Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за закономпосилаючись на те, що [INFO] поме рла [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою [PERSON] з 1988 по день її смерті проживала однією сім`єю за вказаною адресою позивачка. Позивачка [PERSON] сплачувала всі витрати пов`язані з похованням [PERSON] . Також за [PERSON] зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ХМ №0354995 від 16.04.1997, розміром 1,79 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , яка мала право на земельну частку (пай), але за життя не оформила своїх прав. У зв`язку із чим, звертається з позовом до суду. Ухвалою від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Пояснила, що проживала разом з батьками та була зареєстрована в [ADDRESS] . З померлою [PERSON] були сусідами, з 1988 взяли її під опіку, доглядали за нею, бо вона була інвалід. Вказала, що жила у [PERSON] , проживали з нею на одному подвір`ї по [ADDRESS] разом із чоловіком і дітьми, а зареєстрована була по [ADDRESS] . Зазначила, що за адресою [ADDRESS] власницею була [PERSON] , будинку вже немає, користується землею. Звернулась до нотаріуса, щоб дав документи, однак нотаріус сказав, що ніяких документів не даємо. Представник позивачки адвокат Яблокова Л.О. у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та вказала, що факт проживання однією сім`єю позивачки з [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а саме актом про встановлення факту спільного проживання, довідкою про те, що [PERSON] похоронила [PERSON] та показами свідків, наданими в судовому засіданні. У зв`язку із чим, позивачка має право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом. Також вказала, що позивачка звертались до нотаріуса з метою отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак державний нотаріус в усній формі відмовила у видачі документів. Представник відповідача Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, в якому просить справу розглядати у його відсутності. Проти задоволення позову заперечує, оскільки з документів доданих позивачкою до позовної заяви вбачається, що [PERSON] лише похоронила [PERSON] за власний рахунок, будь-яких інших доказів спільного проживання чи ведення спільного господарства відсутні, а тому позов є необгрунтованим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] жили в будинках через дорогу. Позивачка жила з мамою, чоловіком і дітьми, батько скоро помер. У [PERSON] сім`ї не було, вона жила сама, ніхто не був прописаний у неї в хаті. Також [PERSON] була в позивачки вдома, обідали разом, але не ночувала в неї. [PERSON] та її сім`я допомагали [PERSON] , вели разом господарство до кінця її життя, може вона і жила в них, бо була одинока, але точно сказати не може. На даний час хата старенька залишилась, позивачка там тримає город. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що жила по сусідству з [PERSON] та [PERSON] , які жили одна навпроти одної. [PERSON] була старша, хромала на ногу, жила з мамою. Коли мама померла, [PERSON] нічого не могла робити, то жила з [PERSON] як одна сім`я. Також [PERSON] мала свою хату, а [PERSON] свою, але разом обідали та обробляли город. Вказала, що як вже не могла [PERSON] справлятись, то спала в хаті [PERSON] , можливо вони і спали окремо. На уточнюючі запитання пояснила, що в які роки це було не пам`ятає. Суд, заслухавши присутніх учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть №23 від 01.11.1996. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ №0354995, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай 16.04.1997 за №647, у землі, яка перебувала у власності спілки селян ім. Затонського, с. Лисець, Дунаєвецького району, Хмельницької області, розміром 1,79 в умовних кадастрових гектарах. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80589209 від 25.03.2025 та Листом Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №617/01-18 від 25.03.2025. Спілці селян ім. Затонського с. Лисець, Дунаєвецького району, Хмельницької області в 1995 році видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000340. Даним актом Спілці селян ім. Затонського було передано у колективну власність 1308,9 гектарів землі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До Державного акту також додається Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де під №352 зазначена [PERSON] . Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Спілці селян ім. Затонського [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0354995 розміром 1,79 в умовних кадастрових гектарах. Як вбачається із Листа завідувача Дунаєвецької державної нотаріальної контори №26/01-16 від 08.02.2025 нотаріусом не виносилася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON] , як особі, що проживала однією сім`єю зі спадкодавцем, оскільки такий факт Цивільним Кодексом УРСР не регулювався, а нотаріус керується законодавством на день смерті спадкодавця. Згідно з довідкою Дунаєвецької міської ради №254 від 18.04.2024 [PERSON] дійсно похоронила [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з Актом про встановлення факту проживання однією сім`єю від 13.11.2024, складеного депутатом Дунаєвецької міської ради Григор`євим О.В. у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] та [PERSON] фактично проживали однією сім`єю не менше п`яти років, починаючи з 1988 року по 1996 рік за адресою: с. Лисець. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка зазначила, що вона з 1988 до смерті [PERSON] проживала разом із нею, на підтвердження зазначених обставин надала копію довідки Дунаєвецької міської ради від №254 від 18.04.2024 про те, що [PERSON] похоронила [PERSON] , яка померла [INFO] та копію акту від 13.11.2024 про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] . В той же час довідка Дунаєвецької міської ради №254 від 18.04.2024 про те, що [PERSON] похоронила [PERSON] , яка померла [INFO] та акт про встановлення факту проживання однією сім`єю, складений у 2024 році з відсутністю зазначення адреси спільного проживання, самі по собі жодним чином не вказують про спільне проживання саме однією сім`єю позивачки та [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Суд критично оцінює покази свідків, оскільки вони носять у цілому загальний характер і не містять посилань на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у цих правовідносинах. Твердження цих свідків, які викликані за клопотанням позивачки, про «проживання однією сім`єю» відразу на початку допиту без конкретного пояснення і розуміння такого викликають сумніви в їх достовірності та об`єктивності. Таким чином, позивачкою [PERSON] не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вона із [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Інших доказів в обґрунтування позову, які б вказували на наявність у позивачки зі спадкодавцем сталих відносин притаманних членам сім`ї, підтверджували ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суду не було надано. За змістом ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 листа від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Лише якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п`ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] , спадщина після її смерті відкрилася у 1996 році, тобто та на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс УРСР. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно зі ст.530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Право спадкування особами, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю нормами ЦК УРСР не передбачалося. Як зазначалось вище, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80589209 від 25.03.2025 та Листом Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №617/01-18 від 25.03.2025. Крім того, завідувач Дунаєвецької державної нотаріальної контори Листом №26/01-16 від 08.02.2025 повідомлено що нотаріусом не виносилася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON] , як особі, що проживала однією сім`єю зі спадкодавцем, оскільки такий факт Цивільним Кодексом УРСР не регулювався, а нотаріус керується законодавством на день смерті спадкодавця. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави (ч.ч.1-3 ст.555 ЦК УРСР). З урахуванням наведеного, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального закону, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР, які не передбачали можливість спадкування особами, які протягом п`яти років постійно проживали з спадкодавцем однією сім`єю, а тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] та оскільки після смерті спадкодавця протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини ніхто спадщину не прийняв. Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed