Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позовні вимоги. Львівська міська рада звернулась до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка площею 0,0498 га за кадастровим номером 4610136600:01:005:0007 за адресою: [ADDRESS] належить Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Пунктом 3 ухвали Львівської міської ради від 23.02.2006 №3383 «Про користування виробничим підприємством "ГАРАНТ-ЛЬВІВ" земельною ділянкою на [ADDRESS] » передбачено передання вказану товариству земельну ділянку площею 0,0498 га на [ADDRESS] в оренду терміном на 10 років за рахунок частини земель, що не надані у власність або користування, і частини земель житлової та громадської забудови для обслуговування адміністративної будівлі. На підставі вказаної ухвали між Львівською міською радою та ТзОВ «Гарант Львів» укладено відповідний договір оренди. В подальшому, ухвалою Львівської міської ради від 27.01.2011 року вказаний договір розірвано. При цьому, ухвалено [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , покупцям офісно-громадського будинку під літерою "А-4-7", що розташований на земельній ділянці на [ADDRESS] , у встановленому порядку звернутися у Львівську міську раду для оформлення права користування цією земельною ділянкою. Однак, станом на дату складання акта ухвал (рішень) Львівської міської ради щодо продовження строку оренди вказаної земельної ділянки не приймалось, документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою, відсутні. Позивач вказує, що спеціалістами відділу державного контролю за використанням та охороною земель м. Львова управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради та спеціалістом відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації 07 лютого 2024 року було проведено обстеження вищезазначеної ділянки, за результатами якого складено відповідний акт. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки встановлено, що відповідчі фактично використовують земельну ділянку за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, які підтверджують право користування наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір коштів за користування відповідачами земельною ділянкою (кадастровий номер 4610136600:01:005:0007) на [ADDRESS] за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 року становить 70 349,43 грн. Таким чином, позивач зазначає, що ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування, а тому просить суд стягнути з відповідачів суми коштів за користування земельною ділянкою пропорційно до часток площі об`єктів нерухомого майна що розміщується на земельній ділянці Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.04.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду\~від 19.05.2025\~року було\~закрито провадження у справі в частині позовних до [PERSON] у зв`язку з відсутністю предмета спору. Позиція сторін по справі. У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідачі та їхні представники в судове засідання повторно не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви. З матеріалів справи вбачається, що копії ухвал про відкриття провадження у справі, позовні заяву з доданими до них документами, судові повістки відповідачам направлено рекомендованим листом, проте, відповідно до довідок відділення поштового зв`язку, вказані документи не вручені та повернуті на адресу суду, оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою". За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом установлено, що земельна ділянка площею 0,0498 га за кадастровим номером 4610136600:01:005:0007 за адресою: [ADDRESS] належить Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2025 року № HB-9911616882025. Пунктом 3 ухвали Львівської міської ради від 23.02.2006 №3383 «Про користування виробничим підприємством "ГАРАНТ-ЛЬВІВ" земельною ділянкою на [ADDRESS] » передбачено передання товариству з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ-ЛЬВІВ" земельної ділянки площею 0,0498 га на [ADDRESS] в оренду терміном на 10 років за рахунок частини земель, що не надані у власність або користування, і частини земель житлової та громадської забудови для обслуговування адміністративної будівлі. На підставі вказаної ухвали, Львівською міською радою та ТзОВ «Гарант Львів» (код ЄДРПОУ 23969695) укладено договір оренди, який зареєстрований у Львівській міській раді 21.03.2006 за №№ Г-245, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного договору. Ухвалою Львівської міської ради від 27.01.2011 №172 «Про розірвання за згодою сторін договору оренди землі від 21.03.2006 № Г-245» вказаний договір розірвано. Пунктом 2 даної ухвали ухвалено [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , покупцям офісно-громадського будинку під літерою "А-4-7", що розташований на земельній ділянці на [ADDRESS] , у встановленому порядку звернутися у Львівську міську раду для оформлення права користування цією земельною ділянкою. З огляду наявних матеріалів справи вбачається, що ухвал Львівською міською радою щодо продовження терміну дії оренди не приймалося та документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою, відсутні. Спеціалістами відділу державного контролю за використанням та охороною земель м. Львова управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради та спеціалістом відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації 07 лютого 2024 року було проведено обстеження ділянки площею 0,0498 га за кадастровим номером 4610136600:01:005:0007 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 07.02.2024 року №17. Відповідно до вказаного акта встановлено, що відповідачі фактично використовують земельну ділянку площею 0,0498 га за кадастровим номером 4610136600:01:005:0007 га для обслуговування будинку на [ADDRESS] за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Матеріали обстеження з пропозицією усунути встановлені порушення земельного законодавства було скеровано відповідачам листом управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради від 14.05.2024 №2412-вих-67705. Відповідно до інформаційної довідки від 05.02.2024 №4364441241 3 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відповідачами зареєстровані нежитлові приміщення (площею 237,4 кв.м.), які перебувають у спільній частковій власності [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2), нежитлові приміщення (площею 1216,8 кв.