Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

25.02.2025\~року Комунальне\~підприємство «Водоканал»\~звернулось до\~суду з\~позовом до\~відповідачів про\~стягнення боргу\~по оплаті\~за централізоване\~водопостачання і\~водовідведення,\~вказавши, що\~ відповідачі проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за воду та послуги вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.08.2018 року по 31.12.2024 року утворилась заборгованість у сумі 50267,12 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028грн. Ухвалою суду від 28.02.2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. 31.03.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Першина І.М. надійшов відзив на позов, узагальненими доводами якого зазначено, що у відповідності до довідки Позивача за особовим рахунком № [NUMBER] , квартиронаймачем за адресою : [ADDRESS] є [PERSON] , яка навіть не залучена в якості відповідача у справі. [PERSON] тривалий час, а саме з 15.08.2008 року по теперішній час, не мешкає за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується довідкою вих. № 5 від 11.03.2025 року ОСББ «Дніпровські каштани». У відповідності до зазначеної довідки від 11.03.2025 року, [PERSON] з 15.08.2008 року до теперішнього часу мешкає разом із своєю родиною за адресою : [ADDRESS] . Отже, за період часу з 01.08.2018 року по 31.12.2024 року, [PERSON] не був членом родини інших відповідачів у справі, не міг бути споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , та не зобов`язаний за них сплачувати. Квартира за адресою [ADDRESS] [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності не належить. Таким чином, не зважаючи на те, що [PERSON] до теперішнього часу зареєстрований в квартирі за адресою [ADDRESS] , співвласником даної квартири він не є, будь-яка угода, на підставі якої він зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню квартири відсутня, то покладення на нього обов`язку сплатити заборгованість за надані послуги замість власників квартири за період з 01.08.2018 року по 31.12.2024 року, є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з [PERSON] в солідарному порядку боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2018 року по 31.12.2024 року в розмірі 50 267,12 гривень. 27.05.2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі у яких вказано, що враховуючи, що відповідачі в період, охоплений позовними вимогами, були зареєстровані за даною адресою, в тому числі [PERSON] , тобто в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вони були споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а отже є належними відповідачами по справі. Жодних заяв про припинення надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та централізованого водовідведення за адресою відповідача до КП «Водоканал» не надходило. Відповідач не звертався до КП «Водоканал» із повідомленням про тимчасову відсутність або проживання за іншою адресою, не надавав підтверджуючих документів. Представниця позивача надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Першин І.М. надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та його представника, просить у задоволенні позову відносно [PERSON] відмовити у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. В разі задоволення позову, просить застосувати до позовних вимог позовну давність в межах строків передбачених нормами ЦПК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] з 13.09.2001 року, [PERSON] з 24.04.2014 року, [PERSON] з 12.11.2002 року. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. На момент виникнення спірних правовідносин, відносини учасників спору регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою - комунальних послуг. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.\~68 ЖК\~України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №546 від 28 жовтня 1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення» збір абонентної платні з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Згідно ст.\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Згідно з п. 2.2 нової редакції статуту КП «Водоканал», затвердженого 26 вересня 2019 року розпорядженням Запорізького міського голови, предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста й області питної води відповідно до існуючого Державного стандарту та з переданими на експлуатацію Підприємству параметрами мереж і споруджень. Договір між сторонами про надання послуг не укладався. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року №85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690», затверджені типові форми договорів, у тому числі форма типового публічного договору приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. На виконання вищезазначених вимог закону, 01.03.2022 року на офіційному веб-сайті органу місцевої самоврядування https://zp.gov.ua та на офіційному веб-сайті КН «Водоканал» http://www.vodokanal.zp.ua було розміщено текст публічного договору приєднання. Відповідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», публічні договори приєднання вважають укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору (тобто з 01.04.2022 року) на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Таким чином з 01 квітня 2022 року за адресою [ADDRESS] укладено публічний договір. За період з\~01.08.2018 року по 31.12.2024 року\~позивач КП «Водоканал» надав послуги\~відповідачам з водопостачання води та водовідведення\~за адресою: [ADDRESS] на загальну суму в 50267,12\~грн.\~з яких відповідачами нічого не сплачено, що підтверджується наданим суду відповідним розрахунком який складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум за кожен місяць та довідкою по особовому рахунку № [NUMBER] , які суд бере за основу при ухваленні рішення. Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Разом з цим, частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (пункт 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З огляду на викладене, нести витрати з оплати наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані не тільки власники квартири, а й особи, місце проживання яких у цій квартирі зареєстровано у встановленому порядку. Представником відповідача [PERSON] в обґрунтування заперечень на позов разом з відзивом надано до суду, довідку ОСББ «Дніпровські каштани» № 5 від 11.03.2025 року відповідно до якої [PERSON] з 15.08.2008 року до теперішнього часу мешкає разом із своєю родиною за адресою: [ADDRESS] . На момент виникнення спірних правовідносин, порядок проведення перерахунку за надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам фізичним особам регулювався Законом України «Про питну воду і питне водопостачання» №2918-ІІІ від 10.01.2002р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р., «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», введеними в дію Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р.№ 630, «Порядком зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї», затвердженим Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №142\~від 24.03.2017 року. Зокрема, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Порядком визначено, що при несвоєчасному зверненні споживача до виконавця послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків спочатку поточного кварталу. За попередній період перерахунки не проводяться. Суду не надано доказів звернення відповідача [PERSON] , або інших відповідачів до КП «Водоканал» із заявою про перерахунок по сплаті послуг з водопостачання та водовідведення та зменшення розміру оплати на підставі документального підтвердження відсутності за адресою надання послуг. Враховуючи наведене, а також те, що зобов`язання з оплати послуг за спожиту воду і послуги водовідведення не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості з оплати за надані послуги. Що стосується посилання представника відповідача на строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Карантин закінчився 30.06.2023 року. З початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року законодавець вніс до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України п. 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суд зважає на те, що продовження строку позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (постанова Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21). Таким чином позовна давність застосовується до позовних вимог які виникли до 01 квітня 2017 року. Зважаючи на те, що позивач звернувся з позовом до суду 25.02.2025 року з вимогами про стягнення заборгованості за період починаючи з 01.08.2018 року, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності на якому наполягає представник відповідача [PERSON] - адвокат Першин І.М. Враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved