Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 11 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 10.04.2021 у загальному розмірі 132\~335,78 грн, з яких 74\~250 грн проценти, передбачені договором за прострочення виконання зобов`язання за договором позики, 16\~835,78 грн інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.04.2021 між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти у сумі 41\~250 грн, які зобов`язалася повернути до 10.09.2021. Вказаний факт підтверджується розпискою від 10.04.2021, власноруч написаною відповідачем та підписаною нею особисто у присутності позивача та двох свідків. Зі змісту наданої відповідачем розписки також убачається, що у разі неповернення боргу (тобто у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань) відповідач після 10.09.2021 зобов`язується сплатити на користь позивача проценти у розмірі 5\~% щомісячно. Сторони погодили, що кінцевим строком виконання зобов`язання відповідачем є 10.09.2021, тому у випадку неповернення боргу, починаючи, з 11.09.2021 відповідач вважається такою, що прострочила грошове зобов`язання. До теперішнього часу відповідачем не виконано взяті на себе за договором позики від 10.04.2021 зобов`язання, борг позивачу не повернуто, будь-якої суми в рахунок погашення боргу не сплачено, що свідчить про порушення цивільного права та інтересу позивача, внаслідок чого останній звернувся до суду з цим позовом. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, позовна заява містить клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином, шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, про причини неявки суд не повідомили. Хоча відповідачем не подано відзив на позовну заяву, проте у клопотанні про призначення експертизи від 11.12.2024 (а.с.\~45) її представник зазначив, що розписку, на підставі якої позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, [PERSON] не складала та не підписувала, тобто фактично висловив заперечення проти позову. Отже, подане представником відповідача клопотання від 11.12.2024 суд розцінює, як виклад заперечень відповідача проти пред`явлених до неї позовних вимог та вважає за можливе провести судовий розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України не здійснювалось. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 10.10.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.\~28). Ухвалою від 11.12.2024 за клопотанням представника відповідача призначено почеркознавчу експертизу, зупинено провадження у справі (51-52). 25.02.2025 поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 05.03.2025 (а.с.\~72). Ухвалою від 05.03.2025 скасовано ухвалу від 11.12.2024 про призначення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з неявкою відповідача до експертної установи для надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Підготовче судове засідання призначено на 10.04.2025 (а.с.\~82). Ухвалою від 10.04.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 28.05.2025 (а.с.\~95). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 10.04.2021 між сторонами по справі укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 41\~250 гривень, які зобов`язалася повернути позивачу. Домовленістю сторін було визначено кінцевий строк повернення грошових коштів, а саме 10.09.2021 та відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язання, у виді сплати 5\~% щомісячно (а.с.\~7, 22). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.\~1 ст.\~12, ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.\~1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п.\~5 ч.\~2 ст.\~16 ЦК України). Згідно із ч.\~2 ст.\~77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст.\~81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.\~525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.\~1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.\~1 ст.\~530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Прийнявши виконання\~зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України). Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.\~629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.\~1 ст.\~1049\~ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. За змістом ч.\~2 ст.\~1047\~ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. Відповідно до положень ст.\~610 ЦК Україні порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч.\~1 ст.\~1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Мотиви суду. В судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] виникли договірні зобов`язання на підставі договору позики від 10.04.2021, про що свідчить розписка відповідача, надана позивачу. Верховним Судом України у своїх постановах від 18.01.2017 у цивільній справі №\~6-2789цс16 та від 18.09.2013 у цивільній справі №\~6-63цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. Зазначеним договором були визначені його предмет, строки та умови повернення, розмір плати за користування коштами та інші умови правовідношення, тобто визначені всі істотні умови договору. Досліджуючи оригінал боргової розписки, який міститься в матеріалах справи (а.с.\~22), суд дійшов висновку, що ця розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачем та її представником не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача. Крім того, як було зазначено вище, ухвала суду про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, яка була призначена за клопотанням представника відповідача, буда скасована саме у зв`язку з ухиленням відповідача від надання експертам необхідних матеріалів. Відповідно до ст.\~109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення між сторонами 10.04.2021 договору позики та факт фактичного отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] у сумі 41\~250 грн. Договором позики від 10.04.2021 встановлений строк виконання до 10.09.2021. Умовами договору передбачено, що до 10.09.2021 відповідач зобов`язана повернути отримані від позивача у борг грошові кошти у сумі 41\~250 грн. У разі неповернення боргу в обумовлений договором позики строк (до 10.09.2021), відповідач зобов`язалася сплачувати 5\~% щомісяця, що є відповідальністю, визначеною ст.\~625 ЦК України. Наявність у позивача оригіналу наданої відповідачем розписки від 10.04.2021 у розумінні ст.\~545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником (відповідачем у справі) не виконано. Оскільки умови вказаного договору відповідачем не виконано, з 11.09.2021 починається перебіг строку прострочення виконання зобов`язання, відтак, саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги щодо повернення боргу та сплати відсотків. Суд погоджується з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості зі сплати процентів та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до якого розмір 5\~% на місяць за період з 11.09.2021 до 06.09.2024 дорівнює 74\~250 грн, розмір інфляційних втрат 16\~835,78 грн. Вказані розрахунки відповідачем не спростовано, своїх альтернативних розрахунків не надано. Доказів, сплати відповідачем заборгованості за договором позики позивачу матеріали справи також не містять. Разом з цим, відповідно до п.\~18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 №\~64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією РФ, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому був неодноразово продовжений, востаннє до 07 серпня 2025 року включно. Отже за період з 24.02.2022 до 06.09.2024 відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України Таким чином, внаслідок порушення зобов`язання за договором позики у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 54\~272,46 грн, яка складається із основної суми боргу 41\~250 грн, заборгованості за процентами за 5 повних місяців 10\~312,50 грн (41\~250\~х\~5\~%\~х\~5\~=\~10\~312,50), та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання за договором позики за період з 11.09.2021 до 23.02.2022 2\~709,96 грн (41\~250,00\~х\~106,570%(сукупний індекс інфляції)\~/\~100% 41\~250,00\~=\~2\~709,96). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №\~63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1\~211,20 грн судового збору (а.с.\~1). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, у відповідності до ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 496,73 гривень (54\~272,46\~х\~1\~211,20\~/\~132\~335,78\~=\~496,73).

Outcome: partial