Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивачки 11.04.2025 року в інтересах [PERSON] до суду звернулася її представниця-адвокатка Керита М.В. з позовом про встановлення факту родинних відносин, а саме, що померла [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] ; встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа: свідоцтва про право особистої власності від 18 травня 1981 року, виданого на підставі рішення виконкому Майданської селищної ради народних депутатів №28 від 14 травня 1981 року; визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0458 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2122483300:01:006:0130; - земельну ділянку площею 0,0872 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в урочищі «Біля Будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0128. Цей позов обґрунтований наступним. [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Станом на день смерті [PERSON] була власницею земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4966 га, визначеного Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №036409 від 30 серпня 1995 року. Також померла успадкувала, але не оформила за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При житті померла склала заповідальне розпорядження, за яким: один цілий житловий будинок, що розміщений в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0872 га в ур. «Біля Будинку», земельну ділянку площею 0,0458 га в ур. «Біля Будинку» уч.1 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №036409 заповіла позивачці. Позивачка прийняла спадщину до майна померлої заповідачки шляхом звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Чоловік померлої - [PERSON] помер [INFO] . Заповідачка прийняла спадщину до його майна шляхом вступу у управління спадковим майном, відповідно до вимог ЦК УРСР, який діяв станом на день смерті [PERSON] . Спадкові справи до майна померлого [PERSON] не заводилися, заповітів він не залишав на випадок своєї смерті. У березні місяці 2025 року позивачка звернулася з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину до майна померлої [PERSON] на наступні об`єкти нерухомого майна: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0458 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в урочищі «Біля Будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0130, - земельну ділянку площею 0,0872 га для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0872 га, що знаходиться в урочищі «Біля Будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0128. Розглянувши заяву позивачки, у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищевказані об`єкти нерухомого майна їй було відмовлено відповідною постановою нотаріуса. Крім того, при підготовці даного позову було також виявлено наступне. Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 18.05.1981 року даний документ було помилково видано на ім`я [PERSON] , де ім`я « [PERSON] » було зазначено помилково замість « [PERSON] ». Крім того, згідно з свідоцтвом про одруження також була допущена описка, де замість імені нареченого « [PERSON] » було зазначено ім`я « [PERSON] », а замість імені нареченої « [PERSON] » було зазначено ім`я « [PERSON] ». Такі помилки були допущені посадовими особами у 1949 році через довільне заповнення документів та неправильне трактування прізвищ, імен та по батькові громадян. Вказані обставини унеможливлюють встановлення факту родинних між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між чоловіком та дружиною. Внаслідок таких описок, в написанні імен померлих на даний час, виникла певна невідповідність між документами, що посвідчують їх особу, правовстановлюючим документом, який був виданий на ім`я померлого [PERSON] та доведення родинного зв`язку між ним та його дружиною - померлою [PERSON] . Винесені в справі процесуальні рішення Ухвалами Міжгірського районного суду Закарпатської області від: - 14.04.2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження; - 30.04.2025 року залучено в справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позиції учасників справи за змістом процесуальних заяв Позивачка та її представниця-адвокатка Керита М.В. на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явилися, однак остання подала суду заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності з проханням повідомити її про прийняте рішення у встановленому законом порядку. Крім цього, представниця позивачки просить взяти до уваги, що адреса об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку є [ADDRESS] , оскільки в зв`язку з технічною помилкою, у прохальній частині позовної заяви не було зазначено номера житлового будинку. Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області в особі представниці на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву, в якій зазначила, що просить справу розглянути без її участі, заперечень щодо позову не має, як і додаткових доказів та клопотань. [PERSON] на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, згідно якої про наявність заповіту [PERSON] він дізнався з ухвали суду 19.05.2025 року, питання оформлення його частки спадщини за майном [PERSON] буде вирішувати у встановлено законом порядку, проте проти задоволення позову [PERSON] він не заперечує, розгляд справи просить проводити без його участі. [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явилися, про таке повідомлялися належно, причини їх неявки суду невідомі, станом на 28.05.2025 року письмові пояснення не подавали. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Оцінивши позиції учасників справи, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Встановлені судом обставини [PERSON] , 1920 р.н., та [PERSON] , 1930 р.