м.), яке перебуває у спільній частковій власності [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/4), [PERSON] (1/2), нежитлові приміщення (площею 135,7 кв.м.), які перебувають у приватній власності [PERSON] (1/1) та нежитлові приміщення (площею 250,6 кв.м.), які перебувають в приватній власності [PERSON] (1/1) за адресою [ADDRESS] . Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.10.2024 № НВ 9951347992024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610136600:01:005:0007) становить 2344981,01 гривень. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові. Пунктом 5 ухвали встановлено, що ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018 року. Пунктом 3.3. встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється згідно з цим Порядком, за винятком випадку, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою (рішенням) міської ради про надання земельної ділянки в оренду або результатами земельних торгів (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах). Підставою для визначення розміру орендної плати за землю є ухвала міської ради про надання земельної ділянки в оренду з обов`язковим визначенням категорії земель та цільового призначення земельної ділянки (відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік (пункт 3.4. ухвали). Згідно п.3.5 та 3.5.1. річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за винятком, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про надання земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок, використання яких вказано у пунктах 3.6-3.19 цього Порядку. Відповідно до розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610136600:01:005:0007) на [ADDRESS] за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 року становить 70 349,43 грн. Мотиви прийняття рішення судом Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. У відповідності до статті 12 Земельного кодексу України повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад. За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю чи споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відтак, із виникненням права власності на об`єкт нерухомості, власник такого об`єкта не звільняється від обов`язку оформлення прав на земельну ділянку відповідно до законодавства. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата заземлю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідачі не є ані власниками, ані постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для них, як землекористувачів, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Таким чином, відповідачі продовжують фактично користуватись земельною ділянкою без плати за землю. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17). Відповідно до ч.1 ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц). Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язання. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Обов`язком землекористувачів, згідно статті 96 Земельного кодексу України, серед іншого, є своєчасна сплата земельного податку або орендної плати. Статтями 7, 140, 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи міських бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Як визначено статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі статтями 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання об`єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи вимоги статті 19 Конституції України, територіальна громада м. Львова, як власник спірних земельних ділянок делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Згідно з положенням статті 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участю держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (стаття 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно зі статтями 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду відповідачам. Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Недоотримання коштів у розмірі орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Відтак, внаслідок неотримання коштів місцевим бюджетом за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати порушуються інтереси територіальної громади м. Львова. Таким чином, відповідачі у період з 01.01.2024року по 31.12.2024 року не сплачують за користування земельною ділянкою кадастровий номер №4610136600:01:005:0007 за адресою: [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Львівської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, тобто 70349,43 гривень. Визначення позивачем суми безпідставно збережених коштів здійснювалося на основі належного і допустимого доказу - витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, тому суд вважає, що такий розрахунок є вірним. Крім того, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком розподілу суми коштів за користування земельною ділянкою пропорційно до часток площі об`єктів нерухомого майна що розміщується на земельній ділянці, згідно з яким слід стягнути з: 1. [PERSON] (1/2) розмір ціни позову, що підлягає до стягненню становить 4530,50 грн, що відповідає 6,44% від ціни позову (70 349,43 грн.* 6,44 %/100%); 2. [PERSON] (1/2) розмір ціни позову, що підлягає до стягненню становить 4530,50 грн, що відповідає 6,44% від ціни позову (70 349,43 грн. 6,44 %/100%); 3. [PERSON] (1/4) розмір ціни позову, що підлягає до стягненню становить 11621,73 грн, що відповідає 16,52% від ціни позову (70 349,43 грн.* 16,52%/100%); 4. [PERSON] (1/4) розмір ціни позову, що підлягає до стягненню становить 11621,73 грн, що відповідає 16,52% від ціни позову (70 349,43 грн." 16,52%/100%); 5. [PERSON] (1/2) розмір ціни позову, що підлягає до стягненню становить 23257,52 грн, що відповідає 33,06% від ціни позову (70 349,43 грн.* 33,06% /100%); 6. [PERSON] (1/1) розмір ціни позову, що підлягає до стягненню становить 5205,86 грн, що відповідає 7,4%. від ціни позову (70 349,43 грн.* 7,4%/100%). Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідачі не сплачують за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, тому слід стягнути з відповідачів на користь позивача кошти за користування земельною ділянкою пропорційно до часток, належної кожному з них, площі об`єктів нерухомого майна, що розміщується на земельній ділянці Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved