Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк в тридцять днів, який був пропущений з поважних причин, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким заповів на користь позивача дві земельні ділянки. Позивач стверджує, що про вказаний заповіт йому стало відомо після закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини, а тому він пропустив згаданий строк з об`єктивних, істотних причин, які є поважними. Крім того, звертає увагу на ту обставину, що пропущений ним строк на прийняття спадщини є незначним. Заява до нотаріального органу про відмову від прийняття спадщини ним не подавалася. На даний час він має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 25.09.2024 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.17, 18). Ухвалою суду від 30.10.2024 року за клопотанням позивача замінено первісного відповідача Погребищенську міську раду належним відповідачем [PERSON] (а.с. 33, 34). Ухвалою суду від 06.02.2025 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Погребищенську міську раду. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 44, 45). Ухвалою суду від 08.04.2025 року на підставі заяви позивача закрито провадження у справі в частині позовних вимог до відповідачки [PERSON] у зв`язку із відмовою від заявлених до неї позовних вимог (а.с.52). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте останній через канцелярію суду 23.09.2024 року подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.12). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився, натомість головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Дзюба О.О. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 57). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так,\~за змістом\~ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 17.08.2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Жмурчук Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 81, згідно із яким він заповів на користь [PERSON] : - земельну ділянку, що розташована на території Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 28 га, посвідчену свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВЕР №994461 від 11.10.2007 року; - земельну ділянку, що розташована на території Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 8386 га, кадастровий номер 0523484000:07:002:0050, посвідчену свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НАЕ №239867 від 29.10.2014 року (а.с. 7). 09.06.2023 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений старостою Павлівського старостинського округу Погребищенської міської ради Панасюк В.М., зареєстрований в реєстрі за №16-42, згідно із яким земельну ділянку, що розташована на території Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 8386 га, кадастровий номер 0523484000:07:002:0050, посвідчену свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НАЕ №239867 від 29.10.2014 року, заповів на користь [PERSON] (а.с.27). [INFO] помер [PERSON] (а.с.6). Згідно із довідкою старости Павлівського старостинського округу Погребищенської міської ради Панасюк В.М. від 19.01.2024 року №16-7 [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). 19.01.2024 року [PERSON] звернулася до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.26). Вирішуючи питання щодо належного відповідача у розглядуваній справі, суд виходить із того, що згідно із ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Як вбачається зі змісту заповіту від 09.06.2023 року він суперечить попередньому заповіту від 17.08.2015 року лише в частині розпорядження [PERSON] на випадок своєї смерті земельною ділянкою, що розташована на території Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 8386 га, кадастровий номер 0523484000:07:002:0050, яку він заповів на користь [PERSON] . Водночас, складання ним нового заповіту від 09.06.2023 року не призвело до скасування попереднього заповіту від 17.08.2015 року в частині розпорядження [PERSON] на випадок своєї смерті земельною ділянкою, що розташована на території Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 28 га, посвідчену свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВЕР №994461 від 11.10.2007 року, яку він заповів на користь [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає, що належним відповідачем за позовом є саме Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області, до якої може перейти право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 28 га після смерті [PERSON] у разі визнання її судом відумерлою спадщиною. Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував на те, що він вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини про наявність складеного на його користь заповіту йому не було відомо. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Як роз`яснено в пункті 24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008\~року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 сформульовано правовий висновок про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 обумовлено, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Ураховуючи те, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, був позбавлений об`єктивної можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини про наявність складеного спадкодавцем заповіту йому не було відомо, беручи до уваги, що позивач не є спадкоємцем за законом, то причини пропуску [PERSON] строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачеві додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати принципам свободи заповіту та пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. ст. 55, 124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивач бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ним судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на його користь.

Outcome: approved