Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

03.07.2024 р. на адресу суду від Шевченківського районного суду м.Львава за підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: - за кредитним договором № 6065294093 від 12.03.2021 р. (далі - кредитний договір № 1) у розмірі 13091,23 грн; - за кредитним договором № 2971920322/707384 від 16.07.2021 р. (далі - кредитний договір № 2) у розмірі 12800,00 грн; - за кредитним договором № 2971920322/449640 від 21.07.2021 р. (далі - кредитний договір № 3) у розмірі 13125,00 грн; - за кредитним договором № 13915-06/2021 від 21.06.2021 р. (далі - кредитний договір № 4) у розмірі 10730,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.03.2021 р. між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір № 6065294093, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 7799,00 грн, строком на 12 місяців, зі сплатою процентної ставки - 0,48 % річних. 08.11.2023 р. між позивачем та АТ «Таскомбанк», яке є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР», було укладено договір факторингу № НІ/11/11-Ф, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. 16.07.2021 р. між відповідачем та ТОВ «КУ «ЄКГ» укладено кредитний договір № 2971920322/707384, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3200,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,50 % в день. 19.04.2022 р. між позивачем та ТОВ «КУ «ЄКГ» було укладено договір факторингу № 19042022-Є, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. 21.07.2021 р. між відповідачем та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладено кредитний договір № 2971920322/449640, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3500,00 грн, строком на 20 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,50 % в день. 19.04.2022 р. між позивачем та ТОВ «ГОУФІНГОУ» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. 21.06.2021 р. між відповідачем та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено кредитний договір № 13915-06/2021, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2900,00 грн, строком на 20 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,50 % в день. 29.12.2021 р. між позивачем та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено договір факторингу № 29122021, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами. Ухвалою від 22.08.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи за його відсутності, а також проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 12.03.2021 р. між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір № 6065294093, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 7799,00 грн, строком на 12 місяців, зі сплатою процентної ставки - 0,48 % річних. Право вимоги за кредитним договором позивач набув в силу укладеного 08.11.2023 р. з АТ «Таскомбанк», яке є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР», договору факторингу № НІ/11/11-Ф. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 13091,23 грн, з яких: 5199,39 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,10 грн - заборгованість за відсотками; 7891,74 грн - заборгованість за комісією. 16.07.2021 р. між відповідачем та ТОВ «КУ «ЄКГ» укладено кредитний договір № 2971920322/707384, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3200,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,50 % в день. Право вимоги за кредитним договором позивач набув в силу укладеного 19.04.2022 р. з ТОВ «КУ «ЄКГ» договору факторингу № 19042022-Є. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 12800,00 грн, з яких: 3200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9600,00 грн - заборгованість за відсотками. 21.07.2021 р. між відповідачем та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладено кредитний договір № 2971920322/449640, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3500,00 грн, строком на 20 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,50 % в день. Право вимоги за кредитним договором позивач набув в силу укладеного 19.04.2022 р. з ТОВ «ГОУФІНГОУ» договору факторингу № 19042022-Г. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 13125,00 грн, з яких: 3500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9625,00 грн - заборгованість за відсотками. 21.06.2021 р. між відповідачем та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено кредитний договір № 13915-06/2021, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2900,00 грн, строком на 20 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,50 % в день. Право вимоги за кредитним договором позивач набув в силу укладеного 29.12.2021 р. з ТОВ «ФК «Інвеструм» договору факторингу № 29122021. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 10730,00 грн, з яких: 2900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7830,00 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). У силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 р. № 127/33824/19. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч.1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16. Отже, оскільки умовами кожного з кредитних договорів було визначено строк кредитування, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погоджених сторонами строків кредитування, при цьому матеріали справи не містять відомостей, що між боржником та кредиторами були укладені додаткові угоди про продовження строку користування кредитами. Після закінчення строків дії договорів у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, а тому заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитними коштами за кредитними договорами №№ 2, 3, 4, яка розрахована позивачем, виходить за межі строків, на які видавались кредити, при цьому судом враховано положення умов кредитних договорів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача: - заборгованість за кредитним договором № 1 у розмірі 13091,23 грн, з яких: 5199,39 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,10 грн - заборгованість за відсотками; 7891,74 грн - заборгованість за комісією; - заборгованість за кредитним договором № 2 у розмірі 5600,00 грн, з яких: 3200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2400,00 грн - заборгованість за відсотками; - заборгованість за кредитним договором № 3 у розмірі 5250,00 грн, з яких: 3500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1750,00 грн - заборгованість за відсотками; - заборгованість за кредитним договором № 4 у розмірі 4350,00 грн, з яких: 2900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1450,00 грн - заборгованість за відсотками. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 31319,23 грн. (13091,23 грн + 5600,00 грн + 5250,00 грн + 4350,00 грн + 3028,00 грн).

Outcome: partial