Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Представник позивача Грибанов Д.В. 03.03.2025 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира в інтересах ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №103776525 від 07.12.2021 в сумі 20322,19 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" Грибанов Д.В. зазначає наступне. 07.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН», в особі генерального директора Вініченко О.В. та Відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №103776525 . Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п.9 договору позики, адреса, реквізити та підпис. 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі- ТВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до Фактора прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права Вимог. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20322,19 грн, з яких: -9657 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; -9488,19- сума заборгованості за відсотками; -1177 грн-заборгованість за комісією. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором №103776525 від 07.12.2021 в сумі 20322,19 грн. Ухвалою суду від 13.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 02.04.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву де просив відмовити в позові також вказував, що відсотки є занадто великими та непропорційними до основної суми. 12.05.2025 представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просив розгляд справи провести у його відсутність. Вказав, що у разі неявки в судове засідання Відповідача у визначений судом дату та час, просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання 12.05.2025 року також не з`явилась, була повідомлена належним чином про день час та місце розгляду справи. Повістку-повідомлення було відповідач уза адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Проте, 02.05.2025 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти від 30.04.2025 причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки . Отже вважається, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи саме 30.04.2025 Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 07.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН», в особі генерального директора Вініченко О.В. та Відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №103776525 в якому вони погодили видачу кредиту в сумі 10700,00 грн строком на 30 днів (з 07.12.2021 по 06.01.2022) з виплатою відсотків в сумі 4012,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків (стандартна базова ставка зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3750, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту - 1177,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору) Також сторони погодили можливість пролонгації строку кредитування в п.2.3 Договору за певних умов. В додатку №1 до договору сторони погодили, що 06.01.2022 року [PERSON] має сплатити 10700,00 грн кредиту, 4012,50 грн відсотків за користування кредитом та 1177,00 грн комісії за видачу кредиту. (а.с.9) В додатку №2 до договору сторони погодили паспорт споживчого кредиту, який відповідає умовам договору №103776525 ві.07.12.2021 (а.с..10) Підпис споживача- електронний підпис одноразовим ідентифікатором) (а.с. 10зворот) 07.12.2021 року були перераховані кредитні кошти на банківську картку [NUMBER] в сумі 10700 грн. призначення платежу :кошти згідно договору 103776525. Отримувач [PERSON] (а.с. 11). Згідно розрахуну [PERSON] на виконання умов кредитного договору №103776525 сплачувала 06.01.2022, 13.01.2022, 03.02.2022 грошові кошти: так 06.01.2022 року сплачено 2107,00 грн, які зараховано: на погашення кредиту - 535,00 грн., відсотків - 1037,00 грн та 535,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту; 13.01.2021 року сплачено 2024,00 грн, які зараховано на погашення кредиту- 508,00 грн , 1008,00 грн на погашення відсотків та 508,00 грн на погашення комісії за управління та обслуговування кредиту; 03.02.2022 року сплачено 2905,00 грн, які зараховані на погашення відсотків (а.с.23) 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі- ТВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до Фактора прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права Вимог. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20322,19 грн, з яких: -9657 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; -9488,19- сума заборгованості за відсотками; -1177 грн-заборгованість за комісією. Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини, що регулюються нормами ЦК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог суд прийшов наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статі\~76,\~77,\~79 ЦПК України). За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 07.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН», в особі генерального директора Вініченко О.В. та Відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №103776525 в якому вони погодили видачу кредиту в сумі 10700,00 грн строком на 30 днів (з 07.12.2021 по 06.01.2022) з виплатою відсотків в сумі 4012,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, та зі сплатою комісії за надання кредиту - 1177,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору) Також сторони погодили можливість пролонгації строку кредитування в п.2.3 Договору за певних умов. В додатку №1 до договору сторони погодили, що 06.01.2022 року [PERSON] має сплатити 10700,00 грн кредиту, 4012,50 грн відсотків за користування кредитом та 1177,00 грн комісії за видачу кредиту. (а.с.9) В додатку №2 до договору сторони погодили паспорт споживчого кредиту, який відповідає умовам договору №103776525 ві.07.12.2021 (а.с..10) Підпис споживача- електронний підпис одноразовим ідентифікатором) (а.с. 10зворот) Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без\~здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ТОВ "Мілоан"\~свої зобов`язання\~за кредитним\~договором №103776525 від 07.12.2021 виконав та перерахував 07.12.2021 [PERSON] - 10700,00 грн вказавши призначення платежу: Кошти згідно договору №103776525 (а.с.11) Згідно розрахуну [PERSON] на виконання умов кредитного договору №103776525 сплачувала 06.01.2022, 13.01.2022, 03.02.2022 грошові кошти: - 06.01.2022 року сплачено 2107,00 грн, які зараховано: на погашення кредиту - 535,00 грн., відсотків - 1037,00 грн та 535,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту; - 13.01.2021 року сплачено 2024,00 грн, які зараховано: на погашення кредиту- 508,00 грн , 1008,00 грн на погашення відсотків та 508,00 грн на погашення комісії за управління та обслуговування кредиту; 03.02.2022 року сплачено 2905,00 грн, які зараховані на погашення відсотків (а.с.23) Отже, відповідач часково виконав умови договору про споживчий кредит №103776525. За висновками Верховного суду викладеним у постанові від 10.04.2019 справа № 356/1635/16-ц після повного чи часткового виконання договор не може бути визнаний неукладеним. Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, вважає, що договір про споживчий кредит №103776525 з додатками №1,2 від 07.12.2021 тміж ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено. В цілому відповідач сплатив 7036,00 грн. з яких на погашення кредиту зараховано 1043,00 грн на погашення відсотків - 4950,00 грн, та на погашення комісії за управління та обслуговування кредиту -1043,00 грн Так пп.2.4.1 п.2.4 Договору визначено, що Позичасльник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніш строку визначеного в п.1.4 Договору, тобто 06.01.2022. 06.01.2022 року відповідач сплатив 2107,00 грн, які зараховано: на погашення кредиту - 535,00 грн., відсотків - 1037,00 грн та 535,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту; Отже станом на 07.01.2022 заборгованість за кредитним договором становила -8593,00 грн, за процентами 4012,50 грн та комісією за видачу кредиту - 1177,00 грн., що сукупно 13782,50 грн Надалі визначальним є чи відбулася пролонгація строку кредитування віизначеного в договорі в п.2.3 Так за умовами договору пп.2.3.1 п.2.3 можлива пролонгація строку кредитування на пільгових умовах яка передбачає що Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління тв обслуговування кредитом та певну частку заборгованості за кредитом. В пп. 2.3.1.2 п.2.3 Договору можлива пролонгація строку кредитування на стандартних умовах, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в пункті 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Пунктом 2.4.2 Кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3, 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору. За правилами п. 4.2. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. ОтжеТОВ "Мілоан" мало право нараховувати відсотки і після 06.01.2022 оскільки відбулася пролонгація строку кредитування оскільки 06.01.2022 року відповідач не погасив усіїє суми заборгованості за кредитним договором, а лише сплатив її частину . Контррозрахунку відповідач не надав, а тому суд вважає розрахунок відсотків ТОВ "Мілоан" таким, що відповідає договору. Якби відповідач 06.01.2025 року сплатив 107000, грн кредиту то мав би сплатити лише 4012,50 грн відсотків, а оскільки він не виконав умов договору то відповідно настали наслідки нарахування відсотків у більшому розмірі, що обумовлено договором при цьому відсотки нараховані за пільговими ставками. Щодо комісії за видачу кредиту. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до\~\~тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання\~\~ кредиту, а також подальше\~\~витребування нарахованої комісії\~\~позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким,\~\~що відповідає вимогам діючого законодавства. Отже встановлення в договорі комісії за видачу кредиту в сумі 1177,00 грн. є правомірною. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.214 ЦК України). 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі- ТВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до Фактора прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права Вимог. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20322,19 грн, з яких: -9657 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; -9488,19- сума заборгованості за відсотками; -1177 грн-заборгованість за комісією. \~ \~\~\~ \~Таким\~чином суд\~вважає,\~що вимоги\~щодо стягнення\~з відповідача\~20322,19\~грн є обгрунтованими оскільки належали ТОВ "Мілоан" і у відповідному обсязі на підставі ст.512,514 ЦК України право вимоги за ними перейшло зивачеві. \~ \~ \~ Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при звернення до суду сплатив 3028,00 грн судового збору які зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України Оскільки позов задоволено то з відповідача слід стягнути на користь позивача 3028,00 грн судового збору

Outcome: approved