Правил надання грошових коштів у позику, що регулюють інші умови правочину, до яких приєдналась відповідач, вважаючи їх невід`ємною частиною укладеного договору. Таким чином, всі інші умови надання грошових коштів у позику, крім тих, що зазначені в підписаному відповідачем Договорі позики № 75962559 від 31.07.2021 року, не встановлені як такі, що застосовуються до правовідносин сторін, а тому не можуть бути взяті судом до уваги при вирішенні справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного вище, позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 75962559 від 31.07.2021 року в розмірі 6109,80 гривень, з яких: 6000,00 гривень - тіло кредиту, 13,80 гривень - нараховані 3% річних за користування грошовими коштами, 96,00 гривень - інфляційні збитки за користування грошовими коштами. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки\~ позовні\~ вимоги\~ підлягають\~ частковому\~ задоволенню,\~ з\~ відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі виходячи з розрахунку: 6109,80 гривень (задоволені позовні вимоги) х 100 : 20438,19 гривень (ціна позову) = 29,89 % від сплаченого судового збору 2422,40 гривень = 724,06 гривень. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, надано договір № 02-09/2024 від 02.09.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 9 від 01.11.2024 року, витяг з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 року, платіжну інструкцію № 0481490000 від 13.12.2024 року (а.с.10,16-18). З даних документів вбачається, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 9000,00 гривень. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідач заперечував проти розміру витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 гривень та вважає його об`єктивно завищеним, оскільки Акт про надання юридичної допомоги не містить жодної заповненої інформації щодо наданих адвокатом послуг. Будь-яких інших документів, які б підтверджували вказані вимоги, позивачем до матеріалів справи додано не було. Відповідач вважає таку ціну надмірною в зв`язку з тим, що справа є типовою, позовна заява не розписана деталізовано. По суті надана позовна заява є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників ТОВ «Коллект Центр» у подібних правовідносинах. Тому відповідач прохав зменшити розмір витрат на правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» до 1000,00 гривень з урахуванням незначної складності та типовості справи. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, з урахуванням часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позовні вимоги задоволено на 28,89 %, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2690,00 гривень (9000/100х29,89).

Outcome: partial