Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

26 липня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Дяків Дмитро Іванович звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . 21 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб 05 березня 2024 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між відповідачем та позивачем був розірваний. Під час шлюбу сторони набули наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідач не проживає на постійній основі у місті Івано-Франківську у спірному майні, проте час від часу відвідує спільну квартиру з метою проведення часу зі спільною дитиною. Фактично відповідач постійно вказує на той факт, що квартира не є власністю позивача, будь-якими методами старається зробити її проживання в ній нестерпним. У зв`язку з тим, що сторони не можуть домовитися про порядок користування квартирою, оскільки перебувають у конфлікті, позивач просить визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину приміщення [ADDRESS] , встановити порядок користування спірною квартирою шляхом виділення позивачу кімнати № 3 площею 17,1 кв. м та лоджію площею 5,0 кв. м., а відповідачу відповідно кімнати № 2 площею 14,5 кв. м та лоджії площею 4,7 кв. м, всі інші приміщення залишити у загальному користуванні сторін (а.с. 1-5). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2024 року дану справу передано головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 46-47.) Ухвалою суду від 30 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.48-49). 09 серпня 2024 року представником позивача усунуто недоліки. Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.59-60). Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі №344/13842/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України (а.с. 78-81). Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна (а.с.107-111). Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року витребувано у Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан Майї Вікторівни (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 4/12) копію договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому, № ДЛ-5-1-164, від 11 вересня 2017 року та копію договору купівлі-продажу нерухомого майна (господарського приміщення), яке буде створено у майбутньому, № ДЛ-Г-34 (а.с.112-113). Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про відмову у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі від 10 лютого 2025 року повернуто скаржнику (а.с. 131). У судове засідання позивач не з`явилася, попередньо представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача (а.с. 157). Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив слухати справу за його відсутності у зв`язку із перебуванням на військовій службі за мобілізацією (а.с. 146). Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини шостої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, у\~виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Оскільки учасники справи у судове засідання, призначене на 22 травня 2025 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більш як на десять днів, та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Інформації №388334990 від 25 липня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира [ADDRESS] , розмір частки 1, дата державної реєстрації 20 травня 2020 року, приміщення [ADDRESS] , розмір частки 1, дата державної реєстрації 09 лютого 2021 року, належать на праві приватної власності [PERSON] , (а.с. 7-.9). Рішенням Івано-Франківського міського суду івано-Франківської області від 05 березня 2024 року за позовом [PERSON] розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 475 (а.с.10-11, 30-32). 29 січня 2019 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (господарського приміщення), яке буде створене у майбутньому, № ДА-Г-34 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дем`янів-К», Продавцем, та [PERSON] , Покупцем, за яким продається господарське приміщення № 34, загальною площею 18,76 кв. м, що розташоване у житловому будинку з приміщеннями господарського призначення та харчування, який знаходиться за будівельною адресою: Калуське шосе, що в м. Івано-Франківську (а.с. 19). 11 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дем`янів-К», Продавцем, та [PERSON] , Покупцем, укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створене у майбутньому, № ДА-5-1-164, за умовами якого продається двокімнатна квартира, загальною площею 62,0 кв.м, що розташована на першому поверсі 5 під`їзду, згідно генплану житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та харчування, який знаходиться за будівельною адресою: Калуське шосе, що в м. Івано-Франківську (а.с. 20). На групу нежитлових приміщень № XLVI, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , видано технічний паспорт (а.с.21-23). На квартиру [ADDRESS] видано технічний паспорт (а.с.24-25). Згідно копії свідоцтва про шлюб від 21 квітня 2025 року, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 35). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18.04.2015, серія [NUMBER] (а.с.36). Відповідно до довідки [INFO] , [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією (а.с.73, 98-99). Згідно листа Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан Майї Вікторівни від 10 березня 2025 року, копію договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому, № ДЛ-5-1-164, від 11 вересня 2017 року та копію договору купівлі-продажу нерухомого майна (господарського приміщення), яке буде створено у майбутньому, № ДЛ-Г-34 надати не має можливості, оскільки дані договори не посвідчувалися (а.с. 141). Частина четверта статті 4 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності з положеннями статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] , а також приміщення у [ADDRESS] , номер приміщення XLVI, набуті сторонами під час шлюбу. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюбний контракт не укладений, будь-якої домовленості щодо поділу майна немає. Враховуючи вказані обставини, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна сторін. З вказаних підстав спірна квартири та спірне приміщення є об`єктом права спільної сумісної власності, а частки сторін рівними, тому суд приходить до висновку про визнання за позивачем право власності на дане нерухоме майно по 1/2 частині. Вирішуючи вимоги про встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з наступного. Частинами першою-третьою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні\~своїх прав\~та виконанні\~обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно частини першої-третьої статті 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи те, що позивач з вимогами про поділ спільного майна подружжя звернулася, спірна квартири є об`єктом права спільної сумісної власності, а частки сторін рівними і суд дійшов висновку про визнання за позивачем право власності на дане нерухоме майно по 1/2 частині, відповідачем не оспорено порядок користування квартирою, про який просить позивач, тому позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою також підлягають задоволенню. Згідно частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки така заява відповідача про визнання позову не суперечать фактичним обставинам у справі. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 319, 358 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved