Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

30.01.2025 року до суду звернулася Голова районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Сівова О. з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідач має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з 30.09.2024 року, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. По відношенню до доньки є одинокою матір`ю (відомості про батька зазначено відповідно ч.1 ст.135 СК України). Мати не виконує свої батьківські обов`язки відносно доньки, зловживає алкогольними напоями. [PERSON] відповідно заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2006 року у справі № 2-1306/06 була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] відповідно заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 року у справі № 337/6215/15-ц була позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] відповідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 року у справі № 332/370/18 вперше була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі акту про покинуту та знайдену дитину дівчинка була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» ЗМР. Акт покинутої дитини був складений у зв`язку з тим, що мати зі співмешканцем знаходилися в нетверезому стані і були неспроможні здійснювати догляд за дочкою (висновок КУ «Запорізький обласний клінічний наркологічний диспансер» №4807 від 08.10.2017 року). [PERSON] проходила стаціонарне лікування в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» з 11.10.2017 року по 18.10.2017 року. Відповідно постанови Запорізького апеляційного суду від 24.04.2019 року у справі № 332/370/18 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 року було скасовано, прийнято наступне рішення: у задоволенні позову відмовити. Малолітня [PERSON] була повернена матері на утримання та виховання. 24.07.2022 року о 17-00 в кафе «Пау Вау» було виявлено факт неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] , яка розпивала алкогольний напій, а саме горілку у присутності малолітньої доньки [PERSON] . За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП (серії ВАБ № 914497 від 25.07.2022 року) та матеріали направлені до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/3767/22, накладено стягнення у вигляді попередження). 24.07.2022 року о 19-00 [PERSON] залишила свою малолітню доньку [PERSON] на сторонню особу та поїхала до знайомих вживати алкогольні напої, ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, що призвело до отримання дитиною тілесних ушкоджень та госпіталізації до медичного закладу. За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП (серії ВАБ № 916883 від 25.07.2022 року) та матеріали направлені до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/2416/22, накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.). Відповідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/3160/22 за ч.1 ст.184 КУпАП (протокол серії ВАВ №393908 від 25.07.2022 року) на [PERSON] накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.). На підставі акту про покинуту та знайдену дитину малолітня [PERSON] була влаштована до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР з переліком діагнозів: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематома м`яких тканин лобної та потиличної ділянок. Акт покинутої дитини був складений у зв`язку з тим, що мати залишила свою доньку на знайомого [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Через те, що дитина [PERSON] почала вередувати, наніс дитині тілесні ушкодження, після криків малолітньої про допомогу сусіди викликали патрульну поліцію. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району було подано позовну заяву про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2023 року у справі № 334/6446/22 у задоволенні позову відмовлено. Малолітня [PERSON] була повернена матері на утримання та виховання. 15.09.2024 року о 17-26 [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , висловлювалася нецензурною лайкою у бік свого сина [PERSON] , [INFO] (відносно якого позбавлена батьківських прав), чим вчинила домашнє насилля психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю. За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП (серії ВАВ №002353 від 15.09.2024 року) та матеріали направлені до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа № 334/7795/24, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 17.09.2024 року о 17-00 [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , а саме: дитина була брудна і голодна. За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП (серії ВАВ № 002243 від 17.09.2024 року) та матеріали направлені до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа № 334/7793/24, накладено стягнення у вигляді попередження). На підставі акту про покинуту та знайдену дитину малолітня [PERSON] була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» ЗМР. Акт покинутої дитини був складений у зв`язку з тим, що мати знаходилася в нетверезому стані і була неспроможна здійснювати догляд за дочкою, дитина була брудна і голодна. З [PERSON] було проведено профілактичну бесіду. Матері було надано консультацію щодо повернення дитини у сім`ю та необхідний для цього пакет документів. 29.10.2024 року [PERSON] звернулася з заявою щодо повернення малолітньої доньки [PERSON] в родину матері. До пакету документів мати додала довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР: - від 18.10.2024 року № 5465-дпв щодо огляду лікаря-психіатра. Жінка з 1990 року неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. Востаннє з 10.01.2018 року по 17.01.2018 року. Також була неодноразово оглянута лікарем, востаннє 17.10.2024 року. Діагноз: Легкі розлади особистості внаслідок органічного ураження головного мозку; - від 18.10.2024 року № 5472-дпв щодо огляду лікаря нарколога. Жінка з 2013 року була неодноразово оглянута, востаннє 17.10.2024 року. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Повна ремісія. За результатами розгляду даного питання на комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району одноголосно прийнято рішення про недоцільність повернення малолітньої [PERSON] в родину матері. Підготувати та подати до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав (для усунення причин, які перешкоджали [PERSON] належному вихованню малолітньої доньки, соціального супроводу сім`ї з метою відновлення батьківського потенціалу та формування навичок відповідального батьківства). Комісія брала до уваги зібрані матеріали, акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , думку малолітньої [PERSON] , заяву [PERSON] та рекомендувала [PERSON] тісно співпрацювати зі спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та спеціалістами/фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб. Прохали: 1) відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; 2) стягнути з [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись малолітня дитина, аліменти у розмірі 1/4 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову; 3) судові витрати покласти на відповідача. 03.02.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 26.02.2025 року до суду звернулася представник відповідача: адвокат Вельможко А.І. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що відповідач з позовом не згодна у зв`язку із безпідставністю вимог. Згідно ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, проте жодна із підстав, наведених у пунктах 2-5 ч.1 ст.164 СК України, не підтверджена наданими позивачем доказами та не обґрунтована у самому позові. Зокрема, позивачем не доведено належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, та умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її доньки. Позивач зазначивши: "потреби дівчини переважно не задовольняються", які саме потреби не задовольняються та чим це підтверджується не зазначив, відповідних доказів не надав. Так само оцінюючи батьківський потенціал відповідача та зазначаючи про його низький рівень та відсутність мотивації до змін, позивач не зазначає чим це підтверджується, відповідних доказів не надає. До того ж, позивачем не надано суду ані акту обстеження умов проживання дитини, ані характеристики дитини з навчального закладу, які б могли свідчити про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків. Також позивачем не вказано, що конкретно загрожувало життю і здоров`ю дитини, яким чином встановлено, що дитина була голодна, будь-які докази того, що дитина була настільки брудна, що це створювало загрозу для її життя та здоров`я. Доказів того, що при відібранні дитини у матері існувала об`єктивна загроза для їх життя та здоров`я позивачем також не подано. Натомість, обґрунтовуючи позов, позивач лише перелічує загальні обставини, за яких дитина була вилучена з родини та попередні судові провадження за участі позивача, які на його думку мають свідчити про наявність підстав для відібрання дитини. Крім того, позивач, надаючи суду купу документів, що свідчать про знаходження сім`ї в складній життєвій ситуації, доказів проведення відповідної профілактичної роботи до відібрання дитини не надає. Звертають увагу, що дитина перебуває на обліку у службі у справах дітей ЗМР лише з 30.09.2024 року. Довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №61754 від 05.12.2024 року підтверджується, що відповідач не є хронічним алкоголіком або наркоманом. Розлука з матір`ю на тривалий проміжок часу і зміна місця проживання вже негативно позначилась як на психологічному, так і на фізичному благополуччі дитини, подальша розлука буде травмувати її психіку ще більше та призведе до порушень в майбутньому. Прохали відмовити у задоволенні позову. 26.02.2025 року до суду звернулася представник відповідача: адвокат Вельможко А.І. з зустрічним позовом до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про повернення [PERSON] на виховання її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 17.03.2025 року ухвалою судді відмовлено у прийнятті зустрічного позову та повернуто позов позивачу. 17.03.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 27.05.2025 року в судовому засіданні представник позивача за довіреністю Маньковська Л.Т. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. 27.05.2025 року в судовому засіданні відповідач та її представник: адвокат Вельможко А.І. заперечували проти задоволення позову, вважали його необґрунтованим, прохали відмовити у задоволенні позову. 27.05.2025 року в судове засідання представник третьої особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, 14.03.2025 року надали заяву про розгляд справи у відсутність представника, прохали вирішити питання на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 07.08.2024 року, та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1662706-2004 від 13.08.2024 року. [INFO] [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.11.2022 року. Реєстрація народження дитини проведена відповідно ч.1 ст.135 СК України, батьком дитини записаний [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно ч.1 ст.135 СК України №00017230789 від 20.10.2016 року. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-18/3-943 від25.07.2017 року малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 19.08.2020 року відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.08.2020 року. 17.09.2024 року складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, згідно якого [PERSON] доставлено до КНП «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» ЗМР. 24.09.2024 року КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР складено акт прийому дитини до центру, відповідно якого згідно наказу №01-09/66 від 16.09.2024 року [PERSON] прийнято до КЗ «ООЦСПРД» ЗОР. Згідно копії наказу КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 25.09.2024 року №01-03/60 малолітню [PERSON] зараховано до числа вихованців КЗ «ООЦСПРД» ЗОР. Згідно копії наказу Служби (управління) у справах дітей ЗМР від 30.09.2024 року №4127 малолітню [PERSON] взято на облік як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах. Позивач в обґрунтування позову посилався на наступні обставини: [PERSON] відповідно заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2006 року у справі № 2-1306/06 була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] відповідно заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 року у справі № 337/6215/15-ц була позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] відповідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 року у справі № 332/370/18 вперше була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі акту про покинуту та знайдену дитину дівчинка була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» ЗМР. Акт покинутої дитини був складений у зв`язку з тим, що мати зі співмешканцем знаходилися в нетверезому стані і були неспроможні здійснювати догляд за дочкою (висновок КУ «Запорізький обласний клінічний наркологічний диспансер» №4807 від 08.10.2017 року). [PERSON] проходила стаціонарне лікування в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» з 11.10.2017 року по 18.10.2017 року. Відповідно постанови Запорізького апеляційного суду від 24.04.2019 року у справі № 332/370/18 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 року було скасовано, прийнято наступне рішення: у задоволенні позову відмовити. Малолітня [PERSON] була повернена матері на утримання та виховання. 24.07.2022 року о 17-00 в кафе «Пау Вау» було виявлено факт неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] , яка розпивала алкогольний напій, а саме горілку у присутності малолітньої доньки [PERSON] . За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП (серії ВАБ № 914497 від 25.07.2022 року) та матеріали направлені до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/3767/22, накладено стягнення у вигляді попередження). 24.07.2022 року о 19-00 [PERSON] залишила свою малолітню доньку [PERSON] на сторонню особу та поїхала до знайомих вживати алкогольні напої, ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, що призвело до отримання дитиною тілесних ушкоджень та госпіталізації до медичного закладу. За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП (серії ВАБ № 916883 від 25.07.2022 року) та матеріали направлені до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/2416/22, накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.). Відповідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/3160/22 за ч.1 ст.184 КУпАП (протокол серії ВАВ №393908 від 25.07.2022 року) на [PERSON] накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.). На підставі акту про покинуту та знайдену дитину малолітня [PERSON] була влаштована до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР з переліком діагнозів: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематома м`яких тканин лобної та потиличної ділянок. Акт покинутої дитини був складений у зв`язку з тим, що мати залишила свою доньку на знайомого [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Через те, що дитина [PERSON] почала вередувати, наніс дитині тілесні ушкодження, після криків малолітньої про допомогу сусіди викликали патрульну поліцію. Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району було подано позовну заяву про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2023 року у справі № 334/6446/22 у задоволенні позову відмовлено. Малолітня [PERSON] була повернена матері на утримання та виховання. 15.09.2024 року о 17-26 [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , висловлювалася нецензурною лайкою у бік свого сина [PERSON] , [INFO] (відносно якого позбавлена батьківських прав), чим вчинила домашнє насилля психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю. За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП (серії ВАВ №002353 від 15.09.2024 року) та матеріали направлені до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа № 334/7795/24, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 17.09.2024 року о 17-00 [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , а саме: дитина була брудна і голодна. За вказаною подією на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП (серії ВАВ № 002243 від 17.09.2024 року) та матеріали направлені до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа № 334/7793/24, накладено стягнення у вигляді попередження). На підставі акту про покинуту та знайдену дитину малолітня [PERSON] була влаштована до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» ЗМР. Акт покинутої дитини був складений у зв`язку з тим, що мати знаходилася в нетверезому стані і була неспроможна здійснювати догляд за дочкою, дитина була брудна і голодна. З [PERSON] було проведено профілактичну бесіду. Матері було надано консультацію щодо повернення дитини у сім`ю та необхідний для цього пакет документів. 29.10.2024 року [PERSON] звернулася з заявою щодо повернення малолітньої доньки [PERSON] в родину матері. До пакету документів мати додала довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР: - від 18.10.2024 року № 5465-дпв щодо огляду лікаря-психіатра. Жінка з 1990 року неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. Востаннє з 10.01.2018 року по 17.01.2018 року. Також була неодноразово оглянута лікарем, востаннє 17.10.2024 року. Діагноз: Легкі розлади особистості внаслідок органічного ураження головного мозку; - від 18.10.2024 року № 5472-дпв щодо огляду лікаря нарколога. Жінка з 2013 року була неодноразово оглянута, востаннє 17.10.2024 року. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Повна ремісія. За результатами розгляду даного питання на комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району одноголосно прийнято рішення про недоцільність повернення малолітньої [PERSON] в родину матері. Підготувати та подати до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав (для усунення причин, які перешкоджали [PERSON] належному вихованню малолітньої доньки, соціального супроводу сім`ї з метою відновлення батьківського потенціалу та формування навичок відповідального батьківства). Комісія брала до уваги зібрані матеріали, акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , думку малолітньої [PERSON] , заяву [PERSON] та рекомендувала [PERSON] тісно співпрацювати зі спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та спеціалістами/фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб. Згідно Висновку про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, затвердженого 29.01.2025 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту її прав та інтересів, вважають за доцільне відібрати [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відповідачем в обґрунтування заперечень щодо позову надано наступні докази: Копію заяви [PERSON] від 29.10.2024 року про повернення її дитини [PERSON] в родину. Копію довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №61754, виданої 05.12.2024 року КНП «ОКЗНПД» ЗОР, відповідно якої за результатами огляду у [PERSON] психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактичних речовин, протипоказань для виконання роботи з підвищеною небезпекою - відсутні. Копію трудової книжки серії [NUMBER] від 08.04.2016 року, згідно запису 14 якої [PERSON] з 29.08.2022 року працює на посаді двірника в Запорізькій гімназії №104 ЗМР. Копію довідки про доходи від 24.01.2025 року, згідно якої за період з липня 2024 року по грудень 2024 року загальна сума доходу [PERSON] складає 49902,94 грн. Копію характеристики від 23.01.2025 року, виданою Запорізькою гімназією №104 ЗМР, згідно якої [PERSON] з 29.08.2022 року працює на посаді двірника, за час роботи зарекомендувала себе відповідальним працівником, сумлінно виконує роботу, до функціональних обов`язків та завдань, які ставляться адміністрацією закладу, відноситься відповідально. Відносини з членами колективу хороші, дисциплінарних стягнень не має, трудову дисципліну не порушує, під час роботи жодного разу не було виявлено вживання шкідливих звичок, крім паління. Копію договору про надання соціальних послуг №ДС101 від 12.12.2024 року, укладеного з КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР, предметом якого є надання [PERSON] соціальних послуг відповідно індивідуального плану надання соціальних послуг. Копію листа КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 04.11.2024 року відповідно якого мати дівчинки [PERSON] - [PERSON] дитину не відвідувала, але часто телефонує, цікавиться станом здоров`я [PERSON] , її досягненнями та успіхами у школі та закладі. Тричі надсилала посилку Новою поштою з невеликими продуктовими наборами та канцелярським приладдям. Копію листа КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 12.03.2025 року відповідно якого мати дівчинки [PERSON] - [PERSON] один раз приїздила до дівчинки (привозила частування), двічі зв`язувалась з директором щодо наступних дат відвідування, але їй відмовлено по причині затяжного карантину в закладі, а вдруге [PERSON] сама захворіла. Жінка систематично дзвонить [PERSON] на її особистий телефон, зв`язується з директором, цікавиться її здоров`ям, навчання, успіхами. [PERSON] явно за матір`ю не сумує (не плаче, не згадує про матір постійно), але у бесіді висловлює бажання повернутися додому. [PERSON] присилає для [PERSON] посилки (одяг, солодощі, зошити), попередньо узгодивши з адміністрацією, поповнює [PERSON] телефон для зворотного зв`язку. Копію листа Запорізької гімназії №104 ЗМР від 14.03.2025 року, згідно якого дитина [PERSON] була зарахована до 1-А класу з 01.09.2023 року, відвідувала навчальні заняття, пропусків без поважних причин за навчальні роки не було. Програмовий матеріал засвоювала повільно, має витяг рішення ІРЦ як дитина з ООП. [PERSON] мала все необхідне шкільне приладдя для навчання, була забезпечена технічними засобами навчання. Мати слідкувала за навчанням дитини, спілкувалася з класним керівником та асистентом вчителя, завжди відкликалася на прохання класного керівника. [PERSON] завжди була охайно вдягнена, під час навчання брала участь у громадському житті гімназії та класу. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини . Відповідно ч.2 ст.170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Згідно ч.3,4 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2022 року у справі № 308/12188/18 зроблено висновок про те, що «Тлумачення статті 4, частини першої статті 170 СК України дає змогу дійти висновку про те, що у разі неможливості (у тому числі, на час пред`явлення позову і вирішення справи) передати дитину родичам, то дитина передається органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини й забезпечення тимчасового влаштування дитини. Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Разом з тим, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду зауважує, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина третя статті 170 СК України)». Також, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 03.10.2018 року у справі № 682/2778/17зроблено висновок про те, що «Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, Верховний Суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку». Судом встановлено, що до суду звернувся позивач - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як Орган опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до матері дитини - [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів з підстави, передбаченої ч.1 ст.170 СК України, а саме ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Суд доходить висновку, що позивачем не доведені обставини, передбачені ч.1 ст.170 СК України, а саме: залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, оскільки матір дитини за час розгляду справи судом усунула причини, які спонукали орган опіки та піклування тимчасово вилучити дитину з родини відповідача, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: копією довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №61754, виданої 05.12.2024 року КНП «ОКЗНПД» ЗОР, копією трудової книжки серії [NUMBER] від 08.04.2016 року, копією довідки про доходи від 24.01.2025 року, копією характеристики від 23.01.2025 року, виданою Запорізькою гімназією №104 ЗМР, копією договору про надання соціальних послуг №ДС101 від 12.12.2024 року, укладеного з КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР, копією листа КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 04.11.2024 року, копією листа КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 12.03.2025 року, копією листа Запорізької гімназії №104 ЗМР від 14.03.2025 року. Вказані письмові докази суд вважає достовірними, належними та допустимими, позивачем вказані обставини не спростовані. За таких обставин, суд вважає, що причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, - відпали, матір дитини усвідомила свою поведінку, змінила ставлення щодо належного виховання та утримання дитини, доклала зусиль для виправлення своєї поведінки, про що нею неодноразово було наголошено в судових засіданнях. Також суд враховує висловлене дитиною бажання повернутися додому, про що зазначено у листі КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 12.03.2025 року. Тому, суд погоджується з доводами відповідача, та з урахуванням найкращих інтересів дитини доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відмова у задоволенні позову про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав є підставою повернення дитини на виховання матері. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19). А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed