Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивує\~тим,\~що [PERSON] \~перебувала в\~шлюбі з\~ [PERSON] з\~27\~березня 2009\~року.\~Вказаний шлюб\~було зареєстровано\~Відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Святошинського\~районного управління\~юстиції в\~місті Києві,\~про що\~було видано\~свідоцтво про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~та зроблено\~актовий запис\~за №\~315.\~Рішенням Святошинського\~районного суду\~міста Києва\~від 10\~лютого 2025\~року,\~розірвано шлюб\~між позивачем\~та відповідачем,\~справа №\~759/17761/24.\~Нами,\~як подружжям,\~було набуто\~наступне нерухоме\~майно:\~земельну ділянку\~кадастровий номер\~3221087001:01:001:0136,\~цільове призначення\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~за адресою:\~ [ADDRESS] , титульний володілець відповідач; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельні ділянки місця розташування: кадастровий номер 3221087001:01:001:0136, титульний володілець Відповідач на підставі Свідоцтва про право власності від 12 січня 2015 року; квартиру загальною площею 110 кв.м., житлова 53,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , титульний володілець Відповідач на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 25 січня 2024 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзін М.С. Згідно Довідки № 1661/01-24 від 15.01.2024 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] внаслідок проведеної інвентаризації, об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 547661432210 (житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) знищено внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації. 15 січня 2024 року позивачем надано згоду відповідачу, оформлену у вигляді заяви підпис на якій нотаріально посвідчений, на припинення права власності та здійснення держаної реєстрації закриття розділу житлового будинку [ADDRESS] , про що 17 січня 2024 року внесено відповідний запис про закриття розділу у зв`язку із знищенням об`єкта речових прав. За рахунок компенсації, виплаченої за знищений житловий будинок, 25 січня 2024 року на ім`я відповідача було придбана квартира. Ринкова вартість трикімнатної квартири, загальною площею 110 кв.м., житлова 53,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] становила 5 590 500,00 (п`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто тисяч п`ятсот) гривень. Оскільки, сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, шлюбного договору сторонами не укладалося, позивач вимушена звертатися до суду з проханням здійснити поділ спільного майна подружжя. На підставі зазначеного, просила суд: визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 3221087001:01:001:0136, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 3221087001:01:001:0136, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 16 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. До суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому представник відповідача вказала, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221087001:01:001:0136, розташована за адресою [ADDRESS] , яка виділена із земельної ділянки з загальним кадастровим номером: 3221087001:01:001:0119 не набула статусу спільної власності сторін і є особистою власністю відповідача. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 26 травня 2025 року було закрито провадження у цивільній справі № 367/4163/25 в частині позовних вимог про визнання за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 3221087001:01:001:0136, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 3221087001:01:001:0136, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відмовою позивача від вказаної частини позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала та просила постановити рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 27.03.2009 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис про укладення шлюбу за № 315, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 27.03.2009 року. В шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 05.05.2009року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2025 року у справі № 759/17761/24 шлюб сторін розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям було набуто житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки № 1661/01-24 від 15.01.2024 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] внаслідок проведеної інвентаризації, об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 547661432210 (житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) знищено внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації. 15 січня 2024 року позивачем надано згоду відповідачу, оформлену у вигляді заяви підпис на якій нотаріально посвідчений, на припинення права власності та здійснення держаної реєстрації закриття розділу житлового будинку [ADDRESS] , про що 17 січня 2024 року внесено відповідний запис про закриття розділу у зв`язку із знищенням об`єкта речових прав. За рахунок компенсації, виплаченої за знищений житловий будинок, 25 січня 2024 року було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] . Ринкова вартість трикімнатної квартири, загальною площею 110 кв.м., житлова 53,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] становила 5 590 500,00 (п`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто тисяч п`ятсот) гривень, що підтверджується Висновком про вартість майна від 24 січня 2024 року, виданим ТОВ «Ленд Бізнес Консалт». Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. У справі, що розглядається, встановлено, що спірне майно, а саме квартира придбана за час шлюбу сторін. Враховуючи, що жодна зі сторін не спростовувала презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, суд вважає обґрунтованими доводи позовної заяви про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи спір про спосіб поділу спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1-2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи суб`єктний склад, предмет та підстави позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд погоджується із запропонованим позивачем та підтриманим відповідачем способом поділу спільного майна подружжя. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя у спосіб, запропонований позивачем, та підтриманий відповідачем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 15\~140,00 гривень. За приписами ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подана заява про визнання позову, 50 відсотків судового збору, що складає 7\~570,00 гривні, підлягають поверненню з державного бюджету позивачу. Решту судового збору у сумі 7\~570,00 гривні слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved