Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

В грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просив суд: поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме квартиру, загальною площею 62,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири, загальною площею 62,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири, загальною площею 62,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме автомобіль Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 154820,00 грн. грошової компенсації вартості частки автомобіля; припинити право власності [PERSON] на частку автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право особистої власності на автомобіль Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2024. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У період сумісного проживання сторонами було придбано в інтересах їх сім`ї наступне майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] та автомобіль Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] .Наразі у сторін погіршились відносини, відповідач не пускає його до квартири, а також не надає у користування автомобіль придбаний під час перебування у шлюбі, у зв`язку із чим виникла необхідність у поділі майна. Позивач вважає, що найбільш збалансованим та ефективним є поділ автомобіля шляхом стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля та визнання права особистої власності на автомобіль за позивачем. Вказаний автомобіль знаходиться у безпосередньому користуванні відповідача і позивач не може ним користуватися через неприязне ставлення до нього відповідача. За наявною у позивача інформацією, відповідач не в змозі буде сплатити половину вартості транспортного засобу, так як для неї це буде надмірним тягарем. Крім того, цей автомобіль необхідний позивачу для здійснення господарської діяльності, на відміну від відповідача.Враховуючи зазначене, позивач просив визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , та припинити право власності відповідача на цей транспортний засіб. Оскільки вказані квартира та автомобіль були придбані спільно сторонами під час перебування в шлюбі, а відтак є спільним майном подружжя, тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом про поділ майна подружжя. 28.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 75-77). Відзив на позовну заяву мотивований тим, що проживаючи в шлюбі однією сім`єю в період з 04 вересня 2005 року по 24 червня 2024 року сторони придбали наступне майно: квартиру площею 62,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску;автомобіль марки Нyundai модель Sоnаtа 2014 року випуску; земельну ділянку розміром 0,0741 га, кадастровий номер 0521687500:04:005:0167, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; садовий будинок площею 52,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що під час шлюбу подружжям було придбано лише квартиру в м. Вінниці та автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску. Проте, нічого не зазначається про інше майно. З приводу спірної квартири відповідач просить врахувати, що у ній проживає відповідач та двоє дітей. Після розлучення позивач залишив вказане помешкання та переїхав проживати у інше приміщення. Таким чином, зважаючи на положення ч. 3 ст. 70 СК України відповідач вважає, що квартиру слід поділити наступним чином: частину виділити у особисту приватну власність [PERSON] , а 3/4 виділити у приватну власність [PERSON] . Крім того, до 2024 року у власності сторін перебувало два транспортних засоби: автомобіль марки Нyundai модель Sоnаtа був зареєстрований за позивачем, а автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta зареєстрований за відповідачем. Сторони є особами, які мають посвідчення водія та активно користуються транспортними засобами. Позивач [PERSON] перед розлученням розпорядився своїм майном та здійснив продаж свого автомобіля 21 березня 2023 року. Відповідач працює у сфері нерухомості (ріелтором) та постійно змушена пересуватись в межах міста, не здійснювала продажу свого транспортного засобу та активно ним користується. Крім того, на утриманні у відповідача перебувають діти, яких необхідно возити до школи, на гуртки, змагання. Запропонований позивачем варіант поділу є неприйнятним для відповідача. Вважає, що з приводу транспортних засобів між сторонами уже здійснено поділ. Фактично, автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta є особистою приватною власністю [PERSON] , а автомобіль марки Нyundai модель Sоnаtа був особистою приватною власністю [PERSON] . Позивач продав свій автомобіль та кошти від такого продажу залишив на свої потреби, оскільки відсутні будь-які докази, що позивач використав кошти від продажу майна в інтересах сім`ї. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Браславець Я.Ю. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задоволити. Представник відповідача - адвокат Олійник А.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 2, 4, ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2005, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2024 (справа №127/16070/24) (а.с. 9-10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 15069317 від 20.12.2013, за позивачем [PERSON] зареєстровано в цілому на праві власності квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., серія та номер 5880 (а.с. 36). Відповідно до рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання №1231 від 30.09.2022 «Про перейменування вулиць, провулків, проїздів, тупиків, площ у місті Вінниці» вулицю Грибоєдова перейменовано на вулицю Георгія Нарбута (а.с. 129-132). 10.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання по кредиту на суму 291000,00 грн., у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього (а.с.15-24). Відповідно до консультаційного висновку ТОВ «Експерт Компані+» №11/24-08 від 22.11.2024 оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 2580520,00 грн. (а.с. 25-26). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] (а.с. 128). Відповідно до консультаційного висновку ТОВ «Експерт Компані+» №11/24-09 від 22.11.2024 оціночна вартість автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] становить 309640,00 грн. (а.с. 39-43). Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, в період з 4 вересня 2005 року по 24 червня 2024 року, гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] були зареєстровані/перереєстровані, наступні транспортні засоби: - СНЕVROLET АVЕО 2008 року випуску, дата реєстрації 11.06.2008, дата перереєстрації на іншого власника 13.08.2016; - НОNDА АССОRD 2006 року випуску, дата реєстрації 26.08.2016, дата перереєстрації на іншого власника 14.01.2020; - НYUNDАІ SONATA 2014 року випуску, дата реєстрації 11.10.2019 , дата перереєстрації на іншого власника 21.04.2023 (а.с. 78). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просила суд відступити від принципу рівності часток подружжя у спільній власності, обґрунтовуючи тим, що з нею залишаються проживати двоє неповнолітніх дітей. Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] щодо необхідності відступу від рівності часток та визнання за нею права власності на 3/4 частки квартири з огляду на таке. Підставами для відступу від рівності часток у відповідності до ч. 2 ст. 70 СК України є обставини, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України відповідачкою [PERSON] не надано суду достатніх та належних доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Отже, у розумінні ст. ст. 60, 70 СК України спірне нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS] та рухоме майно - автомобіль Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , набуте подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні, тому суд вважає за можливе в порядку поділу спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] , за кожним, по 1/2 (ідеальній) частці на вказану квартиру. В порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] , за кожним, по 1/2 (ідеальній) частці на вказаний автомобіль. Щодо позовної вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 154820,00 грн. грошової компенсації вартості частки автомобіля та припинення права власності [PERSON] на частку автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] , то суд дійшов такого висновку. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. В судовому засіданні представник відповідача повідомив, що відповідач [PERSON] не надає свою згоду на компенсацію їй позивачем вартості її частки в спільному майні подружжя - автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова VIN [NUMBER] і не бажає припинення її права власності на вказаний автомобіль. За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Крім того, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач і відповідач є власниками спірного автомобіля. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування автомобілем, поділ є неможливим, а тому просив стягнути з нього на користь відповідачки грошову компенсацію за належну їй частку. В той же час, позивачем не доведено фінансової спроможності сплатити грошову компенсацію в розмірі 154820,00 грн., зокрема, суду не надано доказів зарахування позивачем 154820,00 грн. на депозитний рахунок суду. Враховуючи зазначене, суд вважає, що задоволення позову в цій частині призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки позивач неспроможний сплатити відповідачу грошову компенсацію за її частку автомобіля, а відсутність у позивача коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу автомобіля. Крім того, відповідач не давала згоди отримати кошти у позивача за її частку у праві власності, а примушування її до цього стане наслідком порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку. За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки відповідачу з позивача, який сплатити таку компенсацію неспроможний та суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів. Такий висновок узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц. За встановлених вище обставин суд доходить висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з позивача грошової компенсації вартості частки автомобіля та припинення права власності [PERSON] на частку автомобіля. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 7225,40 грн.

Outcome: approved