Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

25.07.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду в сумі 7\~184 604,00 грн та 150\~418,63 дол США. Позовна заява обґрунтована тим, що постановою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси від 08.10.2007 про порушення кримінальної справи, серед іншого, постановлено: «Порушити кримінальну справу за фактом підробки та використання завідомо підробленого документу паспорту аптечного складу № 1 ПП «Плазма», розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Незалежності, 1 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 358 ч.ч. 1, 3 КК України. Кримінальній справі присвоїти номер № 05820070195». Прокурором Приморського району м. Одеси 08.08.2008 затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 05820070195 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Постановою прокурора Приморського району м. Одеси від 12.10.2012 про зміну обвинувачення постановлено викласти обвинувачення [PERSON] в іншій редакції та визначено, що своїми діями [PERSON] вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 358 КК України. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 у справі № 1-571/11 провадження № 1/522/13/22 постановлено [PERSON] визнати невинуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в ред Закону № 2341-ІІІ) та виправдати за недоведеністю її участі у вчиненні такого злочину. Запобіжний захід підписку про невиїзд скасовано, знято арешт із нежитлового приміщення загальною площею 153,7 кв.м. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2024 у справі № 1-571/11 провадження №\~11/813/3/24 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2022, яким [PERSON] визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю її участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в ред Закону № 2341-ІІІ) змінено в мотивувальній частині, виключенням посилання суду на оголошення показань свідків, як на докази, покладені в обґрунтування оскарженого вироку. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Внаслідок вищевказаного незаконного кримінального переслідування, взяття під варту та вчинення інших дій, спрямованих на порушення прав [PERSON] у кримінальному провадженні № 05820070195 було спричинено моральну та матеріальну шкоду, яка полягає у наступному. Щодо втраченого заробітку за період перебування під вартою у сумі 56 000,00 грн. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2008 у справі № 9-1825/08 змінено міру запобіжного заходу [PERSON] на тримання під вартою у нині Одеському слідчому ізоляторі, строк перебування під вартою постановлено обчислювати з 03.07.2008. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2009 у справі № 1-158/09 змінено запобіжний захід [PERSON] із перебування під вартою на підписку про невиїзд. Фактично [PERSON] перебувала під вартою з 03.07.2008 до 12.02.2009 - 7 місяців. Сам факт взяття під варту був грубим порушенням норм КПК, адже навіть стаття, за якою правоохоронні органи вибудовували безпідставне обвинувачення, не передбачає тримання під вартою, та ще за умов, що [PERSON] не порушувала підписку про невиїзд; адреса її прописки - місто Одеса; [PERSON] була розлучена і сама виховувала неповнолітню дитину, що залишився після її арешту зовсім сам у квартирі, без будь-яких засобів до життя. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Перебуваючи під вартою [PERSON] не мала можливості працювати. Відповідно за вказаний період вона втратила заробіток. На момент розгляду справи, згідно з ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 квітня мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 8\~000,00 грн. Відтак, з огляду на неможливість працювати та отримувати заробіток через перебування у слідчому ізоляторі, [PERSON] було завдано шкоду у вигляді не отриманого заробітку в розмірі щонайменше у сумі 56 000 грн (8\~000,00*7). Щодо втрачених грошових доходів від зайняття посади директора ПП «Плазма» у сумі 1 552 000,00 грн. Кримінальна справа № 05820070195 була порушена через нібито використання, підробку паспорту аптечного складу ПІ «Плазма» засновником та директором якого була [PERSON] . Факт перебування Первозванної під вартою та неможливість належним чином забезпечувати самостійне керівництво підприємством (через необхідність постійних явок до слідчого, суду), вилучення основоположних документів у діяльності підприємства згідно протоколів виїмки поставили у скрутне становище підприємство та спричинили банкрутство останнього. Адже близько місяця була повністю паралізована діяльність ПП «Плазма», а саме 08.11.2007 (вилучено основоположні документи підприємства, техніку - оргтехнику, комп?ютерні системні блоки) до 13.12.2007 (отримано вилучене майно згідно розписки). Відтак, ухвалою від 15.05.2008 у справі № 2/39-08-717 Господарським судом Одеської області ухвалено затвердити звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ПП „Плазма" (код ЄДРПОУ 31689844, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 72) й ліквідувати та припинити юридичну особу ПП „Плазма", виключити його з ЄДРПОУ. Таким чином, банкрутство ПП «Плазма» знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв?язку із порушенням кримінальної справи №\~05820070195. 3 огляду на те, що з 08.11.2007 (момент вилучення усіх основоположних документів підприємства, документів бухгалтерського обліку, товарообігу, взаєморозрахунків з клієнтами та контрагентами підприємства, поточного стану по кредитам та овердрафту, техніки) було унеможливлено роботу ПП «Плазма», саме з цього часу [PERSON] , як директор підприємства, не могла отримувати дохід у вигляді заробітної плати. Припиненням порушення державою прав [PERSON] є 25.01.2024 (ухвала апеляційної інстанції). Вказаний період становить 194 місяці, відтак сума не отриманої заробітної плати від зайняття посади директора ПП «Плазма» складає 1 552 000, 00 грн. (8\~000,00*194). Щодо не отриманого прибутку [PERSON] як засновника ПП «Плазма». Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Розрахунок прибутку [PERSON] як засновника ПП «Плазма» здійснено також згідно мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи та становить 1\~552\~000,00\~грн (8\~000,00*194). Щодо не отриманого прибутку від підприємницької діяльності 128 000,00 дол США. Оскільки [PERSON] була засновником ПП «Плазма», з метою здійснення підприємницької діяльності вона була вимушена позичати окремі суми коштів для розвитку такої діяльності (в т.ч. закупівлі ТМЦ). Матеріали кримінальної справи відносно [PERSON] містять пояснення громадянки [PERSON] , яка пояснювала, що саме з метою здійснення підприємницької діяльності вона позичала [PERSON] кошти (128 000,00 дол. США) та вимагала їх повернення якраз в період коли відносно [PERSON] розпочалося досудове розслідування у кримінальному провадженні. Отже, факт того, що ПП «Плазма» близько місяця взагалі не могло здійснювати підприємницьку діяльність через відсутність техніки, засновницьких і бухгалтерських документів та ін., вилучених правоохоронними органами в рамках кримінального провадження, а також через перебування керівника і засновника [PERSON] більше 7 місяців в СІЗО - єдиною причиною неможливості належним чином здійснювати господарську діяльність і, відповідно, розраховуватися з контрагентами або ж, як в даному випадку, із кредитором, була наявність кримінального переслідування і відповідних наслідків. Таким чином, [PERSON] щоб повернути борг вищевказаній громадянці змушена була перепозичати кошти у інших кредиторів. Щодо інших грошових доходів у сумі 22\~418,63 дол США. Абзацом 4 вироку Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 постановлено зняти арешт із нежитлового приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною площею 153,7 кв.м. З урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 25.01.2024, вирок суду першої інстанції в цій частині набув законної сили 25.01.2024. Вищевказаним підтверджується факт неможливості належним чином розпоряджатися зазначеним нежитловим приміщенням. У відповідності до п. 1 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Як стало відомо в подальшому, 10.08.2018 здійснено державну реєстрацію за номером запису про право власності 27487423, згідно якої ТОВ «Кей Колект» набуло право власності на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення продовольчого магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 153,7 кв.м. Таким чином, приміщення, що було під арештом, вибуло із володіння [PERSON] і із вказаного приводу останню було визнано потерпілою (копія протоколу допиту потерпілої від 02.06.2022 додається). Так, за договором купівлі-продажу від 07.09.2004 [PERSON] придбала зазначений об?єкт за 40 600,00 дол. США, проте в подальшому вказана вартість набагато збільшилася за рахунок того, що [PERSON] неодноразово здійснювався капітальний ремонт приміщення, руйнація якого була обумовлена систематичними каналізаційними витоками. Зазначене спонукало до проведення експлуатаційно-будівничої експертизи, яку було замовлено [PERSON] в єдиному на той час, сертифікованому по даному виду діяльності, державному закладі НДІ «НИИПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦИЯ». В результаті експертного дослідження виявлено значні порушення при будівництві даного будинку, в якому розташоване нежитлове приміщення загальною площею - 153,7 кв.м., і по факту [PERSON] не залишалось нічого іншого, як взяти на себе ремонтно-відновлювальні роботи системи будинкової каналізації. ТОВ «Торсіон», що було сусідом приміщення [PERSON] , і володільцем якого є [PERSON] , стало виконавцем ремонтно-відновлюваних робіт за кошти [PERSON] . Водночас, згідно договору від 30.04.2020 продаж ТОВ «Кей колект» [PERSON] та [PERSON] майна, яке було в іпотеці здійснено, за 495 800,00 грн (близько 18 181,37 дол. США). Наявність арешту вищевказаного приміщення не дозволяло [PERSON] реалізувати його самостійно за ринковою ціною. Отже, [PERSON] набувала у власність приміщення вартістю 40 600,00 дол. США, а ТОВ\~«Кей- Колект» здійснило його продаж (як набуте право власності на предмет іпотеки) в розмірі за 495 800,00 грн (близько 18 181,37 дол. США). В разі самостійного продажу вищевказаного об?єкту, якщо би він не перебував під арештом у вищезазначеному кримінальному провадженні, щонайменше могла б отримати суму в розмірі близько (40 600 - 18 181,37) 22 418,63 дол. США. Відтак, суму коштів в розмірі 22 418,63 дол. США позивач вважає іншими грошовими доходами, які [PERSON] втратила внаслідок незаконних дій як те визначено п. 1 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Отже, загальний розмір майнової шкоди складає 56 000,00 грн + 1 552 000, 00 грн + 1\~552 000, 00 грн = 3 160\~000,00 грн та 128 000,00 дол США + 22 418,63 дол США = 150 418,63 дол США. Щодо моральної шкоди. Щодо мінімального розміру моральної шкоди (1 536 000,00 грн), завданої самим фактом кримінального переслідування, що чітко встановлено і гарантується в повному обсязі законом. Постановою від 24.01.2008 [PERSON] залучено в якості обвинуваченої у кримінальному провадженні № 05820070195. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2024 у справі №\~1-571/11 провадження № 11/813/3/24 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2022, яким [PERSON] визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю її участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в ред. Закону України №\~2341-III) змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на оголошення показань свідків, як на докази, покладені в обґрунтування оскарженого вироку. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Кримінальне переслідування відносно [PERSON] тривало щонайменше з 24.01.2008 по 25.01.2024, що становить 16 років (192 місяці). Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] становить 8\~000,00*192= 1 536 000,00 грн. Щодо моральної шкоди, завданої появою ризиків для життя [PERSON] у сумі 88\~000,00\~грн. Мінімальний розмір відшкодування у даній справі не задовольнить усіх втрат [PERSON] і потреб для відновлення власного здоров?я, психічного стану сина, на якого здійснювався безжалісний тиск весь час переслідування [PERSON] і власного репутаційного іміджу, а тому має бути збільшений з ряду наступних чинників. Указом Президента України № 64/20223 з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Лише вироком Приморського районного суду міста Одеси від 19.12.2022, який набрав законної сили 25.01.2024, у справі № 1-571/11 провадження № 1/522/13/22 запобіжний захід підписку про невиїзд скасовано. Таким чином, з 24.02.2022 до 25.01.2024 (11 місяців) в умовах воєнного стану під постійними обстрілами в тому числі цивільної інфраструктури [PERSON] будучи позбавленою можливості вільно переміщуватися не могла належними чином піклуватися про власне життя та здоров?я, а також про життя і здоров?я батьків протягом усього строку кримінального переслідування. Відповідно близько двох років була вимушена ризикувати власним життям, знаходитися в місті, яке систематично обстрілювали із різних видів озброєння. Отже, з вини держави в особі правоохоронних органів [PERSON] була вимушена проживати в умовах воєнного стану та під постійними обстрілами, відповідно їй була завдана моральна шкода з урахуванням наступних чинників: психологічні травми: необхідність постійно переживати обстріли, страх за власне життя та життя близьких (а саме сина, якого вона не могла залишити в безпечному місці, та перевезти з Херсонщини ще живу, онкохвору матір, життя якої можна було врятувати на тій стадії онкології. Сестра зволікала це зробити, бо боялась окупантів, а [PERSON] була на підписці про невиїзд і не могла поїхати, адже це могло бути визначене прокурором як втеча від судового слідства. Мати померла за 10 днів до винесення дочці виправдувального вироку, так і не дізнавшись про це. [PERSON] відчувала постійний стрес, моральні страждання, тривогу, що не могло не спричинити порушення вже і фізичного стану. Соціальна ізоляція: умови воєнного конфлікту та наявність підписки про невиїзд призвели до обмеження руху, евакуації, і втрати зв?язку з близькими, які переїхали у безпечні місця закордон. Ще до початку війни, з причини статусу у [PERSON] «підсудна», з нею розірвали ділові та особисті відносини багато колишніх партнерів по роботі і друзів, боячись наслідків спілкування в період кримінального переслідування. Майже ніхто її не підтримав і не допоміг. Таким чином у [PERSON] було викликано відчуття соціальної ізоляції та відчуження. Матеріальні втрати і недостатність ресурсів: наявність підписки про невиїзд весь час, протягом якого тягнулося упереджене слідство та в період, коли почався військовий стан, спричинили неможливість підшукати роботу, що тривалий час спричиняло певну нестачу харчів та медичних засобів, медичних обстежень і лікувальних процедур. Вказане неабияк вплинуло на матеріальне благополуччя та загальний рівень комфорту і якості життя. Таким чином завдана моральна шкода спричинена наявністю підписки про невиїзд в умовах воєнного стану для [PERSON] була наслідком психологічних страждань, втрати надій та відчуття безпеки, а також матеріальних та соціальних втрат. За аналогією закону з цього приводу розрахунок моральної шкоди здійснено у відповідності до абз. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а розмір завданої моральної шкоди із вказаного приводу оцінюється у 88\~000,00 грн (8\~000,00 грн*11 міс). Щодо моральної шкоди, у зв`язку з тим, що перебуваючи під слідством та судом [PERSON] пережила смерть батьків, які навіть не дізналися, що її дочку визнано невинуватою та виправдано. Згідно довідки № 34 від 06.02.2009 батько [PERSON] - [PERSON] потребував постійного догляду. Після того, як він дізнався про кримінальне переслідування дочки, втратив свідомість, був вже лежачим хворим, тому мати не могла приїхати до м. Одеса і забрати в смт. Каланчак неповнолітнього сина [PERSON] . В період загострення хвороби батька [PERSON] знаходилася у Одеському слідчому ізоляторі. Вона не могла доглядати за батьком і до того, бо перебувала під санкцією «підписка про невиїзд», що досі викликає відчуття провини перед батьком, розпачу від безсилля і безпорадності допомогти йому, адже сама за фахом медик, працювала в цій сфері, завжди обстежувала його в клініці вчасно і ефективно лікувала. Через упереджене кримінальне провадження і санкції в ньому [PERSON] не могла дістатись до хворого тата. Батько помер [INFO] і до кінця своїх днів жив з тягарем кримінального переслідування дочки, а саме 12 місяців (з 24.01.2008 до 23.02.2009). В подальшому після смерті батька, захворіла мати [PERSON] , яка проживала у смт. Каланчак Херсонської області, яке було окуповано одним із перших під час повномасштабного вторгнення. Мати [PERSON] не маючи змоги самостійно пересуватися була евакуйована під обстрілами у м. Херсон сторонніми небайдужими людьми. Мати захворіла онкологічним захворюванням, час, коли було ще можливе лікування на тій стадії онкохвороби, неупинно спливав. В стані термінальної стадії лікарі м. Миколаєва відмовилися везти її в м. Київ, в Національний Інститут раку, і [INFO] вона померла. Тобто з дня залучення постановою від 24.01.2008 [PERSON] в якості обвинуваченої у кримінальному провадженні № 05820070195 і до смерті [INFO] (178 місяців) мати [PERSON] жила з думками про кримінальне переслідування дочки, за що [PERSON] відчувала постійний сором і постійне психологічне страждання, знаючи про свою невинуватість в кримінальному переслідуванні. Знову ж таки [PERSON] в цей час ходила на судові засідання у кримінальній справі відносно неї, замість того, щоб бути з матір?ю, що помирала в нелюдських умовах спричинених постійними обстрілами і вимкнутою дихальною апаратурою з причини пошкодження ворожими артилерійськими вибухами електричного живлення медичного обладнання. Отож перебуваючи в стані трауру, розпачу, гіркоти усвідомлення незворотності всього, що відбулося з батьками, від втрати самих рідних і дорогих людей, [PERSON] була вимушена продовжувати захищати своє чесне ім?я в судових засіданнях. Через 6 днів після смерті матері відбулося останнє засідання у Приморському районному суді м. Одеси, яким винесено виправдувальний вирок. До теперішнього часу вказані обставини призводять до глибокого жалю та відчуття безсилля перед неможливістю забезпечити рідній людині підтримку та допомогу. Так, [PERSON] втратила обох батьків під час перебування під слідством і судом. Вони не тільки померли, але й не дізналися про те, що їхня дочка була визнана невинуватою та виправданою. Ця втрата є емоційно надзвичайно важкою і спричиняє глибокий стрес і траур. Всі ці фактори разом суттєво підірвали емоційний стан [PERSON] , спричиняючи моральну шкоду внаслідок тяжкого трауру, стресу, відчуття вини та безсилля перед трагедіями, що трапилися з її сім?єю в умовах воєнного конфлікту та у час перебування під слідством та судом. За аналогією закону з цього приводу розрахунок моральної шкоди також здійснено у відповідності до абз. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а розмір завданої моральної шкоди із вказаного приводу у сукупності оцінюється у 1 520 000,00 грн. (8\~000,00 грн*178+12 міс). Щодо моральної шкоди у розмірі 168 000,00 грн. На утриманні [PERSON] перебував її неповнолітній син, [INFO] . Так, на момент порушення кримінальної справи 08.10.2007 сину [PERSON] було всього 15 років. Відсутність матері призводила певною мірою до розриву батьківських зв?язків і викликала у сина відчуття покинутості та невпевненості. В той же час, [PERSON] увесь час активного кримінального переслідування, а найбільше до повноліття сина (тобто з дня залучення постановою від 24.01.2008 [PERSON] в якості обвинуваченої у кримінальному провадженні № 05820070195 і до досягнення дитиною повноліття, а саме 21 місяць) відчувала великий стрес і провину через неможливість бути поруч зі своїм сином, відчувала відокремленість від нормального життя. Більше того, [PERSON] не мала змоги навіть оплачувати навчання сина, він був вимушений залишити навчання і відповідно не отримав освіту (копією паспорту сина підтверджується приймання його документів Міжнародним гуманітарним університетом для вступу). Таким чином, в силу приписів абз. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та за відповідною аналогією закону з цього приводу розмір завданої моральної шкоди оцінюється у 168 000,00 грн (8\~000,00 грн*21 міс). Щодо моральної шкоди у розмірі 56\~000,00 грн через перебування у слідчому ізоляторі. Відсутність можливості зберігати зв?язок з сім?єю, близькими та друзями поглибив почуття самотності і відчуження. Умови утримання, обмеження у рухах, недостатнє й незвичне харчування, і навіть його відсутність, обмежений доступ до свіжого повітря, тривале утримання без можливості виходу, порушення особистої приватності, а саме: перебування в камері серед 17 осіб з судимістю, причому багаторазовою, з відбуванням покарань за тяжкі злочини, в психологічній атмосфері їх неординарної поведінки, звичаїв, агресивності, частих проявів зриву психіки негативно вплинули на фізичний стан [PERSON] , що також є складовою моральної шкоди. [PERSON] будучи комунікабельною людиною була вимушена стикнутися зі значною соціальною ізоляцією. Відсутність зв?язку з рідними, друзями, обмежений доступ до комунікаційних засобів викликав почуття приреченості. Невідомість щодо результатів судового розгляду, можливість тривалого утримання у цих умовах призводило до стресу, тривоги та страху, утиску особистої гідності. Як відмічено у п. 1 даної позовної заяви, у слідчому ізоляторі [PERSON] перебувала 7 місяців. В силу аналогії закону розмір завданої моральної шкоди за цей час оцінюється у 56\~000,00 грн (8\~000,00*7). Щодо тиску з боку правоохоронних органів. З моменту порушення кримінальної справи 08.10.2007 і аж до рішення суду апеляційної інстанції 25.01.2024, а саме 16 років 3 місяці та 17 днів [PERSON] відчувала постійний тиск з боку правоохоронних органів, який так чи інакше завдавався їй різними вчинками, в тому числі значну роль відіграв психологічний тиск. Під час кримінального переслідування клопотанням від 19.08.2008 [PERSON] засвідчувала про тиск на неї з боку працівників правоохоронних органів в частині зміни захисників. Конкретно даний випадок спричинив відчуття психологічного тиску через невпевненість у своєму захиснику, страх перед можливими наслідками за вибір нового захисника, турботу щодо майбутного ходу справи, тощо. Вказане також призвело до тривожності, стресу, розпачу і відчаю. [PERSON] постійно відчувала моральне виснаження, постійний тиск і упередженість з боку правоохоронних органів виснажував морально й емоційно. Вона відчувала втому від постійної боротьби за свої права та справедливість. До винесення рішення судом апеляційної інстанції, протягом більше, ніж 16 років [PERSON] жила із втратою довіри до системи правосуддя. Вона відчувала несправедливе, упереджене і необ?єктивне відношення, думала, що правоохоронні органи намагаються обмежити її право на вибір захисника. Зазначене також призводило до переконання у відсутності справедливості. [PERSON] перебувала на лікуванні у стаціонарі Одеського слідчого ізолятора, а тому потребувала відповідної профільної допомоги, що підтверджується клопотанням від 29.01.2008. Зрозуміло, що доступ до адекватного лікування під час перебування у слідчому ізоляторі не завжди гарантується. Таким чином, недостатній доступ до лікарської допомоги погіршив стан здоров`я та спричинив додаткове страждання. Щодо неможливості оплачувати послуги захисника, розгляду справи без захисника. 3 огляду на те, що у [PERSON] не було можливості оплачувати послуги адвоката, останньою 05.02.2009 було подано клопотання про надання їй безоплатної правової допомоги. 12.02.2009 [PERSON] подано клопотання про розгляд справи за відсутності захисника. Недоступність послуг адвоката призводило до втрати довіри до юридичної системи та переконання, що справедливість не досягнута через не пропорційність ресурсів та можливостей. Щодо витрат [PERSON] у зв?язку з наданням їй юридичної допомоги у сумі 656\~604,00\~грн. 3 початку кримінального переслідування у [PERSON] змінилося декілька адвокатів, зі спливом більше 16 років відшукати усі квитанції та докази сплати коштів за послуги адвоката є дещо ускладненим. Відповідно повною мірою держава не зможе компенсувати понесені [PERSON] витрати на правову допомогу через завдання їй шкоди з боку органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. В той же час матеріали справи № 1-571/11 містять докази користування [PERSON] , в рамках кримінальної справи № 05820070195 послугами адвокатів, а також докази підготовки останніми процесуальних документів, участі в судових засіданнях. Очевидним є факт того, що вказані адвокати не надавали свої послуги на волонтерських засадах, щонайменше по тій причині, що на момент надання ними послуг безоплатної правової допомоги ще не було. Так згідно матеріалів вищевказаної справи [PERSON] користувалась послугами наступних адвокатів:1. Сандуленко У.А.; 2. Черан Р.М.; 3. [PERSON] ; 4. [PERSON] ;5. [PERSON] ; 6. [PERSON] ;7. [PERSON] ; 8. [PERSON] ; 9. [PERSON] ; 10. [PERSON] ; 11. [PERSON] ; 12. [PERSON] ; 13. [PERSON] . Згідно аналізу вартості послуг адвоката із мережі інтернет середня вартість таких послуг становить: вступ адвоката в справу - 1 000,00 євро (більше 40 000,00 грн); участь в судовому засіданні (один судовий день) - 4 000,00 грн; написання заяв, скарг, клопотань - від 4 000,00 грн; консультація від 2\~000,00 грн до 5\~000,00 грн; супровід на допиті, обшуку, інші слідчі дії - від 100 євро (близько 4 000,00 грн) до 8 000,00 грн; повернення вилученого майна - від 500 євро (близько 20\~000,00 грн); орієнтовна вартість послуг одного адвоката за кожну стадію становить від 3 000,00 (130 000,00 грн) до 10 000,00 євро (430 000,00 грн). Матеріалами справи підтверджується та відповідно наявні наступні відомості щодо виконаної адвокатами роботи :Протокол обшуку - від 8 000,00 грн; Протокол допиту [PERSON] - від 40 000,00 до 80 000,00 грн; Повернуто вилучене майно - 20 000,00 грн; Протокол виїмки -від 4 000,00 грн до 8 000,00 грн; Процесуальний документ адвоката - 4 000,00 грн * 43 шт. = 172 000,00 грн; Участь в судовому засіданні 4 000,00 грн *109 (разів брали участь адвокати, інколи на одному засіданні по декілька адвокатів) 436\~000,00 грн. Всього щонайменше на загальну суму 608 000,00 грн (8 000 00+ 80 000,00 +20 000,00 + 8 000,00 + 172\~000,00 + 436\~000,00). 08.06.2021 між [PERSON] та адвокатом Іванцовою 3.А. було укладено договір № 05/21 про надання професійної правничої допомоги. З метою захисту під час вищевказаного кримінального переслідування було здійснено платежі на загальну суму 48\~604,00 грн: 31.01.2024 - 3 600,00 грн; 23.03.2023 - 3 500,00 грн; 23.03.2023 - 3 000,00 грн; 25.12.2022 - 3 700,00 грн; 10.10.2022 - 1 800,00 грн; 10.10.2022 - 4 000,00 грн; 13.09.2022 - 1 800,00 грн; 27.07.2022 - 4 494,00 грн; 19.06.2022 - 1 800,00 грн; 22.05.2022 - 2 300,00 грн; 22.05.2022 - 3 500,00 грн; 10.01.2022 - 3 500,00 грн; 13.12.2021 - 1 000,00 грн; 11.12.2021 - 1 410,00 грн; 11.12.2021 - 1 200,00 грн; 28.11.2021 - 1 100,00 грн; 21.10.2021 - 1 100,00 грн; 09.08.2021 - 5 800,00 грн. Щодо заборгованостей [PERSON] (3 256 528,90 грн та 4\~800,00 дол США). Загальновідомим є факт того, що значна кількість роботодавців схиляється не брати на роботу осіб, які мають судимість або знаходяться під слідством. В той же час [PERSON] не мала можливості працевлаштуватися, адже була вимушена в робочі години з?являтися до слідчого чи суду. При цьому остання потребувала витрат на оренду житла, продукти харчування, проїзд, лікування, облаштування побуту та ін. Більше того, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2009 у справі № 2-4890/09 [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (згідно прописки в паспорті). Таким чином, [PERSON] залишилася ще й без житла та без місця провадження підприємницької діяльності (за вказаною адресою було зареєстровано також ПП\~«Плазма»). Відповідно була вимушена займати окремі суми коштів. За даними офіційного веб-сайту судової влади до [PERSON] заявлено вимоги на загальну суму: 3\~256\~528,90 грн та 300 дол. США.: у справі № 2/1522/27969/12 на суму 1 402 314,73 грн; у справі № 522/5546/15-ц на суму 953 357,19 грн; у справі № 522/4427/17 на суму 353 500 грн; у справі № 2/1522/7670/11 на суму 384\~246,00 грн; у справі № 522/2553/21 на суму 19 541,38 грн; у справі № 522/2809/20 на суму 143 569,60 грн та 300 дол США. Також з метою забезпечення належного захисту в рамках кримінального провадження, [PERSON] брала у борг кошти згідно розписки від 26.03.2018 на суму 4\~500,00 дол США. Посилаючись на наведені обставини позивачка просить суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 3\~160\~000,00 грн та 150\~418,63 дол США втрачених грошових доходів, 3\~368\~000,00 грн моральної шкоди та 656\~604,00 грн відшкодування витрат на правову допомогу, внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. 16.09.2024 від представника Одеської обласної прокуратори надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає,\~що наявність\~шкоди не\~породжує абсолютного\~права на\~її відшкодування\~в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Щодо доводів позову про стягнення втраченого заробітку за час перебування під вартою у сумі 56\~000,00 грн зазначає, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Разом з тим, позивачем не доведено, що вона на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою отримувала заробіток, який втратила унаслідок застосування до неї такого заходу. До того ж є помилковими доводи позовної заяви щодо застосування для розрахунку мінімального розміру заробітної плати у сумі 8\~000,00 грн, оскільки положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1\~600,00 грн. Окрім того, є недоведеними та безпідставними доводи позовної заяви щодо порушень кримінального процесуального законодавства під час вирішення питання про взяття під вартою, оскільки у ході досудового слідства у кримінальній справі № 05820070195 постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2008 було змінено запобіжний захід [PERSON] з підписки про невиїзд на тримання під вартою. Так, ухвалюючи зазначене рішення, суд послався на те, що [PERSON] порушила умови запобіжного заходу - підписки про невиїзд, оскільки остання знов притягується до кримінальної відповідальності за злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, суд зазначив, що наявні достатні підстави стверджувати, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів слідства та суду, а також продовжити свою злочинну діяльність. У подальшому, за клопотанням [PERSON] , Приморським районним судом м. Одеси 12.02.2009 змінено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд (копії судових рішень додаються). Таким чином вимога про стягнення втраченого заробітку у сумі 56\~000,00 грн не підлягає задоволенню. Щодо доводів позову про стягнення втрачених грошових доходів від зайняття посади директора ПП «Плазма» у сумі 1 552\~000,00 грн зазначає, що відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 15.05.2008 у справі № 2/39-08-717 провадження у справі про банкрутство порушено судом 25.02.2008 за заявою ПП «Плазма», через наявність кредиторської заборгованості перед ТОВ ВП «Квант» в сумі 430 000,00 грн, яку боржник неспроможний погасити у встановлений термін, що підтверджується матеріалами справи, а саме: договором поставки № ОМ-1008/06 від 10.08.2006, додатковою угодою № 1 від 16.02.2007 до договору поставки № ОМ-1008/06 від 10.08.2006, додатком № 1 до договору №\~ОМ-1008/06 від 10.08.2006 (специфікація), актом здачі приймання робіт від 10.08.2006, видатковою накладною № КВ-0000021 від 10.08.2006, довідкою ліквідатора про відсутність у боржника майна, грошових коштів, транспортних засобів та інших активів. При цьому, твердження позивача про те, що вилучення під час досудового слідства оригіналів документів, системних блоків та оргтехніки ПП «Плазма», у якому вона була директором, призвело до банкрутства підприємства також не відповідають дійсним обставинам справи. До того ж, згідно протоколів виїмки від 30.11.2007 та 17.03.2008 слідчим було вилучено лише копію ліцензії № 666538 та документи, які стали підставою для подачі вказаної ліцензії, а також копії інших документів. У свою чергу, оригінал статуту ПП «Плазма» та системні блоки, які були вилучені згідно протоколу обшуку від 08.11.2007, повернуто згідно розписки 13.12.2007. Таким чином, доводи [PERSON] про те, що вилучення упродовж місяця вказаного документа та оргтехіки спричинило банкрутство ПП «Плазма» є сумнівними та необґрунтованими та не узгоджується з встановленими обставинами, що викладені в ухвалі Господарського суду Одеської області від 15.05.2008 у справі № 2/39-08-717. Сам по собі факт перебування позивача під вартою також не підтверджує прямого причино-наслідкового зв`язку цього із визнанням ПП «Плазма» банкрутом, а визначена позивачем сума втраченого заробітку директора підприємства у розмірі 1 552\~000,00 грн є недоведеною та ґрунтується на помилковому застосуванні положень ст. 8 закону України «Про державний бюджету України на 2024 рік». Щодо доводів позову про неотриманий прибуток від підприємницької діяльності у сумі 128\~000,00 дол США вказає, що позивач звертаючись з цією вимогою зазначила, що з метою здійснення підприємницької діяльності ПП «Плазма» вона позичила 128\~000,00 дол США у [PERSON] , яка у період проведення досудового розслідування у кримінальній справі вимагала їх повернення, через що [PERSON] вимушена була повернути цей борг. Разом з тим, такі доводи позивача взагалі не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність грошових зобов`язань у особи, які вона повинна виконувати перед третіми особами, не можуть бути покладені на Державу, яка жодного відношення до цих зобов`язань не має. Окрім того, ґрунтуються на припущеннях також й доводи позивача щодо відшкодування на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у якості інших грошових доходів, які втрачено унаслідок незаконних дій, суми коштів в розмірі 22 418,63 дол США, які б вона отримала від продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Щодо доводів позову про відшкодування моральної шкоди акцентує, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. В той же час слід зазначити, що положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1\~600,00 грн. Отже, за таких обставин, мінімальний розмір відшкодування, на який може претендувати позивач за перебування під слідством та судом упродовж 192 місяців та 2 днів, за період з 24.01.2008 (пред`явлення обвинувачення) по 25.01.2024 (день набрання законної сили виправдувального вироку від 19.12.2022), становить 307 306 грн (192 міс.*1\~600,00 грн+ (1\~600,00 грн : 30 днів) *2 дні). Наведений розмір відшкодування відповідає принципу поміркованості та розумності. При цьому зазначені у позовній заяві доводи щодо відшкодування моральної шкоди, окремо у розмірі 168\~000,00 грн через наявність на утриманні неповнолітнього сина; у розмірі 56\~000,00 грн - через перебування у слідчому ізоляторі, наявності нібито тиску з боку правоохоронних органів, тощо, не можуть бути прийняті до уваги, через їх необґрунтованість та недоведеність. Не заслуговують на увагу також доводи позовної заяви щодо обмеження права на захист через неможливість оплачувати послуги адвоката, оскільки з доданих позивачем документів вбачається, що у [PERSON] було принаймні 13 адвокатів. Також не заслуговують на увагу посилання позивача, як на підставу відшкодування моральної шкоди окремо у розмірі 88\~000,00 грн, 17 річний строк кримінального переслідування, в той час як згідно доданих до позовної документів вбачається, що стороною захисту подавалося як мінімум 24 рази клопотання та заяви про відкладення судового розгляду кримінальної справи. Щодо доводів\~позову про\~стягнення витрат\~на правову\~допомогу у\~сумі 654\~604,00\~грн вказує,\~що при\~стягненні витрат\~на правову\~допомогу необхідно\~враховувати,\~що витрати\~на правничу\~допомогу мають\~бути документально\~підтверджені та\~доведені.\~Відсутність документального\~підтвердження витрат\~на правову\~допомогу,\~а також\~розрахунку таких\~витрат є\~підставою для\~відмови у\~задоволенні вимог\~про відшкодування\~таких витрат. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Між тим, визначена позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 654\~604,00 грн є недоведеною та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, через що не підлягає задоволенню. 27.09.2024 від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про безпідставність заявлених до них вимог, оскільки ДКС не порушувала права та охоронювані законом інтереси позивачки. Щодо вимог про стягнення з Державного бюджету України матеріальної шкоди у сумі 56\~000,00 грн втраченого заробітку, 1\~552\~000,00 грн втрачених доходів від зайняття посади директора ПП «Плазма», 1\~552\~000,00 грн неотриманого прибутку як засновника ПП «Плазма» та 150\~418,63 дол США неотриманого прибутку від підприємницької діяльності зазначає, що позивачкою не надано доказів можливості отримання доходів у вказаному розмірі. Зазначає, що кошти в розмір 128\~000,00 дол США не є збитками, оскільки за твердженням позивачки були нею запозичені, тобто за своєю правовою природою є позикою. Щодо моральної шкоди ДКС акцентує на завищеному її розмірі, оскільки положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1\~600,00 грн, тому розмір відшкодування, на який може претендувати позивачка становить 1\~600,00 грн * 192 місяці = 307\~200,00 грн. Також ДКС наголошує на помилковості вимог про стягнення витрат на правову допомогу з Державного бюджету України, оскільки органи прокуратури самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями та є розпорядниками бюджетних коштів, тому будь-які виплати повинні відшкодовуватись з їх рахунків. Також відповідач-2 акцентує на реальності адвокатських витрат, тоді як визначений позивачкою розмір таких витрат у сумі 656\~604,00 грн таким не є. 07.10.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відзив на позовну заяву містить помилкове судження про те, що положення ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», згідно якого «розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1\~600,00 гривень» підлягає застосуванню у даній справі. А) Помилковість судження полягає у тому, що у даній справі немає жодного рішення суду про стягнення коштів, Позивач не обґрунтовує свої вимоги таким рішенням суду яке б містило приписи щодо стягнення певних сум із розрахунку мінімальної заробітної плати. Б) Разом з тим, Бюджетним кодексом України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. В) З іншого боку рішенням від 17.06.2024 у справі № 683/74/24 з цього приводу суд сформував і додаткову позицію згідно якої: «При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується судом як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1\~600,00 грн. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 грн. Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні». Г) Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", згідно з пунктом першим якого це Положення визначає порядок застосування зазначеного вище Закону. Зазначає, що відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є в розумінні ст.ст. 56,62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167,1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні. На стор. 8 тексту Відзиву на позовну заяву Відповідач-1 помилково відмічає, що повинно бути рішення суду, яким буде встановлено неправомірність дій слідчого, а саме «Так, за відсутності рішення суду про визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході … у позивача не виникає право на відшкодування шкоди». Помилковість вищевказаного доводу Відповідача-1 підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17, якою наголошено, що при відшкодуванні шкоди за Законом № 266/94-ВР оскаржувати дії не потрібно. На стор. 5 Відзиву на позовну заяву Відповідач-1 обґрунтовуючи свою позицію відмічає, що «є недоведеними та безпідставними доводи позовної заяви щодо порушень кримінального процесуального законодавства під час вирішення питання про взяття під варту». З цього приводу зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції на час зміни міри запобіжного заходу [PERSON] на тримання під вартою), використання завідомо підробленого документа - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Отже, в статті йде мова про «обмеження», а не про «позбавлення» волі. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 N 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», якою на той момент повинні були керуватися суди, серед іншого відмічено: «Роз`яснити судам, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК (1002- 05), можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 2 ст. 148 КПК, і його належної поведінки. Треба мати на увазі, що взяття під варту на стадіях дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 1 ст. 155 КПК) (1002-05), і коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність (ч. 2 ст. 148 КПК)». Водночас винесення виправдувального вироку суду свідчить, що усі процесуальні дії, вчинені відносно Позивача були незаконними. На стор. 9, 10 Відзиву на позовну заяву Відповідач-1 відмічає про необхідність документального підтвердження витрат на правову допомогу. З цього приводу відмічено, що за весь період перебування під слідством та судом, а це близько 17 років неможливо зберегти докази понесених витрат на правову допомогу. Так, Відповідачу-1 повинно бути достеменно відомо, що згідно з п. 44.3.2 ПК України строк зберігання 1825 днів (5 років) стосується первинних та фінансових документів. Отже, державою вже визначено строк зберігання первинних документів, а тому доводи про необхідність зберігати їх триваліший час є суперечливими. Отже, посилання відповідача-1 на те, що позивачем не доведено спричинення шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку виправдання особи. Враховуючи викладене вище, є підстави констатувати, що відзив на позовну заяву не містить належного обґрунтування щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Позов просить задовольнити у повному обсязі. 16.09.2024 від представника Одеської обласної прокуратури надійшла заява про долучення доказів, а саме докази направлення відзиву позивачу. 29.10.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 22.01.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копію довідки від 31.10.2024 № 01-10/24, згідно якої [PERSON] за період з 28.10.2013 по 07.12.2021 здійснена оплата на рахунок АО «Сільницький і Партнери» у сумі 35\~524,00 грн. 14.05.2025 від позивач надійшла письмова репліка. Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, оцінивши доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.10.2007 постановою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси порушено кримінальну справу № 05820070195 за фактом підробки та використання завідомо підробленого документу паспорту аптечного складу № 1 ПП «Плазма», розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Незалежності, 1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України. 08.08.2008 прокурором Приморського району м. Одеси затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 05820070195 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Постановою прокурора Приморського району м. Одеси від 12.10.2012 про зміну обвинувачення постановлено викласти обвинувачення [PERSON] в іншій редакції та визначено, що своїми діями [PERSON] вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 358 КК України. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 у справі № 1-571/11 провадження № 1/522/13/22 постановлено [PERSON] визнати невинуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в ред Закону № 2341-ІІІ) та виправдати за недоведеністю її участі у вчиненні такого злочину. Запобіжний захід підписку про невиїзд скасовано, знято арешт із нежитлового приміщення загальною площею 153,7 кв.м. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2024 у справі № 1-571/11 провадження №\~11/813/3/24 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2022, яким [PERSON] визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю її участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в ред Закону № 2341-ІІІ) змінено в мотивувальній частині, виключенням посилання суду на оголошення показань свідків, як на докази, покладені в обґрунтування оскарженого вироку. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Отже, загалом позивачка перебував під слідством 192 місяці, за період з 24.01.2008 (пред`явлення обвинувачення) по 25.01.2024 (день набрання законної сили виправдувального вироку від 19.12.2022), що прокуратурою не заперечується. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (ч. 7\~ст. 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон). Статтею 1 Закону\~передбачено, що відповідно до положень цього\~закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У наведених у\~статті 1 Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої\~статті 2 цього Закону). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22\~квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі №\~705/4489/20 (провадження № 61-2214св23), від 25 квітня у справі № 522/12731/21-Е та від 27 листопада 2024 року у справі № 522/2524/22 й інших. Судова практика з указаного питання є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) зазначено, що\~розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої\~статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Звертаючись до суду з даним позовом позивачка просила стягнути на свою користь моральну шкоду в загальному розмірі 3 368\~000,00 грн, завдану внаслідок необґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від\~\~12 липня 2007 року). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом відповідно до\~Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік"\~становить 8\~000,00 грн. Отже, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати (8\~000,00 грн) за кожен місяць перебування під слідством чи судом (192 місяці) мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] становить 1\~536 000,00 грн (8\~000,00 грн х 192 міс). Оскільки визначений\~законом\~розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, то вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд,

Outcome: partial