Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач [INFO] \~(військова\~частина [NUMBER] )\~звернулися з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про втрату права на користування житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати відповідачів знятись із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 липня 2024 року на адресу [INFO] надійшов лист від квартиронаймача [PERSON] , з якого убачається, що у зв`язку з розлученням з громадянкою [PERSON] та втратою зв`язкiв з нею та її повнолiтнiм сином, громадянином [PERSON] , а також незнаходження за мiсцем реєстрації бiльше 6 мiсяцiв та втратою права користування житловим приміщенням вищевказаними громадянами, просить Позивача в судовому порядку зняти з реєстрації місця проживания вищезазначених осіб. Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 15 грудня 2012 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є власністю позивача. На виконання статті 61 Житлового кодексу Української РСР між [INFO] (військова частина [NUMBER] ) (наймодавець) та [PERSON] (наймач) було укладено Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду від 18 липня 2008 року згідно якого: наймодавець надав наймачу у найм жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке обладнане водопроводом, центральним опаленням, газопостачанням, електропостачанням та вказаний будинок відноситься до відомчого жилого фонду і перебуває на балансі в наймодавця. Відповідно до довідки про перевірку житлових умов [PERSON] та [PERSON] у займаному службовому житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] не проживають більше 6 (шести) місяців. Враховуючи вищенаведене, оскільки Відповідачі в квартирі не проживають більше 6 місяців, не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню житлового приміщення, Позивач як власник житлового приміщення звернувся до сууд з указаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 грудня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 23 травня 2025 року провадження в частині вимог відносно [PERSON] закрито у зв`язку зі смертю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст.223, 280, 281\~ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2012, виданого Виконавчим комітетом РуськоПолянської сільської ради житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві державної власності [INFO] (військова частина [NUMBER] ). Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. На виконання статті 61 Житлового кодексу Української РСР між [INFO] (військова частина [NUMBER] ) (наймодавець) та [PERSON] (наймач) було укладено Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду від 18 липня 2008 року згідно якого: наймодавець надав наймачу у найм жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке обладнане водопроводом, центральним опаленням, газопостачанням, електропостачанням та вказаний будинок відноситься до відомчого жилого фонду і перебуває на балансі в наймодавця. В обґрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом, Позивач посилається на те, що 30 липня 2024 року на адресу [INFO] надійшов лист від квартиронаймача [PERSON] , з якого убачається, що у зв`язку з розлученням з громадянкою [PERSON] та втратою зв`язкiв з нею та її повнолiтнiм сином, громадянином [PERSON] , а також незнаходження за мiсцем реєстрації бiльше 6 мiсяцiв, просить Позивача в судовому порядку зняти з реєстрації місця проживання вищезазначених осіб. Відповідно до статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до пункту 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Згідно пункту 2 розділу III Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МВС 18 січня 2021 року № 26, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 березня 2021 року за № 344/35966 (далі Інструкція 26) під службові жилі приміщення виділяються окремі квартири. Службові жилі приміщення (службова жила площа) є власністю держави в особі Держприкордонслужби на підставі оформлених прав власності на нерухоме майно. Вони не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню. Службові жилі приміщення (службова жила площа) повинні використовуватися для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, яким вони надані у встановленому законодавством порядку. Згідно підпункту «ж» пункту 3 Договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду від 18 липня 2008 року року наймач зобов`язується при виїзді разом з усією сім`єю на інше проживання звільнити і здати наймодавцю займане жиле приміщення та його обладнання в належному стані за актом. Згідно статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до довідки про перевірку житлових умов та [PERSON] у займаному службовому житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] не проживає більше 6 (шести) місяців. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час, а саме більше 6 місяців не проживає в квартирі [ADDRESS] , не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання вказаного житла, і перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням відповідачеві не чиняться, відтак, підстави для збереження за ним цього житлового приміщення відсутні, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Позивач не позбавлений можливості як власник майна звернутися з відповідною заявою до органу реєстрації про зняття з реєстраційного обліку відповідача, тому у цій частині вимог позивача слід відмовити. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовною заявою до суду, у сумі 2422,40 грн.

Outcome: partial