Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

позивач [PERSON] в особі уповноваженого представника адвоката Шевченко В. С.,звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.07.2019 між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Вказує, що від спільного шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2023 у справі №308/19831/23 шлюб, укладений 26 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, актовий запис № 11, розірвано. Вказує, що неповнолітній син проживає з позивачкою. З огляду на те, що відповідач інших утриманців не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дитини. З посиланням на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача подала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. За загальним правилом ч. 1\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивачки, наданою у письмовому клопотанні про розгляд справи без участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 26.07.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області зроблено актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області від 26.07.2019 серії № 201066. Від шлюбу у позивача з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.01.2020. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2023 у справі №308/19831/23 шлюб, укладений 26 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, актовий запис № 11, розірвано. Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON] фактично проживає з матір`ю [PERSON] . Правовідносини між сторонами випливають із норм\~Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так,\~відповідно дост.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов`язок утримувати дитину, що передбачений\~ст. 180 СК України\~, як стверджує позивач, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про свою дитину.\~Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини.\~\~Батьки або особи, які їх\~\~замінюють, мають право\~\~і зобов`язані\~\~виховувати дитину,\~\~піклуватися про її здоров`я,\~\~фізичний, духовний і моральний\~\~розвиток, навчання,\~\~створювати належні\~\~умови для розвитку\~\~її природних\~здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини ( забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Частинами 1-3\~ст. 181 СК України\~передбачено,\~\~що способи виконання\~\~ батьками\~\~ обов`язку утримувати дитину визначаються\~\~за домовленістю між\~\~ними; за домовленістю\~ між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від\~\~дитини, може\~\~брати\~\~участь у\~\~її\~\~ утриманні в\~\~грошовій і\~\~(або)\~\~ натуральній формі; за\~\~рішенням\~\~ суду кошти\~\~на утримання\~\~ дитини\~\~ (аліменти) присуджуються\~\~у частці від\~\~доходу\~\~ її\~\~матері,\~\~батька і\~\~(або) у\~твердій\~\~ грошовій \~\~ сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає\~\~дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18. Положеннями статей\~180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199 СК України\~визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках\~\~або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах\~\~на\~\~дитину,\~\~що\~\~викликані особливими обставинами\~\~(розвитком здібностей\~\~ дитини,\~\~її хворобою,\~\~каліцтвом,\~\~тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває\~\~в закладі охорони здоров`я,\~\~навчальному\~\~або іншому закладі, у разі якщо\~\~ батьки\~\~не\~\~беруть участі в\~\~утриманні\~\~дитини,\~\~влаштованої\~\~до державного або комунального або іншого\~\~ закладу, аліменти\~\~можуть бути\~\~стягнуті\~\~з\~\~них на\~\~загальних\~\~ підставах\~\~(стаття 193); батьки\~\~ зобов`язані утримувати\~\~ своїх\~\~повнолітніх\~\~ непрацездатних\~\~ дочку,\~\~сина,\~\~які потребують\~\~ матеріальної допомоги, а\~\~також\~\~якщо повнолітні\~\~дочка,\~\~ син\~\~продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до\~\~досягнення\~\~ ними\~\~двадцяти\~\~трьох\~\~років, за умови якщо батьки можуть надавати\~\~таку допомогу\~\~(стаття\~\~198).\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її батька. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі : на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Станом на момент пред`явлення позову, у відповідності до\~ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~прожитковий мінімум на один місяць для дітей віком до 6 років з 1 січня становить 2563 гривень. Відповідно до вимог ч. 2ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх\~\~позовних вимог та\~\~ заперечень\~\~проти\~\~позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан\~\~ здоров`я, потреби дитини, та\~\~працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою (докази протилежного не надано до суду) , що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і неповнолітню дитину, враховує встановлений законом\~\~ мінімальний розмір\~\~аліментів на дитину, а також\~\~покладення обов`язку\~\~ утримання \~\~дитини на обох\~\~батьків. Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не належить до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Згідно\~\~ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне\~\~судочинство\~\~здійснюється\~\~на засадах змагальності\~\~ сторін. Учасники справи мають\~\~рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених\~\~законом. Кожна сторона повинна\~\~довести обставини, які\~\~мають \~\~значення для справи і на\~\~які вона посилається як\~\~на\~\~підставу своїх\~\~вимог\~\~або\~\~заперечень, \~\~крім\~\~ випадків,\~\~ встановлених цим Кодексом. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку\~ст.188 Сімейного Кодексу\~\~України\~від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно\~ст. 189 Сімейного кодексу України\~між сторонами на даний час не укладено. Будь-яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини,ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, які присудити у частці 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за вибором\~\~матері дитини, разом з якою проживає\~\~ дитина,\~починаючи стягувати з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ст. 183 СК України, таким чином задовольняючи повністю позовні вимоги. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька. З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини відповідно до її віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до суду 01.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ст. 183 СК України, таким чином задовольняючи повністю позовні вимоги. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 01.01.2025 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень .

Outcome: approved