Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" (далі Підприємство) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення з [PERSON] та [PERSON] у розмірі 21\~679,55\~грн. з кожного, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , які воно надає, проте зобов`язань з оплати цих послуг вони належним чином не виконували, внаслідок чого мають заборгованість. Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.07.2024\~р. позов Підприємства задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь Підприємства заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.08.2015\~р. по 30.11.2023\~р. у розмірі 21\~679,55\~грн., стягнуто з [PERSON] на користь Підприємства заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.08.2015\~р. по 30.11.2023\~р. у розмірі 21\~679,55\~грн. Ухвалою від 05.11.2024\~р. заочне рішення від 19.07.2024\~р. скасовано та призначено справу до розгляду. [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили та просять відмовити у його задоволені, посилаючись на те, що 14.09.2015\~р. відбулося відключення (від`єднання) квартири за адресою: [ADDRESS] , від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим з цієї дати Підприємство було зобов`язано припинити нарахування за послуги з централізованого опалення, так як ці послуги вони не отримували. У разі визнання позову таким, що підлягає задоволенню, просять застосувати позовну давність. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] з 12.01.2005\~р. є співвласниками (по 1/2 частці у кожного) житла за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією від 07.11.2023\~р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.\~с.\~13). Як вбачається зі змісту позовної заяви та довідки від 19.01.2024\~р. Підприємства, останнє у період з 01.08.2015\~р. по 30.11.2023\~р. надавало послуги з постачання теплової енергії до будинку за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~14). [PERSON] та [PERSON] проти цієї обставини не заперечили. Щодо посилання [PERSON] та [PERSON] на те, що у 14.09.2015\~р. відбулося відключення (від`єднання) квартири за адресою: [ADDRESS] , від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим з цієї дати Підприємство було зобов`язано припинити нарахування за послуги з централізованого опалення, так як ці послуги вони не отримували, Суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів 24 та 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005\~р №\~630 (далі Правила), які були чинними у період з 21.07.2005\~р. до 01.05.2022\~р., споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005\~р. №\~4 (далі Порядок), який був чинним у період з 30.12.2005\~р. до 17.09.2019\~р., було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг. Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже на час виникнення спірних правовідносин відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком. При цьому документом, який би підтверджував завершення процедури відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку, є акт про відключення від мережі централізованого опалення, затверджений рішенням постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. Викладене вище ґрунтується на позиціях, наведених в постанові Верховного Суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019\~р. (http://reestr.court.gov.ua/Review/84583202) та постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2020\~р. (http://reestr.court.gov.ua/Review/90714145). Між тим, [PERSON] та [PERSON] не подали доказів відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , від мережі централізованого опалення в законному порядку, а саме акту про відключення від мережі централізованого опалення, затвердженого рішенням постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. Поданий ними акт від 14.09.2015\~р. про відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , від мережі ЦО і ГВП, не затверджений рішенням постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (т.\~1, зворот а.\~с.\~210 211 (а також зворот а.\~с.\~227 228)), а тому не є доказом відключення вказаної квартири від мережі централізованого опалення в законному порядку. За таких обставин відсутні підстави вважати, що 14.09.2015\~р. відбулося відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , від мережі централізованого опалення в законному порядку. Таким чином [PERSON] та [PERSON] у період, зокрема, з 01.08.2015\~р. по 30.11.2023\~р. були (індивідуальними) споживачами житлово-комунальних послуг (теплової енергії) у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про теплопостачання". Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Абзацом першим пункту пунктом 18, абзацом першим пункту 20 Правил, яки були чинними у частину періоду, за який виникла спірна заборгованість, передбачалось, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Пункт 35, підпункт 5 пункту 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019\~р.\~№\~830\~(в\~редакції постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~08.09.2021\~р.\~№\~1022)\~визначають,\~що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання, які надавалися Підприємством у період 01.08.2015\~р. по 30.11.2023\~р., [PERSON] та [PERSON] виконували неналежним чином, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість у розмірі 21\~679,55\~грн., що підтверджується таблицею-розрахунком заборгованості (а.\~с.\~6), а також випливає з позиції (заперечень) [PERSON] та [PERSON] щодо позову. Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що у загальному випадку позов Підприємства підлягав би задоволенню. Разом з тим, як зазначалось раніше, [PERSON] та [PERSON] у разі визнання позову таким, що підлягає задоволенню, просять застосувати позовну давність. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Пунктом 12 розділу "ПРИКІНЦЕВІ ТА\~ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 12.03.2020\~р. на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020\~р. №\~211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20.05.2020\~р. №\~392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22.07.2020\~р. №\~641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 09.12.2020\~р. №\~1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який було відмінено з 24:00 30.06.2023\~р. постановою Кабінету Міністрів\~України від 27.06.2023\~р. №\~651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Згідно з пунктом 19 розділу "ПРИКІНЦЕВІ ТА\~ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №\~64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022\~року №\~2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином позовна давність з 12.03.2020\~р. по 30.06.2023\~р. продовжувалася на цей строк, при цьому з 24.02.2022\~р. перебіг позовної давності зупинений. Частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 267\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Підприємство звернулося з позовом 19.01.2024\~р., що підтверджується цією датою на відмітці про його одержання Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області на першому аркуші позовної заяви (а.\~с.\~1). Таким чином Підприємством пропущено позовну давність за позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з серпня 2015\~р. по лютий 2020\~р. включно, тобто у розмірі 22\~257,48\~грн. Підприємство не надало будь-яких доказів, які б вказували, що воно пропустило позовну давність за вказаними вимогами з поважних причин. Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов Підприємства підлягає частковому задоволенню, а саме на його користь з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2020\~р. по 30.11.2023\~р. включно у розмірі 21\~101,62\~грн. (по 10\~550,81\~грн. з кожного). На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь Підприємства у якості відшкодування судових витрат (сплаченого за подання позову судового збору) з [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі по 736,82\~грн. з кожного.

Outcome: partial