Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

26.02.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №75875724 від 28.06.2021 в розмірі 47547,67 грн та судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.06.2021 [PERSON] звернувся до первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», який в подальшому відступив право вимоги за вказаним договором позики позивачу, з метою грошової позики, у зв`язку з чим підписав договір позики та ознайомився з текстом правил надання грошових коштів у позику, повністю погодився на умови договору позики. [PERSON] отримав позику у розмірі 14117 грн. на платіжну картку № [NUMBER] . Умов договору щодо порядку повернення запозичених коштів не виконав, а тому допустив порушення зобов`язання. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості та розподілити судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Позивач подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. (а.с. 75-80) Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, неодноразово повідомлявся про розгляд справи, а саме на 25.04.2025 та 26.05.2025 що підтверджується поштовим відправленням №0601127486313 з відміткою про недоставляння «відсутність адресата за вказаною адресою», реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштового відправлення Укрпошти №0601141980240 з відміткою про недоставляння «відсутність адресата за вказаною адресою», довідкою про доставку SMS, довідкою про доставку електронного листа, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала, свого представника до суду не направила. (а.с. 67-69, 81-82) Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою», є належно врученими, в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.03.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, а також встановлено відповідачу подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 63) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Копію позовної\~заяви з\~додатками відповідачем\~було отримано\~особисто,\~що підтверджується\~описом вкладення\~у поштове\~відправлення,\~списком від\~12.02.2025\~згрупованих відправлень\~та інформацією,\~отриманою шляхом\~вільного доступу\~у мережі\~Інтернет за\~веб-адресою:\~https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?barcode= 0505254325087. (а.с. 55-58) Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Відповідно до договору позики №75875724 від 28.06.2021, який укладено між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] , позикодавець зобов`язався передати відповідачу грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався їх повернути та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, погодився, що до моменту підписання договору позики він вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику. Відповідно до договору позики сума позики становить 14117 грн, строк позики (строк договору) 30 днів, процентна ставка (базова) 1,99% в день. (а.с. 5) Відповідно до платіжної інструкції №616е78ае-48а2-46с4-ab84-ffad58065167 від 28.06.2021 та довідки ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 07.02.2025 №7022025-4, позикодавець ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 14117 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача №[NUMBER] . (а.с. 6, 19) Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №75875724 від 28.06.2021 станом на 10.01.2025 заборгованість [PERSON] становить 47547,67 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 14117 грн, заборгованість за відсотками 33711,39 грн. [PERSON] не здійснювала оплат в рахунок погашення заборгованості. (а.с. 20-22) Відповідно до договору факторингу №1911 від 19.11.2021 (та додатків до нього) укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75875724 від 28.06.2021. (а.с. 23-30) 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (з додатками), за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75875724 від 28.06.2021. Так, згідно п.5.2. зазначеного вище договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому - передачі реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. (а.с. 33-41) Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 №030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47547,67 грн, з яких: 14117 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33711,39 грн - сума заборгованості за відсотками. (а.с. 42-43) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положенням ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року по справі № 300/438/18. У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оцінивши докази суд дійшов наступних висновків. Підписавши договір позики відповідач [PERSON] добровільно погодився на умови договору, за якими він отримує від позичальника грошові кошти та зобов`язується їх повернути у такій самій сумі, а також сплатити проценти від суми позики. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. На підставі вищевказаного договору позики відповідачу було видано грошові кошти на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за тілом кредиту не виконала, у зв`язку з чим станом на 18.11.2021 утворилася заборгованість в сумі 14117 грн за тілом кредиту, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором позики, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до умов договору позики №75875724 від 28.06.2021 укладеного між первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] , останньому надано позику в розмірі 14117 грн строком на 30 днів, тобто до 28.07.2021. За користування кредитом клієнт сплачує 1,99% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Договором позики №75875724 від 28.06.2021 не передбачено продовження строку користування позикою. В матеріалах справи відсутні докази продовження строку користування позикою. Відтак, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 30 днів з 28.06.2021 по 28.07.2021 в розмірі 8427,90 грн. Залишок за тілом кредиту із розрахунку 14117 грн х 1,99% = 280,93 грн. 280,93 грн х 30 днів складає 8427,90 грн. Звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не заявляло вимоги про застосування судом ст. 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом з [PERSON] поза визначеними договором строками суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду, а відтак суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягала стягненню заборгованість за договором позики №75875724 від 28.06.2021 у розмірі 22544,90 грн, з яких: 14117 грн заборгованість за тілом кредиту, 8427,90 грн заборгованість за процентами за користування позикою. Щодо судових витрат. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн, надавши: договір про надання правової допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 між позивачем та адвокатом Ткаченко Ю.О., акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, витяг з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №6-П, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №579932273.1 від 27.01.2025, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу складає 3500 грн, в дану суму включається вивчення наявних документів, їх аналіз, визначення правової позиції, аналіз судової практики для формування позовної заяви та підготовка/складання позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial