Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , треті особи: Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Орган опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради про визнання батьківства. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 по 2012 рік вона проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з відповідачем [PERSON] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Під час реєстрації народження дитини їй повідомили, що у зв`язку з відсутністю реєстрації шлюбу та відсутністю заяви від батька дитини про визнання батьківства, здійснити запис про те, що відповідач є батьком [PERSON] неможливою [PERSON] дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України: «При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою». Звертає увагу, що донька зареєстрована по-батькові « [PERSON] », вважає, що це підтверджує факт наявності кровної спорідненості з відповідачем. Після народження дитини відповідач постійно спілкувався з донькою, проводив із нею час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу, визнавав своє батьківство. Покликаючись на норми СК України, просить суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] [INFO] , внести відомості до актового запису про народження [PERSON] [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] [INFO] , та змінивши прізвище дитини на « [PERSON] ». Відповідач відзив на позовну заяву до суду не направив. Рух справи. Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.03.2025 позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Орган опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради, про визнання батьківства, прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. У підготовчому судовому засіданні 03.04.2025 представником відповідача було заявлено клопотання про оголошення перерви у зв`язку з можливістю врегулювання спору між сторонами, котре було задоволено. 01.05.2025 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача та в зв`язку неявкою в судове засідання позивачки. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.05.2025 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову, закрито підготовче провадження по цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання представники третіх осіб: Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради не з`явилися. 19.05.2025 від представника Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи наведену процесуальну норму, а також вжиття судом заходів для належного повідомлення представників третьої особи щодо розгляду судом справи, суд протокольною ухвалою постановив провести судове засідання у справі без участі третіх осіб. Позиція сторін у судовому засіданні та показання свідків. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача адвокат Солод В.М. показав, що відповідач [PERSON] пред`явлений до нього позов визнає повністю. Дійсно відповідач із 2008 по 2012 роки проживав однією сім`єю з позивачкою. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , але відомості про батька дитини до актового запису про народження були внесені на підставі ч. 1 ст.\~135 СК України, тобто зі слів матері дитини. Із народження дитини і по цей час відповідач визнає себе батьком дитини, приймає участь у її вихованні та утриманні. Зазначив, що відповідач наразі не має можливості звернутися до відділу РАЦС із заявою про визнання батьківства стосовно [PERSON] , оскільки тривалий час перебуває за кордоном, у Німеччині. Відповідач просить задовільнити позов. Опитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] , суду повідомила, зі свого народження знає [PERSON] як свого батька. Він завжди називав її донькою, опікувався нею та надає кошти. Між ними довірливі відносини. Протягом останніх декількох років [PERSON] проживає у Німеччині, але вони постійно спілкуються по телефону, він надсилає кошти на утримання, цікавиться її життям. Просить суд визнати [PERSON] її батьком та змінити її прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є кумом сторін та постійно спілкується із позивачкою та відповідачем. Із 2008 по 2012 рік позивачка та відповідач проживали в с.\~Велика Бурімка однією сім`єю. Потім виїхали проживати в с. Дубіївка Черкаського району. У 2015 році вони розійшлися. У 2010 році, точної дати не пам`ятає, у позивачки та відповідача народилася донька [PERSON] . Відповідач завжди визнавав та визнає своє батьківство стосовно доньки. До виїзду за кордон відповідач постійно спілкувався з дитиною, забирав її до себе під час шкільних канікул. Після виїзду до Німеччини відповідач постійно телефонує [PERSON] , перераховує кошти на її утримання, цікавиться станом здоров`я. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] повідомив, що позивачка є його донькою, а відповідач колишнім зятем та батьком його онуки [PERSON] . Із народження онуки та до цього часу відповідач приймає участь у вихованні та утриманні [PERSON] , визнавав своє батьківство, між ними довірливі, сімейні стосунки. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд зважає на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Велика Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис про народження №\~16; у свідоцтві про народження серії [NUMBER] батьками указані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 25.02.2025 № 00049681735, відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 10). 08.07.2023 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а. с. 6). Отже, у шлюбі між собою сторони на час народження [PERSON] не перебували, із спільною заявою про визнання батьківства не зверталися. У відповідності до довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 03.03.2025 № 441, у квартирі [ADDRESS] щі [PERSON] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (чоловік). Із пояснень представника відповідача адвоката Солод В.М. суд установив, що відповідач [PERSON] визнає себе батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Норми права, які підлягають застосуванню та оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.91, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги той факт, що відповідач визнав батьківство щодо дитини, суд вважає батьківство [PERSON] щодо [PERSON] доведеним. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.16.4. Розділу II вищевказаних Правил визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. За цих обставин суд вважає за необхідне зазначити в рішенні суду про необхідність внесення змін до Книги реєстрації народжень, в актовий запис про народження [PERSON] щодо запису батьком [PERSON] , а також внесенні відповідних змін щодо прізвища та по батькові дитини та анулювати свідоцтво про народження [PERSON] . Рішення суду в цій частині буде підставою для органу реєстрації актів цивільного стану для видачі нового свідоцтва про народження. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Отже, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Ураховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, при подачі позову до суду позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, то позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 605,60 грн. та стягнути з відповідача на користь позивачки інші 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved