Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У січні 2025 року [PERSON] звернувся через підсистему «Електронний суд» до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради, третя особа Одеська товарна біржа про визнання договору нерухомого майна дійсним, у якому позивач просив суд визнати дійсним Договір № 24455 міни нерухомого майна від 28 жовтня 1998 року 9/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (мовою оригіналу): «…имеющего общую площадь 450,7 кв. м., жилую площадь 248,4 кв.м. 9/100 части домовладения имеют общую площадь 51,0 кв.м., состоят из: 2 жилое, 3 жилое, жилой площадью 31,0 кв.м., III кухня, IV веранда, IIIа санузел. Перечислим все постройки: А жилое; Б жилое; Г жилое; Д сарай; Ж сарай; З сарай; И уборная; О сарай; К погреб; Х сарай; Ф гараж; Ш сарай4 Ю гараж; Я гараж; М гараж; № 1-8 ограждения; I-II мощения, расположенные на общем земельном участке 2159 кв.м., по адресу: [ADDRESS] , принадлежащие [PERSON] на основании Дубликата договора купли-продажи под № 4-5643, удостоверенного 1-й госнотконторой г. Одессы 23 июля 1975 г. /Дубликат № 4-138 от 23 января 1976 г. /, зарегистрированного в МБТИ г. Одессы под № кн. 4 доп. Стр. 121 р 4468 от 7 августа 1998 г…», укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 24455 від 28.10.1998 року. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наголосив, що 28.10.1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони був укладений договір міни нерухомого майна № 24455, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 16/25 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та, в свою чергу, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 9/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відтак, на переконання позивача, учасники договору міни № 24455 від 28.10.1998 року виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору міни та фактичний перехід права власності на вищевказані частини домоволодінь від одного учасника договору до іншого. При цьому, право власності [PERSON] на 9/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 02.12.1998 року. За твердженнями позивача, вказаний вище договір № 24455 був зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 24455 від 28.10.1998 року. Водночас, як зазначено позивачем, [INFO] [PERSON] , який є батьком позивача, помер, у зв`язку із чим виникли питання щодо оформлення спадщини на його майно. За доводами позивача, він у встановлений законодавством строк звернувся з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька, проте, останнім йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за Законом, оскільки наданий договір міни нерухомого майна № 24455 від 28.10.1998 року не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07.01.2025 року у справі №521/214/25 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні. 03.02.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від Одеської міської ради через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6854), у якому Рада просила суд у задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради про визнання договору міни нерухомого майна від 28.10.1998 року № 24455 дійсним відмовити. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву, Одеська міська рада наголосила про те, що своїми діями чи бездіяльністю вона не порушує права чи законні інтереси позивача жодним чином, відтак є неналежним відповідачем у даній справі. 03.03.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» від позивача у даній справі надійшла відповідь на відзив (вх. №13061), у якій [PERSON] вказав, що оскільки [PERSON] , як інша сторона договору міни помер [INFO] , та на даний час неможливо встановити/підтвердити факт прийняття кимось спадщини після [PERSON] , та зважаючи на те, що саме територіальній громаді за місцем відкриття спадщини надане законом право успадковувати майно спадкодавців, у випадку відсутності спадкоємців за законом або за заповітом, належним відповідачем у цьому спорі є саме Одеська міська рада. Водночас, щодо належності [PERSON] за життя частин домоволодіння, а саме 16/25 домоволодіння [ADDRESS] , позивач вказав, що дане питання не є у даному разі предметом спору, а тому не має розглядатися судом під час вирішення позовних вимог по суті. Відповідь на відзив долучена судом до матеріалів цивільної справи. 04.03.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» від Одеської міської ради надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. №13310), у якому відповідач просив суд у задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради про визнання договору міни нерухомого майна від 28.10.1998 року № 24455 дійсним відмовити. Заперечення долучене судом до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами заперечення, Одеська міська рада наголосила, що представником [PERSON] не надано будь-яких належних доказів щодо вжиття заходів з отримання інформації про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також не заявлено клопотання про витребування у Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвічені копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Також, як вважає Одеська міська рада, розгляд судом спору про визнання дійним договору міни нерухомого майна потребує встановлення обставин належності відповідного майна, зазначеного у договорі, сторонам договору на праві власності. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.03.2025 року у справі №521/214/25 клопотання представника [PERSON] адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича про заміну первісного відповідача належними відповідачами від 05.03.2025 року (вх.№13692) та клопотання про витребування доказів від 27.03.2025 року (вх.№19217) були задоволені; замінено відповідача Одеську міську раду на належних відповідачів: [PERSON] та [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору нерухомого майна дійсним; витребувано від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бичіхіної Ольги Юріївни належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на іншу дату. 07.04.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог (вх. №21996), у якій відповідачка визнала вимоги [PERSON] у повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення. Заяву долучено до матеріалів цивільної справи. В цей же день, 07.04.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від [PERSON] також надійшла заява про визнання позовних вимог (вх. №21993), у якій відповідач визнав вимоги [PERSON] у повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення. Заяву долучено до матеріалів цивільної справи. 23.04.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача надійшла заява (вх. №26217) про повернення судового збору, у якій позивач просив суд повернути йому 50% сплаченого судового збору з Державного бюджету України у зв`язку із визнанням відповідачами позовних вимог. 25.04.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла копія спадкової справи №12/2023 до майна [PERSON] , який помер [INFO] . Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.05.2025 року у справі №521/214/25 було закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21.05.2025 року позивачем до суду скеровано заяву про розгляд справи без його участі, яка розглянута судом та задоволена. Відповідачі також у заявах від 07.04.2025 року просили суд розглядати справу без їх участі, що розглянуте судом та задоволене. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи також був повідомлений належним чином. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та призначення до судового розгляду по суті позовних вимог розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення та загальновідомими. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін та інших учасників справи, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Одеська товарна біржа про визнання договору міни нерухомого майна дійсним, враховуючи таке. Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. Згідно договору міни нерухомого майна, посвідченого Одеською Товарно Біржею № 24455 від 28.10.1998 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 9/100 частини домоволодіння яке має загальну площу 450,7 кв. м., житлову площу 248,4 кв.м., 9/100 частини домоволодіння мають загальну площу 51,0 кв.м., складаються з: 2 житлове, 3 житлове, житловою площею 31,0 кв.м., III кухня, IV веранда, IIIа санвузол. Перераховано всі споруди: А житлове; Б житлове; Г житлове; Д сарай; Ж сарай; З сарай; И уборна; О сарай; К погріб; Х сарай; Ф гараж; Ш сарай, Ю гараж; Я гараж; М гараж; № 1-8 огородження; I-II мощення, які розташовані на загальній земельній ділянці 2159 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] на підставі Дубліката договору купівлі - продажу № 4-5643, посвідченого 1-ю Держнотконторою м. Одеси, 23.06.1975 року /Дублікат № 4-138 від 23.01.1976 року/, посвідченого в МБТІ м. Одеси № кн. 4 доп. стр. 121 р 4468 від 07.08.1998 року (п. 1 Договору № 24455). Відповідно до п. 2 вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 16/25 частини домоволодіння, загальною площею 144,2 кв.м., жилою площею 77,5 кв.м. 16/25 частини домоволодіння складаються з: в літ. А: 1 веранда, 1-2 кухня; 1-3 житлова; 1-4 коридор, загальною площею 40,9 кв.м., в літ. Б: 3-1 веранда; 3-2 житлова; 3-3 житлова, загальною площею 43,3 кв.м. Перераховано всі споруди: А житлова; Б житлова; В сарай; Г літня кухня; Ж сарай; З гараж; К сарай; Л уборна; М уборна; Н душ; №1-5 огородження, розташовані на загальній земельній ділянці 1574 кв.м., за адресою: [ADDRESS] шість/, які належать [PERSON] на підставі Свідоцтва про права власності на домоволодіння, виданого УЖКХ виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 2-1113 від 09.06.1998 року, яке зареєстроване в МБТІ м. Одеси № 4466 стр. 68 кн. 20 доп. від 27.08.1998 року. У зазначеному договорі також вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Вказаний договір має підписи сторін договору та уповноважених на посвідчення правочинів осіб Одеської товарної біржі. З копії паспорта та свідоцтва про народження позивача вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Одесі від батьків: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видане відповідне свідоцтво про смерть [NUMBER] від 13.01.2024 року. 01.02.2024 року Приватним нотаріусом Бичіхіною О.Ю. після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу, про що сформовано відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75648549. Відповідно до довідки Приватного нотаріуса Бичіхіної Ольги Юріївни від 26.11.2024 року №154/02-14, станом на 26.11.2024 року, спадкоємцем, який прийняв спадщину до майна [PERSON] , який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] ; даних про наявність інших спадкоємців в спадковій справі немає. Відповідно до відповіді КП БТІ Одеської міської ради від 05.02.2024 року №34514/04-04, наданої на запит Приватного нотаріуса Ольги Бичіхіної, зокрема, 9/100 частин домоволодіння [ADDRESS] та [PERSON] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору міни №24455, зареєстрованого Одеською товарною біржею 28.10.1998 року, реєстраційний запис зроблено 02.12.1998 року за реєстровим номером 4468 у реєстровій книзі 118доп на сторінці 198. З будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] за вказаною вище адресою був зареєстрований у вказаному домоволодінні [INFO] на підставі договору міни. З матеріалів спадкової справи № 12-2023 до майна померлого [PERSON] вбачається, що вказану спадкову справу заведено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бичіхіною О.Ю. на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] від 18.05.2023 року. Також із спадкової справи судом встановлено, що 21.09.2023 року нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за Законом на 4/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також у матеріалах справи наявні інші документи, а саме: відповідь КП «Міське агентство з приватизації житла» від 20.01.2025 року №28/01-06, у якій КП надало на запит Одеської міської ради відповідні документи, які стали пiдставою для видачi свiдоцтва 09.06.1998 року за №2-111З на 16/25 частин домоволодiння по [ADDRESS] на iм`я [PERSON] : [NUMBER] про право власностi на домоволодiння № 2-1113, розпорядження УЖКГ М 438 вiд 09.06.1998 року, лист ОМБТІ та РОН №57.131 вiд 14.05.1998 року про розрахунок iдеальних часток, договiр купiвлi-продажу вiд 02.12.1987 року, зареєстрований ОМБТІ 16.12.1987 року, копії технiчного паспорту на домоволодіння. Окрім наведеного у матеріалах справи наявне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12.03.2009 року у справі № 2-3636/09, з урахуванням ухвали суду від 12.11.2009 року, за яким, зокрема, [PERSON] в порядку виділу часток зі спільної часткової власності було виділено у натурі частину домоволодіння, за адресою [ADDRESS] та визнано за ним право власності на 4/25 частин такого домоволодіння. При цьому, як вбачається із тексту вказаних рішень суду, предметом спору було виділення часток із спільної часткової власності у зв`язку із реконструкцією загального домоволодіння. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що сторонами при укладенні договору міни було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, відбувся обмін майна і сторони фактично вступили у володіння та користування придбаним майном, що підтверджується наявними у матеріалах цивільної справи документами. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору\~у даній\~справі є\~встановлення обставин\~на підтвердження\~або спростування\~підстав для\~визнання договору\~міни нерухомого\~майна № 24455 від 28.10.1998 року посвідченого Одеською Товарно Біржею дійсним. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норми права під час прийняття аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві. Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України. Зокрема, ст. 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Частинами 1- 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Договір міни між сторонами був укладений 28.10.1998 року, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (1963 року). Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 45, ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір міни жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У даній справі судом встановлено, що згідно договору міни нерухомого майна, посвідченого Одеською Товарно Біржею № 24455 від 28.10.1998 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 9/100 частини домоволодіння яке має загальну площу 450,7 кв. м., житлову площу 248,4 кв.м., 9/100 частини домоволодіння мають загальну площу 51,0 кв.м., складаються з: 2 житлове, 3 житлове, житловою площею 31,0 кв.м., III кухня, IV веранда, IIIа санвузол. Перераховано всі споруди: А житлове; Б житлове; Г житлове; Д сарай; Ж сарай; З сарай; И уборна; О сарай; К погріб; Х сарай; Ф гараж; Ш сарай, Ю гараж; Я гараж; М гараж; № 1-8 огородження; I-II мощення, які розташовані на загальній земельній ділянці 2159 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] на підставі Дубліката договору купівлі - продажу № 4-5643, посвідченого 1-ю Держнотконторою м. Одеси, 23.06.1975 року /Дублікат № 4-138 від 23.01.1976 року/, посвідченого в МБТІ м. Одеси № кн. 4 доп. стр. 121 р 4468 від 07.08.1998 року (п. 1 Договору № 24455). Відповідно до п. 2 вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 16/25 частини домоволодіння, загальною площею 144,2 кв.м., жилою площею 77,5 кв.м. 16/25 частини домоволодіння складаються з: в літ. А: 1 веранда, 1-2 кухня; 1-3 житлова; 1-4 коридор, загальною площею 40,9 кв.м., в літ. Б: 3-1 веранда; 3-2 житлова; 3-3 житлова, загальною площею 43,3 кв.м. Перераховано всі споруди: А житлова; Б житлова; В сарай; Г літня кухня; Ж сарай; З гараж; К сарай; Л уборна; М уборна; Н душ; №1-5 огородження, розташовані на загальній земельній ділянці 1574 кв.м., за адресою: [ADDRESS] шість/, які належать [PERSON] на підставі Свідоцтва про права власності на домоволодіння, виданого УЖКХ виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 2-1113 від 09.06.1998 року, яке зареєстроване в МБТІ м. Одеси № 4466 стр. 68 кн. 20 доп. від 27.08.1998 року. При укладанні договору міни сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір міни нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, за змістом ст. 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. При цьому, реєстрація в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на 9/100 домоволодіння на підставі договору міни, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 02.12.1998 року не суперечила на той час чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, останні повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", наявні підстави для визнання договору міни нерухомого майна № 24455 від\~28.10.1998\~року,\~зареєстрованого на\~Одеській Товарній\~Біржі -\~ дійсним. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. Крім того, в той час діяли норми, які передбачали суто реєстрацію нерухомого майна, що станом на день подання позову сторонами виконано. Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Суд зазначає, що здійснивши державну реєстрацію домоволодіння в Одеському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 02.12.1998 року № КН 118 доп. Стр. 198-р 4468, держава цим самим визнала право [PERSON] на 9/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на зазначене, суд вважає, що сторони виконали умови договору міни, договір відповідно до ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, що, зокрема, підтверджено також тим, що [PERSON] , як сторона договору міни в судовому порядку ініціював питання про виділ йому в натурі частки реконструйованого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке останній вважав власністю. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, а тому потребують задоволення для реалізації мети розпорядження позивачем належним йому майном та оформлення спадкових прав після смерті батька. Щодо розподілу витрат по сплаті позивачем судового збору під час звернення до суду з відповідним позовом, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи те, що відповідачі у даній справі до початку її розгляду по суті позовних вимог визнали такі вимоги у повному обсязі, вимоги заяви позивача про повернення йому з Державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору потребують задоволення.

Outcome: approved