Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2884, виданий 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] (в документі зазначена як [PERSON] ), РНОКПП: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», код ЄДРПОУ 38548598, заборгованості за кредитним договором № 0126-7048 від 15.02.2019 у загальному розмірі 17946,00 грн; судові витрати по справі у розмірі 6 453,44 грн, що складається з: 968,96 грн сплата судового збору за подачу позовної заяви, 484,48 грн сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову, та 5000 грн, витрати за професійну правничу допомогу - покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 лютого 2025 року [PERSON] (на момент укладення кредитного договору [PERSON] ), стали приходити SMS повідомлення про блокування банківських карток, рахунки яких відкриті в різних банків. Зателефонувавши на гарячу лінію до працівників АТ «Ощадбанк» [PERSON] стало відомо про наявність виконавчого провадження ВП № 66925023, що було відкрито та знаходиться у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича. Звернувшись до приватного виконавця Лисенко Ю.О., позивач ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження ВП № 66925023 та дізналася, що це провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 2884, виданого 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», заборгованості за кредитним договором № 0126-7048 від 15.02.2019 у загальному розмірі 17946,00 грн. У позовній заяві зауважується, що 24 серпня 2024 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу позивач (на той час [PERSON] ) отримала прізвище - [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . З відкритих джерел в мережі інтернет позивачеві стало відомо, що Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 лютого 2023 року № 231/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] », на підставі наказу Міністерства юстиції України від 09 лютого 2023 року № 560/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] », нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича припинено з 14 лютого 2023 року. У позовній заяві зазначається, що ознайомившись з документами, отриманими від приватного виконавця, та інформацією, що міститься у відкритих джерелах та реєстрах України, позивач дійшла висновку про необхідність звернення до суду за захистом своїх прав з метою визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач посилається на те, що вчиняючи 01.06.2021 виконавчий напис № 2884 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Враховуючи, що відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір між стягувачем та боржником, кредитний договір, що укладений між фінансовою установою і клієнтом у простій письмовій формі не є документом, за яким може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, дана обставина є достатньою для визнання виконавчого напису № 2884 від 01.06.2021 таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, оскільки виконавчий напис у розумінні ЦК не є правочином, недійсність якого може бути встановлена судом, а тому він може бути визнаний лише таким, що не підлягає виконанню. Боржник може захищати свої права шляхом пред`явлення вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (повністю або частково). Отже, на думку позивача, у цьому випадку, виконавчий напис № 2884 від 01.06.2021 приватним нотаріусом Бригідою В.О. був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та при його вчиненні не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Позивач зазначає, що стягувана за виконавчим написом заборгованість є спірною, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав повного обсягу документів, нотаріусом не перевірено відсутність спору між кредитором та позичальником, нотаріусом не перевірено, чи у рамках строку позовної давності нараховано заборгованість, позивач просить про задоволення позовних вимог щодо визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві також вказується, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, що вже понесені позивачем, становить 6 453,44 грн, що складається з: витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн; сплата судового збору за подачу позовної заяви, у розмірі 968,96 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 484,48 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просить: виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньо ринкової вартості, цієї послуги, що складає 2\~500,00 грн; враховуючи не надання позивачем до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому законом порядку, відмовити в стягнені з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Обґрунтовуючи клопотання, відповідач посилається на те, що у позовній заяві зазначено, що позивач здійснив витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн згідно з договором про надання правової допомоги. Відповідач вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Їх розмір є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання зазначених послуг. Підготовка справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося досить тривалий час. Висновки щодо співмірності, розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу: зазначена справа не є складною, розгляд справи призначено в рамках спрощеного позовного провадження; всі процесуальні документи, є практично шаблонними та їх приклади знаходяться у вільному доступі в мережі інтернет, зазначений факт мінімізує витрати часу на підготовку процесуальних документів; зазначена справа не вимагає додаткового вивчення законодавства чи судової практики, оскільки має сталу судову практику протягом доволі тривалого часу; зазначена справа має мінімальне значення для позивача, оскільки не призводить до виникнення, зміни або припинення майнових прав чи фінансових інтересів позивача. Відповідач посилається на постанову ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, зазначає, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Також відповідач посилається на рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 (заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим), рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір), постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 (якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу). Відповідач вважає, що зазначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, є неспівмірним зі складністю справи; не відповідає критерію реальності та розумності таких витрат та що відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, можливе в розмірі середньо ринкової вартості, цієї послуги, що складає 2 500,00 грн. Відповідача вказує, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Відповідач посилається на постанову ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 та зазначає, що види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону. Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування. Відповідач посилається на постанову ВС від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17, вказує, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. Відповідач також посилається на постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідач вказує, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідач зазначає, що у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі 509/5043/17 зазначено, що: «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Відповідач також зазначає, що у даній цивільній справі позивачем не було надано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому законом порядку. Тобто, відсутність вищезазначеної інформації (документів) є прямою підставою щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд при вирішенні питання щодо ухвалення рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, відповідно до якої було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до постанови ВС від 28.10.2020 року у справі № 461/85/19; процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. У судове засідання представник відповідача не прибув, відкласти розгляд справи не просив, судова повістка була направлена відповідачу до електронного кабінету в Електронному суді та її отримання підтверджується відповідною довідкою. Позивач позовні вимоги у судовому засіданні підтримала. Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем з посиланням на статті 87 91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинено виконавчий напис № 2884, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , як боржника за кредитним договором № 0126-7048 від 15.02.2019, укладеним з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», код ЄДРПОУ 38548598, яке є стягувачем, заборгованості за кредитним договором № 0126-7048 від 15.02.2019, за період 01.03.2019 по 12.05.2021 у сумі 17596,00 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плати із стягувача у розмірі 350,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 17946,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 24 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. було відкрите виконавче провадження № 66925023, стягувачем у якому є ТОВ «Укр Кредит Фінанс», боржником [PERSON] 26 лютого 2025 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника. 28 лютого 2025 року приватний виконавець виніс постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, а саме прізвища боржника з « [PERSON] » на « [PERSON] », оскільки згідно з наданим боржником свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.08.2024 було встановлено, що боржником [PERSON] в результаті реєстрації шлюбу змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Суд зазначає, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон від 02.09.1993 № 3425-XII) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону від 02.09.1993 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону від 02.09.1993 № 3425-XII передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Пунктом 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно з пунктом 1 Переліку документів, до документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесені нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За змістом виконавчого напису від 01.06.2021 № 2884 його вчинено на підставі ст.ст. 87 91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 2 (а саме «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») вказаний Перелік документів було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Проте, постанову КМ України від 26 листопада 2014 року № 662 було визнано незаконною та нечинною (в тому числі в частині зазначеного доповнення пунктом 2) постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постанова суду набрала законної сили з моменту проголошення. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.06.2021, тобто вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тобто фактично на підставі правової норми, визнаної судом незаконною та нечинною. Виконавчий напис було вчинено за нотаріально не посвідченим кредитним договором № 0126-7048 від 15.02.2019, укладеним ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] . Крім того, у позовній заяві стверджується, що стягувана за виконавчим написом заборгованість є спірною, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав повного обсягу документів, нотаріусом не перевірено відсутність спору між кредитором та позичальником, нотаріусом не перевірено. Доказів надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику відповідачем суду не надано. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зазначив, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Верховний Суд також вказав на те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] потрібно задовольнити та спірний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать серед іншого витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн та за подання заяви про забезпечення позову 484,48 грн. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє повністю, то понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у вказаній сумах підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд дійшов таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, за змістом позовної заяви позивачем понесені витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. До позовної заяви додані копії ордеру надання правничої допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Проте, суду не надано договору про надання правничої допомоги чи його копії, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та, відповідно, їх вартості, не вказано кількість часу витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій, не надано акта наданих послуг (виконаних) робіт та/або доказів оплати наданих послуг (виконаних робіт) для підтвердження витрат, які позивач вже поніс чи має понести у зв`язку із наданням правничої допомоги. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн із відповідача на користь позивачки. 17 березня 2025 року судом було постановлено ухвалу про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 2884, виданого 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення із [PERSON] (у постанові від 24.09.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66925023 прізвище боржника [PERSON] ), [INFO] , на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості у розмірі 17946,00 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved