Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частини квартири по [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.08.1999 року по 01.06.2023 року. У шлюбі уу них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що за час перебування у шлюбі вони придбали двох кімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Враховуючи, що зазначена квартира є спільним майном подружжя, з посиланням на норми матеріального та процесуального права просила визнати за нею право власності на частину квартири та стягнути судові витрати. Відповідачем подано до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав та підтвердив, що квартира була придбана під час шлюбу та в інтересах сім`ї. У підготовче засідання позивачка не прибула. Від її представника адвоката Апетракіоає Г.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідачем подано заяву про проведення підготовчого засідання без його участі. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступних висновків. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог\~\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. За положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.1999 року який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2023 року №725/3947/22 між ними було розірвано (а.с.5). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 62,6 кв.м., житловою 35,1 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , [INFO] (а.с.8 на звороті). Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що спірна квартира була придбана за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, як наслідок є спільним майном подружжя, а також відповідачем визнано позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України) Відповідно до ч. 1, ч. 2 \~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Встановлено, що позивачкою сплачено в загальному розмірі 11\~625 грн. 54 коп. (платіжна інструкція на 1\~211 грн. 20 коп. та платіжна інструкція на 10\~414 грн. 34 коп.) Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає, за необхідне застосувати положення ст. 142 ЦПК України та повернути позивачу 50% сплаченого судового збору, стягнувши при цьому з відповідача 50% суми судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15\~000 грн. не відповідає обсягу проведених адвокатом дій. Суд дослідивши надані докази та матеріали цивільної справи вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є не співмірним із складіністю справи та обсягом наданих послуг, а тому їх розмір слід зменшити до 4 000 грн. які стягнути з відповідача.

Outcome: approved