Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (02090, м. київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023 у розмірі 33468,75 грн., яка складається з 6562,50 грн. заборгованості за тілом та 26\~906,25 грн. заборгованості за відсотками. Також, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 31.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10775612 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На підставі вказаного договору ТОВ ««Качай гроші» перерахувало [PERSON] кошти. Відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023 у розмірі 33468,75 грн., яка складається з 6562,50 грн. заборгованості за тілом та 26\~906,25 грн. заборгованості за відсотками. 22.01.2024 між ТОВ ««Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8718,75 грн. 16.08.2023 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №160082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму 33468,75 грн. В зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволені позову (а.с.107-119), посилаючись на те, що: - умовами кредитного договору визначена сума у розмірі 6250,00 грн., тоді як позивачем безпідставно включено до тіла кредиту комісію у розмірі 312,50 грн.; - пункт кредитного договору про сплату комісії є нікчемним; - денна відсоткова ставка за кредитом не може перевищувати 1% в день, розмір відсотків складає 62,50 грн. в день та за 149 календарних днів (31.12.2023-27.05.2024) становить 9\~312,50 грн.; - стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. у разі задоволення позову, буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг; - матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги, а відтак і права вимоги позивача до відповідача, тощо. В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності (а.с.14 т.1). ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 21.01.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.221 т.1). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 31.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.224-225 т.1). Розглядаючи клопотання позивача про витребування доказів (а.с.18-20 т.1), суд враховує, що представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач визнає обставини укладання договору, тому потреби у витребовуванні доказів немає. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 31.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10775612 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.21-29, 43, 44, 45-46 т.1). На підставі вказаного договору ТОВ ««Качай гроші» перерахувало [PERSON] 6250,00 грн. (а.с.49-51 т.1). Відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023 у розмірі 33468,75 грн., яка складається з 6562,50 грн. заборгованості за тілом та 26\~906,25 грн. заборгованості за відсотками (а.с.58-63 т.1). 22.01.2024 між ТОВ ««Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024 (а.с.64-72 т.1). Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8718,75 грн. (а.с.84-87 т.1). 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №160082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму 33468,75 грн. (а.с.88-97, 107-109 т.1). Як вбачається з розрахунків заборгованості, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив погашення існуючої заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ні на рахунки попереднього кредитора. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із положень ч.1 ст.634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12\~ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3\~вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно дост.610 ЦК України порушенням зобов`язанняє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. До відношень встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1078\~ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 31.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10775612 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.21-29, 43, 44, 45-46 т.1). На підставі вказаного договору ТОВ ««Качай гроші» перерахувало [PERSON] кошти (а.с.49-51 т.1). Відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023 у розмірі 33468,75 грн., яка складається з 6562,50 грн. заборгованості за тілом та 26\~906,25 грн. заборгованості за відсотками (а.с.58-63 т.1). 22.01.2024 між ТОВ ««Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024 (а.с.64-72 т.1). Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8718,75 грн. (а.с.84-87 т.1). 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №160082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму 33468,75 грн. (а.с.88-97, 107-109 т.1). Як вбачається з розрахунків заборгованості, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив погашення існуючої заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ні на рахунки попереднього кредитора. Копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023. Крім того, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. З договору №00-10775612 від 31.12.2023, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] , вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638\~ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором 649778, відправленим 31.12.2023 року о 17:54:27 (а.с.43), тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Оскільки, в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023. Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що ТОВ «Качай Гроші» виконало свої обов`язки за Кредитним Договором №00-10775612 від 31.12.2023, в той час відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно з матеріалами справи має заборгованість перед ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС", яке є правонаступником кредитодавця. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Разом з тим, звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «Ейс» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023 у розмірі 33468,75 грн., яка складається з 6562,50 грн. заборгованості за тілом та 26\~906,25 грн. заборгованості за відсотками. Відповідачем [PERSON] фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 6\~250,00 грн., що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідачка отримані у кредит кошти в сумі 6\~250,00 грн. на користь ТОВ «ФК «Ейс» не повернула, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь кредитора ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~250,00 грн. Що стосується\~позовних вимог\~про стягнення\~з відповідачки\~на користь\~позивача заборгованості\~за відсотками\~за користування\~кредитом в сумі 26\~906,25 грн. за період з 31.12.2023 по 27.05.2024, суд враховує, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». При цьому, у кредитному договорі №00-10775612 від 31.12.2023, сторони, діючи відповідно до положень ст.6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено розділом 3 та 5 договору. Окрім цього сторонами було погодження строк дії договору, що передбачений розділом 1. Відповідно до п.1.3 Договору, строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 240 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю (дата повернення кредиту) 27 серпня 2024. Згідно п.1.3.1 Договору, Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Рекомендовану дату погашення процентів 30.01.2024 та здійснювати чергові платежі по сплаті нарахованих процентів на кожний 30 день після Рекомендованої дати за фактичне користування грошовимим коштами протягом Строку дії кредитної лінії (а.с.22). Відповідно до п.1.4.2, знижена процента ставка становить 1,5 % від суми Кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за Рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п.1.3.1 даного Договору. Знижена процента ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п.1.3 цього Договору. Згідно п.1.4.1 Договору, стандартна процента ставка складає 3,00% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування Кредитом, зазначеного в п.1.3 цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт мав право на використання зниженої процентної ставки у разі якщо така Знижена процента ставка передбачена Договором). Отже, нарахування відсотків за користування кредитним договором №00-10775612 від 31.12.2023 здійснювалось у відповідності та в межах дії кредитного договору, тому не заслуговують на увагу доводи представника відповідача у відзиві, що денна відсоткова ставка за кредитом не може перевищувати 1% в день, розмір відсотків складає 62,50 грн. в день та за 149 календарних днів (31.12.2023-27.05.2024) становить 9\~312,50 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 312,50 грн., суд керується наступним. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8\~цього Закону\~України «Про\~споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст.11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч.5 ст.12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору кредитної лінії №00-10775612 від 31.12.2023 свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 312,50 грн., встановлена в п.1.5 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. Оскільки положення договору кредитної лінії №00-10775612 від 31.12.2023 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 312,50 грн. суперечать положенням ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, відтак, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 312,50 грн., яка за своєю правової природою не є тілом кредиту, тому безпідставно включена позивачем до суми заборгованості відповідача за тілом кредиту. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідної платіжної інструкції №5758 від 17.01.2025 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Статтею 137\~ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що 22.11.2024 між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір про надання правничої допомоги №2211/Е та додаткова угода №1 до договору про надання правничої допомоги (а.с.200-206). Позовна заява підписана та подана від імені позивача його представником адвокатом Тараненко А.І. (а.с.55-56). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг (а.с.207) вартість послуг адвоката складає 7000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (висновок постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2023 р. у справі № 686/31892/19 провадження № 61-4683св23). Представником позивача не надані суду докази, що судові витрати у розмірі 7 000,00 грн., які він просить стягнути з відповідача, ТОВ «ФК «ЕЙС» понесло, жодного розрахункового документу до матеріалів справи не надано, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial