Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

25.11.2024 ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №910971822 від 13.07.2021 у розмірі 70 999 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 13.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №910971822 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач добровільно, за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, обрав для себе бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти в сумі 19 000 грн., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та уклав кредитний договір без зовнішнього примусу. Звертає увагу на те, що кредитний договір №910971822 від 13.07.2021 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 19 000 грн., проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 70 999 грн., з яких: 18 999,80 грн. - заборгованість по кредиту та 51 999,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (інші умови договору залишилися без змін). 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.122022 (інші умови залишилися без змін відповідно до договору від 31.12.2020). 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 (інші умови залишилися без змін відповідно до договору від 31.12.2020). 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 46 090,00 грн.. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткові угоди №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, у тому числі, і до відповідача на загальну суму 70999 грн. 30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 3009/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором на загальну суму 70999,00 грн. Оскільки відповідач порушив умови договору, станом на час звернення до суду заборгованість [PERSON] складає 70 999 грн., яка складається з: 18 999,80 грн. заборгованості по кредиту; 51 999,80 грн. заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом. Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати зі сплати судового збору та за надання професійної правничої допомоги. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначається, що [PERSON] заперечує факт укладення кредитного договору з ТОК «Манівео швидка фінансова допомога», отримання коштів від зазначеної організації. Представник відповідача, також, вказує, що позивачем не надано доказів укладення договору, погодження істотних умов договору, видачі коштів відповідачу, відсутній формуляр заяви на отримання кредиту, який би містив електронний підпис [PERSON] , в матеріалах відсутні документи, які підтверджують особу позичальника; нараховані суми не відповідають законодавству та заявленим позивачем вимогам, є непропорційно завищеними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи, перебуває на обліку в ПФУ, отримує пенсійні виплати на банківський рахунок, а тому його персональні дані могли бути взяті без його відома. В судовому засіданні 24.02.2025 представник відповідача заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві, зауважив, що до позову не долучені докази, що відповідач брав даний кредит, у відповідача відсутня електронна адреса, номер мобільного телефону йому не належить, попереджень щодо несплати кредиту йому не надходило. У матеріалах відсутній оригінал договору, номер карткового рахунку, а картка з такими останніми номерами відповідачу не належить. [PERSON] телефонував з цього приводу в поліцію, але йому сказали, що справа уже в суді, тому рішення прийматиме суд. 03.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, обрав для себе бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти в сумі 19 000 грн., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та уклав кредитний договір №910971822 від 13.07.2021, підписавши його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 19 000 грн.. В подальшому позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Натомість, відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості та доказів на спростування позовних вимог. 17.03.2025 представником позивача до суду надіслано клопотання про витребування доказів щодо емітування картки на ім`я [PERSON] , щодо фінансового номера телефону відповідача, щодо переказу коштів за кредитним договором на зазначений картковий номер. 31.03.2025 представник відповідача подав до суду заяву із запереченням проти задоволення клопотання у зв`язку з безпідставністю. 31.03.2025 ухвалою суду витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо банківської картки, фінансового номеру [PERSON] та щодо переказу коштів за кредитним договором останньому. 21.04.2025 на виконання ухвали суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк», в якій підтверджено належність карткового рахунку та фінансового номеру телефону [PERSON] , перерахування на вказаний рахунок 13.07.2024 коштів у сумі 19 000 грн.. У судове засідання 13.05.2025 представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви зазначене прохання розглядати справу за його відсутності, заявлені вимоги задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явився, останній подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в позові та вказав на неналежність як доказу виписки з банківського рахунку, так як остання отримана в порушення вимог законодавства щодо розголошення банківської таємниці. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. 13.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомив про оголошення повного судового рішення 19.05.2025. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 13.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 910971822 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач, за алгоритмом дій споживача (а.с.25-32), за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (а.с.16-22), після чого заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (а.с.23). Відповідно до умов договору, відповідачу надаються грошові кошти в розмірі 19 000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою 1,08% в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою; 1,56% в день за індивідуальною процентною ставкою, 1,7% в день за базовою процентною ставкою. 13.07.2021 кошти в сумі 19 000 грн. перераховані на банківську карту № [NUMBER] , призначення платежу: «Переказ коштів згідно договору №910971822 від 13.07.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (а.с.33). Згідно електронного повідомлення АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024, АТ «ТАСКОМБАНК» надає підтвердження, що банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунки одержувачів, в тому числі на [NUMBER] в сумі 19 000 грн. 13.07.2021 (а.с.34-35). 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчувався 28.11.2019.(а.с.36-41). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. Інші умови договору залишилися без змін (а.с.42). 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01 (а.с.43-47). 31.12.2021 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 (а.с.48) 31.12.2022 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 (а.с.49). 31.12.2023 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 (а.с.50). Згідно реєстру прав вимоги №155 від 12.10.2021, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право грошової вимоги до [PERSON] (а.с.51-52). 05.08.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строком до 04.08.2021 (а.с.53-57). 03.08.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №2, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 (а.с.58). 30.12.2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №3, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 (а.с.59). Згідно реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право грошової вимоги до [PERSON] (а.с.60-61). 30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги за згаданим договором кредиту на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал», договір № 3009/24 (а.с.62-66). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників від 30.09.2024, реєстру боржників від 30.09.2024, ТОВ «Юніт Капітал» отримало право грошової вимоги до [PERSON] (а.с.67-69). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] здійснювалася оплата 11.08.2021 за тілом кредиту в сумі 0,20 грн., за процентами в сумі 5 950,80 грн., а всього в сумі 5 951 грн. (а.с.70-72) Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №910971822 від 13.07.2021, станом на 07.10.2024 заборгованість за сумою кредиту [PERSON] перед ТОВ «Юніт Каптіал» становить 70 999 грн. (а.с.73). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.04.2025, на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] (а.с.176). Випискою з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] підтверджується зарахування переказу на картку в сумі 19 000 грн. (а.с.177). Інших доказів суду надано не було. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України). У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ст. 205 ЦК України. правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріалами справи повністю доведено укладання між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі строкового кредитного договору №910971822 від 13.07.2021, шляхом переходу відповідачем на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, обранням для себе бажаної суми грошових коштів та бажаного строку кредитування, зазначенням своїх персональних даних, в тому числі електронної пошти, фінансового номеру телефону, номеру банківської картки, на яку в подальшому отримав грошові кошти в сумі 19 000 грн. Пройшовши декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач уклав кредитний договір №910971822 від 13.07.2021, підписавши його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. У ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Платіжною інструкцією від 13.07.2021, повідомленням АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» та випискою з карткового рахунку [PERSON] від 14.04.2025 підтверджується зарахування на картковий рахунок № [NUMBER] , який належить відповідачу, коштів у сумі 19 000 грн. Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Припущення представника відповідача щодо укладення кредитного договору третіми особами, отримання ними коштів (в тому числі і часткове погашення заборгованості третіми особами) не знайшло свого підтвердження доказами, наявними в матеріалах справи. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №910971822 від 13.07.2021, відповідач не звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинення щодо нього шахрайських дій, чи щодо незаконного доступу до його банківського рахунку чи мобільного телефону третіх осіб або витоку персональних даних. Тобто сторона відповідача не спростувала зміст належних та достатніх доказів щодо укладення відповідачем договору та отримання коштів на свій рахунок від позивача. Щодо доводів представника відповідача про недопустимість як доказу виписки з банківського рахунку, то суд враховує, що даний доказ отриманий у встановленому процесуальному порядку на підставі ст. 84 ЦПК України, а тому доводи про порушення вимог щодо розголошення банківської таємниці при цьому - суд відхиляє як безпідставні. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вказане, а також факт часткового погашення заборгованості відповідачем, суд приходить до висновку про укладення спірного договору між відповідачем та первісним кредитором та про наявність заборгованості за ним. Водночас, суд не погоджується з розміром заборгованості за договором. У ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Пунктом 1.7 Договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). В п.1.8 Договору зазначено, що сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Згідно п.1.9, 1.9.1, 1.9.3, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 394,20% річних, що становить 1,08% від суми Кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Так, кредитним договором передбачено нарахування процентів в межах 30-денного строку, оскільки позивачем не надано доказів підтвердження пролонгації договору відповідачем. Відповідачем допущено порушення п.1.9.1 Договору, у зв`язку з чим застосовується процентна ставка, згідно п.1.9.3 Договору, в розмірі 1,7% в день. За визначений період, повинно бути нараховано 9 690 грн. процентів (19 000 грн. х 1.7% х 30 днів, де 19 000 грн. - сума кредиту, 1,7% - базова процентна ставка, 30 днів - строк кредитування). Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 70 999 грн., з яких: 18 999,80 грн. - заборгованість по кредиту та 51 999,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] 11.08.2021 здійснив часткове погашення заборгованості - на суму 5 951 грн. У пункті 3.10 договору зазначено: «у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування Кредитом; - у четверту чергу сплачуються сума Кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення)». З урахуванням пунктів 1.9.1 та 3.10 договору, сплачені відповідачем кошти в розмірі 5 951 грн. розподілено на погашення процентів (5 950,80 грн.) та погашення основного боргу (0,20 грн.). Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків у сумі 51 999,20 грн., позивачем обчислено їх поза межами 30-денного строку, обумовленого п.1.7 договору. Відтак, заборгованість [PERSON] за несплаченими відсотками у сумі 51 999,20 грн є необґрунтованою та не відповідає умовам укладеного кредитного договору. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості у сумі 70 999 грн. Отже, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» склала 22 739 грн. , з розрахунку: (19 000 грн. - 0,20 грн. як тіло кредиту) + (9 690 грн. як відсотки - 5 950,80 грн. як повернуті кошти). Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01від 28.11.2018, фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Надана копія договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора ТОВ «Таліон Плюс». Копія договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Юніт Капітал». Суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Тому, оскільки, в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а доказами по справі підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, наявні докази часткового повернення отриманого кредиту та підтверджено факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №910971822 від 13.07.2021 в сумі 22 739 грн. При вказаних висновках суд враховує і судову практику Житомирського апеляційного суду у аналогічних спорах, рішення в якого є остаточними для даної категорії справ в зв`язку з їх малозначністю (справи № 274/8187/24, 285/3685/24, 285/2084/24, 284/641/24 тощо). Розподіл судових витрат Відповідно ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. За подання позову ТОВ «Юніт Капітал» сплачено 2 422,40 грн., оскільки позов задоволено частково - на суму 22 739 грн., то з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у сумі 775,83 грн. (22 739 грн. х 2 422,40 грн. / 70 999 грн., де 22 739 грн. - сума задоволених позовних вимог, 2 422,40 грн. - сума сплаченого судового збору, 70 999 грн. - сума заявлених позовних вимог) Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №0110/24 від 01.10.2024 між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», протокол погодження вартості послуг до Договору № 0110/24, копію додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги, де в п. 58 вказано відповідача як сторони по справі, акт прийом у-передачі наданих послуг в розмір 6 000 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012 та ордер № 1551393. Вказані докази підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути із [PERSON] на корить ТОВ «Юніт Капітал» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 1 921,63 грн (22 739 грн. х 6 000 грн. / 70 999 грн., де 22 739 грн. - сума задоволених позовних вимог, 6 000 грн. - сума понесених судових витрат, 70 999 грн. - сума заявлених позовних вимог) Заяв про розподіл інших витрат не надійшло. На підставі викладеного, та

Outcome: partial