Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року. Шлюб зареєстрований Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 169. Під час шлюбу у подружжя народилась спільна дитина [PERSON] . Протягом тривалого часу шлюбні відносини між сторонами поступово погіршувались, в результаті чого вони фактично припинені. Сторони тривалий час спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, між сторонами відсутні почуття довіри, взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки. Збереження шлюбу та подальше спільне життя позивача з відповідачем є неможливим, сторони неодноразово намагались покращити спільне життя та примиритись, чого фактично не відбулось та є неможливим з багатьох причин. Покращення сімейних стосунків не відбулось, шлюбні стосунки повністю припинені, а тому часу на примирення сторони не потребують та примирюватись не бажають. На підставі викладеного позивач просив шлюб розірвати. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, але до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, але до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому вказано, що відповідачка переконана, що звернення позивача до суду із вимогами про розірвання шлюбу є помилкою, що шлюбні відносини необхідно і можливо зберегти, оскільки відсутні глобальні та явні непорозуміння у відносинах між сторонами, крім того, збереження сім`ї відповідає найкращим інтересам спільної малолітньої дитини. Більшість непорозумінь, які мали місце між подружжям, на переконання відповідачки, виникали із-за психологічної напруги, втоми та стресу, спричинених повномасштабним вторгненням, невизначеністю із роботою та заробітками позивача, яка мала місце певний період часу та також впливала на стосунки у родині. Відповідачка, у зв`язку із відсутність від чоловіка фінансової допомоги на дитину та фінансової підтримки, була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, отримала відповідне рішення суду, яке наразі перебуває на стадії виконання. Наразі, на переконання відповідачки, стосунки в родині можуть нормалізувалися, що призведене безумовно до примирення та продовження щасливого подружнього життя, що буде відповідати насамперед інтересам спільної малолітньою дитини, яка повинна зростати в повноцінній родинні та виховуватися обома батьками. Позивач та відповідач мають добрі, міцні та тривалі сімейні стосунки, які з приходом повномасштабного вторгнення дійсно тимчасово погіршилися, однак, можуть бути відновленні. Враховуючи всі ці фактичні обставини, на переконання відповідачки жодних причин для розірвання шлюбу немає. Більш того, розірвання шлюбу між ними буде суперечити інтересам їх спільної дочки. Позивач, на переконання відповідача, жодних переконливих аргументів та доказів, як підставу розірвання шлюбу не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в юридичному шлюбі, зареєстрованому 27.08.2011 року Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 169, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 13.08.2024 року серія [NUMBER] . Під час шлюбу у подружжя народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від серія [NUMBER] . Також судом встановлено, що сім`я сторін розпалася. Подружні стосунки не підтримують, не ведеться спільне господарство. Шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Предметом позову є виключно питання про розірвання шлюбу, право на яке передбачене ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу..., проголошена Конституціею Украіни охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19). Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Ухвалою суду від 26.05.2025 року судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення у зв`язку з тим, що позивач категорично заперечує проти цього, а відповідачем не зазначено конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність у позивача наміру на примирення. Право звернення з позовом про розірвання шлюбу є беззаперечним (ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України), а примушування до збереження шлюбу є неприпустимим (ст. 51 Конституції України). За таких обставин, предметом доказування у справах про розірвання шлюбу (за умови, що один із подружжя заперечує проти позову) є виключно: 1) факт укладення шлюбу, 2) факт відсутності згоди на розлучення; 3) неможливість подальшого спільного життя і 4) неможливість збереження шлюбу без одночасного порушення інтересів одного з подружжя чи дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Оскільки, судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам подружжя, термін на примирення позитивного результату не дасть, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно із частиною 2 статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. На підставі ст.ст. 105, 110-112 СК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-268 ЦПК України суд,-

Outcome: approved