н., одружились 01.03.1949 року, про що в книзі записів актів громадянського стану 01.03.1949 року зроблено відповідний актовий запис за №8, прізвища після реєстрації одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Згідно з дублікатом картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Міжгірському районі [PERSON] , [INFO] , одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 72 років у с.Майдан Міжгірського району Закарпатської області, про що 05.04.1993 року виконкомом Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області складено відповідний актовий запис за №7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з довідкою Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради №101 від 02.04.2025 року померлий [INFO] [PERSON] , 1920 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS], і на день його смерті разом з ним за цією адресою проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , 1930 р.н. [PERSON] на випадок його смерті заповіту не залишив, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №80576100 від 24.03.2025 року. До майна померлого [INFO] [PERSON] спадкові справи не заводилися та свідоцтва про право на спадщину - не видавались, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №80576073 від 24.03.2025 року. [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років у с.Майдан Міжгірського району Закарпатської області, про що 06.04.2016 року виконкомом Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області складено відповідний актовий запис за №8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з довідкою виконкома Майданської сільради №1010 від 04.10.2016 року померла [INFO] [PERSON] , 1930 р.н., була постійною мешканкою [ADDRESS] , і на день її смерті за вищенаведеною адресою, окрім неї, ніхто не проживав та не був зареєстрованим. [PERSON] , [INFO] , на випадок її смерті залишила заповіт, який 27.03.2014 року посвідчений секретарем виконкому Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області Бурда Л.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №13, згідно якого вона зробила таке заповітне розпорядження: - один цілий житловий будинок, що розміщений в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0872 га в ур.Біля будинку, земельну ділянку площею 0,0458 га в ур.Біля будинку уч.1 згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗK №036409 заповіла громадянці [PERSON] , 1957 р.н., що проживає в [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,1731 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ІІІ-ЗК №016420 в ур.Мочар, ділянку площею 0,0769 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗК №036409 в ур.Ріка, заповіла її онуці [PERSON] , 1977 р.н., що проживає в [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,1205 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗК №036409 в ур.Лужки, заповіла її онуку [PERSON] , 1995 р.н., що проживає в [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,1662 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗК №036409 в ур.Город заповіла її онуці [PERSON] , 1973 р.н., що проживає в [ADDRESS] . 04.10.2016 року приватним нотаріусом Корбутяк І.В. зареєстровано спадкову справу №59597041 (номер у нотаріуса 42/2016) до майна померлої [INFO] [PERSON] , що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45305192 від 04.10.2016 року. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Корбутяк І.В. від 24.03.2025 року №41/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки площею 0,0458 га, урочище «Біля будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0130, площею 0,0872 га, урочище «Біля будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0128. Відмову нотаріус обґрунтувала тим, що [PERSON] не подала оригіналів документів, а також відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо вище наведеного нерухомого майна. Крім цього, нотаріус встановила, що чоловік померлої [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку до майна померлої відсутні, натомість позивачка у визначений ст.1270 ЦК України строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухому майно №,№ 419352961, 419352551, 419352865 від 24.03.2025 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 2122483300:01:006:0130 та 2122483300:01:006:0128, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 18.05.1981 року, яке видано на підставі рішення виконкому Майданської селищної ради народних депутатів №28 від 14.05.1981 року, виконком Майданської селищної ради народних депутатів посвідчує, що жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить на праві особистої власності [PERSON] ; цей жилий будинок зареєстрований в Хустському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №103. Згідно з випискою з погосподарської книги від 18.12.2024 року №455, яка видана Майданським старостинським округом Міжгірської селищної ради, померлий [INFO] [PERSON] , 1920 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS] , за ним було закріплено особовий рахунок № [NUMBER] ; згідно з цим рахунком [PERSON] був власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і розташований на земельній ділянці площею 0,050 га; зазначений житловий будинок побудований орієнтовно в 1930 році, свідоцтво про право власності на цей житловий будинок сільрадою видавалось. Згідно з довідкою КП «Міжгірське БТІ» №32 від 13.02.2025 року станом на 31.12.2012 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності виданого Майданською селищною радою 18.05.1981 року за №103 згідно з рішенням виконкому Майданської селищної ради народних депутатів від 14.05.1981 року №28, про що 18.06.1981 року було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №103. Згідно з довідкою №132 від 29.10.2024 року Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради в результаті перенумерації житлових будинків в с.Майдан Хустського району Закарпатської області адреса житлового будинку в [ADDRESS] , змінена на [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, що знаходиться в [ADDRESS] , який виготовлений КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради станом на 12.09.2023 року на замовлення [PERSON] , цей будинок збудований у 1933 році, складається з таких приміщень: коридору - 11 м2, кухні - 18,70 м2, житлової кімнати - 9,25 м2, загальна площа будинку - 38,95 м2, з неї житлова - 9,25 м2, допоміжна - 29,70 м2. Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №036409 від 30.08.1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №42, [PERSON] , мешканці [ADDRESS] , на підставі рішення 8 сесії Майданської сільради народних депутатів 22 скликання від 15.07.1995 року, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,4966 га в межах згідно з планом на території Майданської сільради народних депутатів для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства: 0,0872 га, урочище «Біля будинку», 0,1205 га, урочище «Лужки»; 0,1662 га, урочище «Город»; 0,0769 га, урочище «Ріка»; 0,0458 га, урочище «Біля будинку» уч.1. Відділом №5 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Одеській області 26.04.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 21.03.2023, ФОП [PERSON] здійснено державну реєстрацію земельної ділянки 0,0458 га кадастровий номер 2122483300:01:006:0130 з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в урочищі Біля будинку, с.Майдан, Хустський район, Закарпатська область, що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5100415182023 від 26.04.2023 року. Відділом №4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Київській області 06.04.2023 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 21.03.2023, ФОП [PERSON] здійснено державну реєстрацію земельної ділянки 0,0872 га кадастровий номер 2122483300:01:006:0128 з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі Біля будинку, с.Майдан, Хустський район, Закарпатська область, що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3200499392023 від 06.04.2023 року. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Щодо встановлення факту родинних відносин. Пунктом 1 ч.1 ст.315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. У рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Оцінивши кожний доказ окремо, так і в сукупності, враховуючи стандарт доказування "балансу вірогідностей", суд приходить до висновку, що позивачкою доведено факт, що померла [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] . Щодо встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва на право особистої власності від 18 травня 1981 року, виданого на підставі рішення виконкому Майданської селищної ради народних депутатів №28 від 14 травня 1981 року. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оцінивши виписку з погосподарської книги та довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради, приходжу до висновку, що свідоцтво на право особистої власності від 18 травня 1981 року, видане на підставі рішення виконкому Майданської селищної ради народних депутатів №28 від 14 травня 1981 року, зареєстроване в реєстровій книзі 1 за №103, належало померлому [INFO] [PERSON] . Суд враховує, що встановлення вищенаведених фактів необхідне позивачці для оформлення спадщини до майна померлої [PERSON] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року. Частинами 1,2 ст.524 ЦК УРСР передбачено: спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Частиною 1 ст.529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] помер [INFO] . На випадок своєї смерті він заповіту не залишив. Спадщину до майна померлого [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, до якої у тому числі входить і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК України. Відповідно до норм ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1223 ЦК України передбачено: - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. - У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. - Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] померла [INFO] . На випадок своєї смерті померла залишила заповіт, згідно якого вона зробила, зокрема таке заповітне розпорядження: один цілий житловий будинок, що розміщений в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0872 га в ур.Біля будинку, земельну ділянку площею 0,0458 га в ур.Біля будинку уч.1 згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗK №036409 заповіла позивачці. Чоловік померлої [PERSON] помер [INFO] , спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку до майна померлої відсутні, натомість позивачка у визначений ст.1270 ЦК України строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки площею 0,0458 га, урочище «Біля будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0130, площею 0,0872 га, урочище «Біля будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0128 у зв`язку з тим, що [PERSON] не подала оригіналів документів, а також відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо вище наведеного нерухомого майна. Такі дії нотаріуса відповідають підпунктам 4.16, 4.19 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5), згідно яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області відмовлено позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину і ця постанова унеможливлює оформлення нею спадщини у позасудовому порядку. За вищенаведених обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб, адже право власності на спадкове майно, яке просить визнати за собою позивачка стосується тільки того майна, яке померла [PERSON] заповіла позивачці, натомість треті особи жодних заперечень щодо позову суду не подали. Розподіл судових витрат Суд враховує те, що позивачкою сплачений судовий збір в сумі 6230 грн 40 коп та ту обставину, що відповідач визнав позов до розгляду справи по суті. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищенаведене, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, що становить грошову суму 3115 грн 20 коп.

Outcome: approved