Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя батькові позивачки належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті батька позивачки прийняла її мати [PERSON] , так як на час смерті [PERSON] вона постійно проживала з ним в зазначеному будинку, управляла та користувалась майном. Однак, своїх спадкових прав мати позивачки не оформила та померла [INFO] . Спадщину після смерті матері позивачки прийняв брат позивачки [PERSON] . Однак, і він своїх спадкових прав на вказане майно не оформив та помер [INFO] Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Рунгурської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області не посвідчувався. Господарство за даною адресою відносилось до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 01.07.1990 року в цьому господарстві було зареєстроване місце проживання позивачки, її батьків та брата. З метою оформлення своїх прав на вказане спадкове майно позивачка звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорця Віталія Михайловича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки вона фактично вступила в управління спадковим майном, проживає в даному будинку, утримуючи його. Однак, цим нотаріусом відмовлено позивачці у видачі зазначеного свідоцтва, оскільки у спадкоємиці відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлим [INFO] [PERSON] на вказане спадкове майно. У зв`язку із цим позивачці рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позивачка в судове засідання не з`явилась, 20.02.2025 року її представник, адвокат Гринів Яна Василівна подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 97). Представник відповідача Варчук І. в судове засідання не з`явилася, 24.02.2025 року до суду надійшла її заява від 20.02.2025 року, в якій вона просить розглянути справу без її участі та вказує, що визнає позовні вимоги (а. с. 99). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтв про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 51) та серії [NUMBER] батьками позивачки та її брата [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно з відміткою у паспорті позивачки 24.11.1990 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (актовий запис № 176), шлюб між [PERSON] та позивачкою розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишила собі прізвище « [PERSON] » (а.с.18). Відповідно до даних свідоцтв про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 12), серії [NUMBER] (актовий запис №8) та серії [NUMBER] (актовий запис №4), батько позивача помер [INFO] , мати - [INFO] , а вказаний брат [INFO] (а. с. 13-15). Згідно з даними свідоцтва про право власності на домоволодіння батьку позивачки [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , та належить до колгоспного двору (а.с.21). Відповідно до довідок № 331 та 332, виданих 18.11.2024 року Рунгурським старостинським округом Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області (далі Рунгурський старостинський округ), рішенням №6 президії Обласної ради від 21.05.1990 року назва села «Новомарківка», змінена на « [PERSON] ». Згідно з рішенням виконавчого комітету Рунгурської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області №2 від 30.01.1997 р. назву вулиці "Долішня» змінено на " [PERSON] » (а.с. 22, 23). Згідно з даними свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння, виданого 18.05.1989 року виконкомом Коломийської районної ради Івано-Франківської області на підставі рішення виконавчого комітету вказаної ради №101 від 10.05.1989 року, виписки з інвентаризаційних матеріалів №2 та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленими (виписка та технічний паспорт) ПП «Інжинірінг проектбуд» 13.05.2024 року, право власності на вище вказане нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] як головою колгоспного двору. Дане майно складається із: житлового будинку «А», загальною площею 36, 10 кв. м., житловою площею 16, 5 кв. м.; літньої кухні «Б»; гаражу «В»; стодоли «Г»; стайні «Д»; вбиральні «Е» (а.с. 21, 24, 48-50). Відповідно до довідки № 327 від 18.11.2024 року, виданої Рунгурським старостинським округом місце проживання [PERSON] було зареєстроване, і вона фактично проживала за вищевказаною адресою з 1963 року до дня смерті [INFO] . Зазначений спадковий будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 01.07.1990 р. в ньому було зареєстроване місце проживання: - [PERSON] (батька позивачки), голова двору, який помер [INFO] ; - [PERSON] (матері позивачки), яка померла [INFO] ; - [PERSON] (брата позивачки), який помер [INFO] ; - позивачки. На день смерті [PERSON] за вказаною адресою було зареєстроване місце проживання позивачки, її брата, а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від мені спадкодавця [PERSON] виконкомом вказаного органу місцевого самоврядування не посвідчувався (а. с. 19). Згідно з довідкою №328, виданою вказаним старостинським округом 18.11.2024 року, місце проживання брата позивачки [PERSON] було зареєстроване та він фактично проживав за вищевказаною адресою з 1963 року до дня смерті ( [INFO] ). На день смерті [PERSON] за вказаною адресою було зареєстроване місце проживання зазначених вище осіб. Заповіт від мені цього спадкодавця виконкомом вказаного органу місцевого самоврядування не посвідчувався (а. с. 20). Судом також встановлено, що з метою оформлення прав на спадщину за законом позивачка звернулася з відповідною заявою до вищевказаного приватного нотаріуса, який рекомендував їй звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки у спадкоємиці відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлим [INFO] [PERSON] на вказане спадкове майно, про що 15.04.2024 року вказаним приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 25). Отже, судом встановлено, що після смерті своїх батьків та брата позивачка є єдиною спадкоємицею вказаного нерухомого майна, яка прийняла дану спадщину. Даний факт підтверджується матеріалами спадкової справи № 18/2024 (а.с.72-96). Згідно з положеннями п.11 ч.1\~ст.346 ЦК України\~право власності припиняється у разі смерті власника. Судом встановлено, що позивачка як дочка голови колгоспного двору прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном та продовжуючи там проживати. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 чинного ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 чинного\~ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до роз`яснень, наведених в підпунктах «а», «б» п.6\~постанови Пленуму\~Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20, положення статей 17,18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). Право власності на майно, яке належало\~колгоспному\~двору і\~збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Крім того, відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачкою як за єдиним спадкоємцем за законом права власності на вказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору. Отже, позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.392,1261,1296 ЦК України, ст.ст.206, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved