Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 31.03.2025 надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу разом з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2025 про передачу справи за територіальною підсудністю, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 20.10.2023 у Солом`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~2221 (а.с.\~3). На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у позовній заяві зазначила, що сторонами 20.10.2023 було зареєстровано шлюб; від шлюбу дітей немає. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя та вирішення питань, що поставали у їх сімейному житті; фактично шлюбні відносини припинені; шлюб існує лише формально; сторони вже проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше сімейне життя з Відповідачем Позивач вважає неможливим, тому просить суд шлюб розірвати (а.с.\~1-3). Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 02.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею\~275 ЦПК України не пізніше 01.06.2025 (а.с.\~33-35). Копію позовної заяви та доданих до неї документів разом з ухвалою про відкриття провадження надіслано Відповідачеві за адресою реєстрації та фактичного місця проживання (а.с.\~36, 37). За названою статтею\~275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 01.06.2025; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач, отримавши 18.04.2025 згадану ухвалу суду від 02.04.2025, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.\~39, 40-41), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подавав. Позивач згадану ухвалу суду не отримала, рекомендована поштова кореспонденція, яка направлялась Позивачеві на адресу, зазначену нею як адреса реєстрації, повернулась без вручення з відміткою «адресат відсутній», що вважається належним повідомленням (стаття\~128 ЦПК України, постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №\~№ 755/17944/18). У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №\~3236/03), а так само в інших справах ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно з частиною восьмою статті\~178 ЦПК України, враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті\~12 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 20.10.2023 сторони зареєстрували шлюб, при цьому Відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджено копію свідоцтва про шлюб серії\~ [NUMBER] , виданого 20.10.2023 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~2221 (а.с.\~6). Як стверджено в позовній заяві та не заперечується Відповідачем, який отримав копію цієї позовної заяви (а.с.\~39), проте заперечень проти позову до суду не подавав, від шлюбу сторони дітей не мають; спільне життя не склалося через різні погляди на життя та вирішення питань, що поставали у їх сімейному житті; фактично шлюбні відносини вже припинені; збереження сім`ї Позивач вважає неможливим. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття\~51 Конституції України, статті\~24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті\~104, частина третя статті\~105, стаття\~110 Сімейного кодексу України). За статтею\~112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття\~113 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін, небажання Позивача примиритися та зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких він наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. При цьому суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За правовою позицією, що неодноразово викладалася в постановах Верховного Суду, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №\~569/458/18, від 11.11.2020 у справі №\~369/7035/18 тощо). Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (стаття\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував, на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя; відповідно до статті\~8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні (зокрема, пункт\~61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002 у справі «Прітті проти Сполученого Королівства», заява №\~2346/02, пункт\~126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії», заява №\~56030/07). У зв`язку з усім наведеним суд вбачає наявними підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу; також Відповідачеві слід залишити її шлюбне прізвище, оскільки про відновлення дошлюбного прізвища вона клопотання не подавала. На підставі імперативних приписів статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Відповідно до статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved