Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

24.03.2025 позивач [PERSON] , через систему «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, зазначивши наступне. Позивач [PERSON] є споживачем банківських послуг, які надає відповідач АТ КБ «Приватбанк». Для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій позивачу було видано дві кредитні пластикові картки. На одній з них знаходились грошові кошти у вигляді кредитного ліміту. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, в країні на деякий час настав економічний колапс, у зв`язку з чим, позивач була вимушена скористатися кредитними коштами, які знаходилися на картковому рахунку. Незважаючи на складну ситуацію вона погашала заборгованість у розмірі, який дозволяло її майнове становище. Між тим, 10.02.2025 Банк звернувся до неї з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 335/1325/25). Так, 22.12.2021 позивач отримала картку Універсальна в приміщенні Банку і підписала Паспорт споживчого кредиту. Звертає увагу, що в розділі 7 Паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту. А інформація зберігає чинність та є актуальною до 06.01.2022. Тобто не зрозуміло які саме умови кредитування діяли на час підписання. Позивач вважає, що банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме не виконав вимогу закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, а інформація що містить в документах - різниться за своїм змістом, що само по собі вводить в оману споживача. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні угоди, вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів", не надав позивачу відомостей, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору, та не зазначив їх в його змісті чітко і прозоро. Що стосується Додаткової угоди № SАМDNWFС00004950397_01 до кредитного договору від 15.03.2023, вважає за необхідне зазначити, що вона ніяких кредитних договорів 15.03.2023 з банком не укладала. В додатковій угоді не зазначено номеру даного кредитного договору, а лише дата його укладання. Крім того, в п.1.4 Додаткової угоди визначено процентну ставку, якої не існувало в Заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та в Паспорті кредиту. Відповідач фактично скористався складною ситуацією позивача, викликаною настанням форс-мажорних обставин. Якби такі обставини не настали, позивач ніколи не скористався б кредитними коштами, адже з виписки по рахунку вбачається, що до березня 2022 року у позивача взагалі ніколи не було заборгованості перед банком. З урахуванням наведеного, зазначає, що визнає, що має заборгованість перед відповідачем в сумі 58875,74 грн. Інша сума підлягає скасуванню. У зв`язку з чим, просить суд визнати кредитний договір укладений між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» недійсним. Визнати Додаткову угоду № SAMDNWFC00004950397_01 до кредитного договору від 15.03.2023 (якого не існувало) укладену між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» недійсною. Скасувати заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 45\~183,50 грн. Відповідно до відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача адвокатом Якушевим С.О., просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі, зазначивши наступне. 22.12.2021 [PERSON] підписала власноручно Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та погодила наступні умови кредитування: 1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору) - згідно довідки Банка від 27.03.2025 № 0000004260836532. 22.12.2021 Банком встановлений кредитний ліміт Позичальнику у розмірі 75000,00 грн., а вже 13.01.2022 - 100 000,00 грн., який був повністю використаний згідно банківської виписки; 2) Тип кредитної карти: Картка «Універсальна» GOLD (додатково підтверджується фото клієнта з карткою та скріншотом з банківського програмного комплексу, що відображає час видачі/отримання клієнтом цієї Картка «Універсальна» GOLD, а також довідкою щодо видачі цієї картки № 4149629352866909 зі строком дії до 31 грудня 2025 року і випискою за договором (у другому стовпчику під назвою „Картка" відображено саме цей номер картки, що використовується клієнтом для здійснення банківської операції); 3) Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4) Процентна ставка, відсотків річних: 40,8 % (п.1.3 Договору); 5) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6) Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж\~100\~грн.,\~щомісячно,\~або 10%\~від заборгованості,\~але не\~менше 100\~грн.,\~щомісячно -\~у разі\~прострочки,\~починаючи з\~другого місяця\~прострочення (п.1.4.\~Договору);\~7)\~Проценти від\~суми неповернутого\~в строк\~кредиту,\~які у\~відповідності до\~ч.2\~ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання умов та правил надання банківських послуг [PERSON] підписала власноруч на планшеті, що відповідало вимогам чинної на той час Постанові НБУ від 13.12.2019 № 151 „Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Отже, вищезазначена Заява від 22.12.2021 містить всі істотні умови кредитного договору, а [PERSON] своїм власноручним підписом підтвердила факт ознайомлення та досягнення згоди щодо істотних умов цього кредитного договору. Другий примірник цієї Заяви/Договору було направлено в особистий акаунт Клієнта у Системі «Приват24» (веб-версія) (згідно п. 21 Договору). 22.12.2021 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту. Щодо укладеної між Банком та [PERSON] «Додатковою угодою № SAMDNWFC00004950397_01 до Кредитного договору від 15.03.2023», яка є Додатковою угодою № SAMDNWFC00004950397_01 від 15.03.2023 до кредитного договору від 22.12.2021, зазначено про те, що у цій Додатковій угоді сторони узгодили змінити умови Кредитного договору (від 22.12.2021) шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (від 22.12.2021) наступні зміни: тип кредиту: невідновлювана кредитна лінія; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї Додаткової угоди; процентна ставка: 12% річних, мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди, із збільшенням до 3% починаючи із 7 місяця календарного місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту, а також інші пільгові умови. Крім цього, в пунктах 3-6 Додаткової угоди сторони узгодили, що на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за Договором становить: 122371,41 грн., із них: основна сума боргу за кредитом в сумі 100048,96 грн.; нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом в сумі 22322,45 грн. Строк дії Кредитного договору становить 5 років, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Всі інші умови Договору, що не суперечать умовам цієї Додаткової угоди, залишаються незмінними. Примірник Додаткової угоди направляється Клієнту в Системі «Приват24». Таким чином, Приватбанк пішов на зустріч позичальниці та враховуючи її фінансовий стан, сторони погодили пільгові умови кредитування шляхом підписання цієї Додаткової угоди. На підставі укладеного кредитного договору від 22.12.2021 позивачка в цей самий день отримала - кредитну картку - № [NUMBER] зі строком дії - 12/25, тип - Універсальна GOLD. Також зазначено, що наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів. Верховний Суд у справі № 910/9258/20 та інших подібних справах наголошує на тому, що «форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання», тобто навіть лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, виданий Торгово-промисловою палатою України для всіх, не можна вважати універсальним форс-мажорним сертифікатом, бо згідно ст. 14 прим. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності..." Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України: «засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності...», тобто сертифікати повинні мати індивідуальний характер під кожен окремий господарський договір. Навіть при наявності сертифікату торгово-промислової палати, який би засвідчував форс-мажорні обставини для конкретного договору, що не надано позивачкою суду, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 р. по справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018\~р.\~у справі\~№ 926/2343/16, від 16.07.2019 р. у справі № 917/1053/18 та від\~25.11.2021\~р.\~у справі\~№ 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Отже, лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, виданий Торгово-промисловою палатою України для невизначеного кола осіб є недостатнім доказом, бо не є навіть універсальним форс-мажорним сертифікатом, а є інформаційним листом. Таким чином, форс-мажорні обставини не звільняють Боржника від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів, а відповідно до позову Банку по цивільній справі № 335/1325/25 між цими самими сторонами, Банком не заявлена позовна вимога щодо стягнення неустойки: пені та штрафів. Таким чином, кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 статті 208, ч. 1 статті 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Також зазначено щодо визнання позивачкою заборгованості за кредитним договором від 22.12.2021 перед ПриватБанком лише в сумі 58875,74 грн., а з приводу іншої суми боргу в розмірі 45183,50 грн. - невизнання та скасування. Відповідач звертає увагу суду, що в пункті 3 вищезазначеної Додаткової угоди не тільки ПриватБанк, але й [PERSON] погодилися з тим, що на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за Договором становила: 122371,41 грн., із них: основна сума боргу за кредитом в сумі 100048,96 грн.; нараховані, але несплачені проценти за користування кредитом в сумі 22322,45 грн. На підставі викладеного, зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вказаного позову. Ухвалою судді від 26.03.2025 відкрито провадження по вказаній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву. 08.04.2025 на адресу суду, через систему «Електронний суд» (сформовано 07.04.20255), від представника відповідача адвоката Якушева С.О. надійшов відзив на позовну заяву. 19.05.2025 на адресу суду, через систему «Електронний суд», від позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування оригіналу електронного доказу. Ухвалою суду від 20.05.2025 у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування оригіналу електронного доказу відмовлено. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповіді на відзив, у встановлений судом строк, який станом на день розгляду справи сплив, позивачем не надано. 19.05.2025 через систему «Електронний суд» позивач направила заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] у даному позові просить суд: визнати кредитний договір укладений між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» недійсним; визнати Додаткову угоду № SAMDNWFC00004950397_01 до кредитного договору від 15.03.2023 (якого не існувало) укладену між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» недійсною. Дослідженими судом доказами встановлено, що 22.12.2021 позивачем [PERSON] підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» та Паспорт споживчого кредиту, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. 15.03.2023 позивачем [PERSON] підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» та Додаткову угоду № SАМDNWFС00004950397_01 до Кредитного договору від 15.03.2023, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Також встановлено, що в провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа ЄУН 335/1325/25 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, провадження у якій зупинено до розгляду цієї справи.( https://reyestr.court.gov.ua/Review/126615241). Позивач просить визнати кредитний договір укладений між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» від 22.12.2021 недійсним, посилаючись на те, що Банк не виконав вимогу закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, а інформація що містить в документах - різниться за своїм змістом, що само по собі вводить в оману споживача. Однак з такими твердженнями позивача суд не може погодитись, з огляду на наступне. Так, 22.12.2021 [PERSON] підписала власноручно Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що не заперечується самою позивачкою, чим погодила наступні умови кредитування: 1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); 2) Тип кредитної карти: Картка «Універсальна» GOLD, отримання якої також не заперечується позивачем); 3) Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4) Процентна ставка, відсотків річних: 40,8 % (п.1.3 Договору); 5) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6) Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж\~100\~грн.,\~щомісячно,\~або 10%\~від заборгованості,\~але не\~менше 100\~грн.,\~щомісячно -\~у разі\~прострочки,\~починаючи з\~другого місяця\~прострочення (п.1.4.\~Договору);\~7)\~Проценти від\~суми неповернутого\~в строк\~кредиту,\~які у\~відповідності до\~ч.2\~ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання умов та правил надання банківських послуг [PERSON] підписала власноруч на планшеті, що відповідало вимогам чинної на той час Постанові НБУ від 13.12.2019 № 151 „Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Отже, вищезазначена Заява від 22.12.2021 містить всі істотні умови кредитного договору, а [PERSON] своїм власноручним підписом підтвердила факт ознайомлення та досягнення згоди щодо істотних умов цього кредитного договору. При цьому, 22.12.2021 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту, що також не заперечується позивачем. Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено щодо інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на що, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Таким чином, вказаний кредитний договір відповідає вимогам ч.1 ст.207, ч. 2 ст. 208 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину, позивач [PERSON] повністю була ознайомлена з умовами кредитування під час його укладення, з якими погодилася шляхом його підписання. При цьому, суд враховує ту обставину, що позивач у позові зазначає про те, що 22.12.2021 отримала картку Універсальна в приміщенні банку і підписала Паспорт споживчого кредиту, користувалася кредитними коштами, які знаходилися на картковому рахунку, а також визнає суму заборгованості, з урахуванням зарахованих сум на погашення кредиту, у розмірі 58875,74 грн. за цим кредитним договором. Отже, доводи позивача щодо введення її в оману та не надання відповідачем відомостей щодо умов укладення кредитного договору, суд вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження. Відтак, позовна вимога про визнання недійсним кредитного договору укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» від 22.12.2021, задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про визнання Додаткову угоду № SAMDNWFC00004950397_01 до кредитного договору від 15.03.2023 (якого не існувало) укладену між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» недійсною, то дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як зазначено вище, 15.03.2023 позивачем [PERSON] підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» та Додаткову угоду № SАМDNWFС00004950397_01 до Кредитного договору від 15.03.2023, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, якою сторони узгодили зміну умов кредитного договору від 22.12.2021 шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 22.12.2021 відповідних змін. Позивач у своєму позові посилається на те, що 15.03.2023 жодних кредитних договорів з Банком не укладала. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення - правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими. Так, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис (в тому числі електронний) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). Позивачем обрано спосіб відновлення порушеного права, який не підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у цій справі. Особа, яка вважає, що її права порушено у зв`язку із встановленням неукладеності угоди має можливість захистити свої права шляхом подання позову про повернення виконаного за неукладеним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи; повернення в натурі безпідставно набутого майна; відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За такого, оскільки підстави заявленого позову фактично свідчать про можливу нікчемність кредитного договору та додаткової угоди, на укладенні яких наполягає Банк, вимога позивача про визнання цих договорів недійсними (нікчемними) не є належним способом захисту, оскільки на такі обставини позивач міг посилатися як на підставу своїх заперечень проти пред`явленого позову про стягнення заборгованості за цими договорами. Вимога позивача про скасування суми заборгованості перед відповідачем не підлягає розгляду, оскільки є предметом іншого спору, який розглядається судом в іншому провадженні про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. З підстав зазначених вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed