Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки, що розташовані на території Орлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площею 1,6364 га кадастровий номер 5124183600:01:001:0162, площею 0,5166 га кадастровий номер 5124183600:01:005:0351). Позовні вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2023 року між сторонами, у простій письмовій формі було укладено договір купівлі продажу вищевказаних земельних ділянок, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач належним чином не оформив своє право власності на майно. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 05 грудня 2023 року сторони домовились про купівлю-продаж земельних ділянок які розташовані на території Орлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площею 1,6364 га кадастровий номер 5124183600:01:001:0162, площею 0,5166 га кадастровий номер 5124183600:01:005:0351). В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачу обумовлену суму грошей, а відповідач надав позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння. Так як,\~згідно законодавства,\~подібні договори\~підлягають нотаріальному\~посвідченню,\~позивач через\~деякий час\~запропонувала відповідачу\~привести домовленість\~у відповідність\~до вимог\~закону,\~однак з`ясувалось,\~що відповідач належним чином не зареєстрував право власності на земельні ділянки. Тобто, на час укладення договору купівлі-продажу відповідач за рішенням суду не набув у встановленому законом порядку право власності, а отже не був власником нерухомого майна, у розумінні ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірив позивача, що він є власником нерухомого майна та в нього наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 05 грудня 2023 року відповідач не мав права відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Дослідивши матеріали справи та надані документи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму коштів, а продавці передали позивачу нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивач набула право власності на земельні ділянки які розташовані на території Орлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площею 1,6364 га кадастровий номер 5124183600:01:001:0162, площею 0,5166 га кадастровий номер 5124183600:01:005:0351) в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який фактично не мав права їх відчужувати на той період, оскільки не зареєстрував своє право власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем право власності на земельні ділянки. Позивачем та її представником у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Outcome: approved