Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та компенсації втрат частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Так, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем не виплачується заробітня плата, що приводить до порушення прав позивача на отримання заробітньої плати та доходів, що зумовило останнього звернутись до суду за захистом своїх прав. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: - стягнути з Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Квант» (на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 134.385,44 грн.; - стягнути з Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Квант» (ЄДРПОУ 14308138, 03150 м. Київ, вул. Івана Федорова, 4) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 9870,78 грн. 10.02.2025 ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрошеного позовного провадження. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами, вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Дослідивши письмові докази по справі, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є працівником Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Квант». Так, позивач працює на посаді провідного юрисконсульта, що підтверджується довідкою № 13 від 31.01.2025 р. та трудовою книжкою. Починаючи з квітня 2024 року відповідачем систематично порушувалось право Позивача на отримання заробітної плати. Так, позивач надає суду довідку від 21.01.2025р. №007, видану Державним підприємством «Науково - дослідний інститут «Квант», відповідно до якої підприємство підтверджує, що сума заборгованості по заробітної плати складає 164 385,44 грн. З врахуванням зазначеного, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав щодо стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 164.385,44 грн. Окрім цього, позивач послався на постанову Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати». Таким чином, позивач у відповідності до зазначеного порядку та довідки про заборгованість із заробітної плати та структури заборгованості, а також відповідно до законодавства України, позивачем здійснено розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з квітня 2024 р. по грудень 2024 р. за наступною формулою: С к = З н/в * К пр., Де С к - сума компенсації, З н/в - не виплачена заробітна плата, за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів; К пр. - коефіцієнт приросту споживчих цін за відповідний період. З врахуванням зазначеного, у відповідності до розрахунку, викладеного у позовній заяві, сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачеві, за період з квітня 2024 року по грудень 2024 року включно складає 9870,78 грн. Таким чином, позивач просить суд: - стягнути з Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Квант» (на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 134.385,44 грн.; - стягнути з Державного підприємства «Науково - дослідний інститут «Квант» (ЄДРПОУ 14308138, 03150 м. Київ, вул. Івана Федорова, 4) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 9870,78 грн. З врахуванням зазначених обставин, суд прийшов до наступних висновків. За ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КзПП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-111 зі змінами вказано що компенсація громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру , в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу(інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться). Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання ціп на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. У випадку порушення встановлених статтею строків виплати заробітної плати, працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам - за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Так, індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за і період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-ПР/2013 положенню ст.233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звертатися до суду з позовом про стягнення суми індексації заробітної оплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмежень будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Із правового висновку, викладеному Верховним Судом України у рішенні № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року вбачається, що: «Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зістаттею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженимпостановою КабінетуМіністрів Українивід 20грудня 1997року №1427 (зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Згідно п. 2 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (із наступними змінами), компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс на споживчі товари і тарифів на послуги за цей час період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коєфіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, суд дослідивши обставини справи, доводи позивача прийшов до висновку, про обґрунтованість вимог позивача та необхідності стягнення коштів у відповідності до розрахунків позивача, які зазначені в позовній заяві. Оскільки, на відповідача в рамках таких позовних вимог, покладено обов`язок спростувати відсутність заборгованості перед позивачем. Разом з цим, щодо стягнення заборгованості саме по заробітній платі, суд прийшов до висновку, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки з долучених доказів вбачається, що заборгованість відповідача перед відповідачем складає 164 385,44 грн., а тому саме вона підлягає стягненню з відповідача. Відтак, суд прийшов до висновку, що сума, зазначена в прохальній частині у розмірі 134 385,4 грн. є помилково зазначеною, а тому, у зв`язку з цим дана вимога підлягає частковому задоволенню. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави суму судового збору в розмірі 1 742 грн. 56 коп. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно п. 26 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р.№ 13 допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial