Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

27.01.2025 до Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі - позивач) в особі представника - адвоката Ткаченко Ю.О. із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості в розмірі 13271 грн. 32 коп. та понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що 06.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №75354997, за умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн строком на 64 дні, зі сплатою процентів у розмірі 1,6% в день (фіксована). Договір підписано електронним підписом відповідача шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, товариство на виконання п. 1 договору позики виконав зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 6000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес»), так як перерахунок коштів з банківського рахунку товариства на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливо. Враховуючи умови договору позики та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 0 грн, заборгованість відповідача складає 13271,32 грн, в тому числі: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7271,32 грн - сума заборгованості за відсотками. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу №2112, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75354997 від 06.08.2021. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75354997 від 06.08.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №030423-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача. 12.05.2025 через «Електронний кабінет» до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому остання зазначила, що відповідно до положень Договору позики (АНУЇТЕТ) № 75354997 від 06.08.2021 строк кредиту становить 64 днів; процентна ставка (фіксована) від суми кредиту за кожний день користування кредитом застосовується в межах строку надання кредиту і становить 1,6% на добу. Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредитування. Вказує, що у зв`язку з наведеним, саме протягом строку кредитування встановленого договором (64 дні) кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 6 000 грн, яку відповідач у визначений договором строк не повернув, узгодженої (фіксованої) процентної ставки у розмірі 1,6% на добу та строку кредитування (строку договору) тривалістю 64 днів, заборгованість відповідача за процентами становить 6 144 грн 00 коп. Також, вказала, що обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а тому вважаємо, що первинна консультація та формування додатків входить у підготовку позовної заяви визнаємо у розмірі 1 000 грн. 16.05.2025 від представника позивача - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання вказала, що доводи представника відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами - є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Крім того, зазначила що позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику - не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Враховуючи викладене просила суд позовні вимоги задоволити. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання на 09:30 год. 07.03.2025. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2025 клопотання позивача про витребування доказів - задоволено частково. Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» (ЄДРПОУ 00032129, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г) надати Рівненському районному суду Рівненської області (вул. С.Петлюри, 10, м. Рівне, 33603) інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] . 31.03.2025 на виконання вимог ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 17.03.2025 АТ «Державний ощадний банк України» надано витребувану судом інформацію. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.04.2025 судове засідання за клопотанням представника відповідача відкладено на 23.05.2025. 23.05.2025 сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. У позовній заяві, а також у поданих до суду заявах представник позивача просив провести судове засідання за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення судом. 23.05.2025 через «Електронний кабінет» до суду надійшло клопотання від представника відповідача, в якому остання зазначила, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву підтримує та просить суд розглядати справу за відсутності відповідача та представника відповідача. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 06.08.2021 між ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75354997 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000,00 грн строк позики - 64 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,6 % в день (базова процентна ставка/фіксована), орієнтовна загальна вартість позики - 10271,32 грн. Дата надання позики 06.08.2021. Дата повернення позики - 08.10.2021. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 007а3uxwbv, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - 380682417911@gmail.com. Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №75354997 від 06.08.2021, виконав свої зобов`язання та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 6000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується електронною платіжною інструкцією №e4e9a9da-67bf-46bf-927c-05b8e2f2df83 від 06.08.2021. Згідно з наданою АТ «Державний ощадний банк України» інформацією вих. №46/1211/35368/2025/БТ від 26.03.2025, на виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2025, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано картку № [NUMBER] . Відповідно до п. 5.2. договору позики №75354997, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету (надалі «Правила»), розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Позикодавець виконав своє зобов`язання за договором та надав відповідачу грошові кошті згідно умов договору позики, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула, отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за вказаним договором. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №75354997 від 06.08.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 21.12.2021 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 13271,32 грн. Відповідно до п.п. 1.1 договору факторингу фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). 31.03.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» передало ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» приймає належні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №75354997 від 06.08.2021. Згідно п. 5.2 договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75354997 від 06.08.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №75354997 від 06.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нараховано відсотки за період з 06.08.2021 по 20.10.2021 у розмірі 7271,32 грн. Згідно наданого розрахунку заборгованості прострочена заборгованість за договором позики за період з 06.08.2021 по 20.10.2021 становить 13271,32 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом позики 6000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 7271,32 грн. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Пунктом 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою ч. 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом норми ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (далі - Закон України № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції Так, ст. 3 Закону України №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закон України № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону України № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст. 11 Закону України № 675-VIII ). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст. 11 Закону України № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як первісний позичальник належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти (позику) на загальну суму 6000,00 грн. Натомість, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем. Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання та не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ні на рахунок попередніх кредиторів. Позивач на підставі долучених доказів довів, що до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, яке відповідач не виконала належним чином. Відповідно до умов вищевказаного договору позики первісний позикодавець 06.08.2021 взяв на себе зобов`язання надати відповідачу позику на таких умовах: сума позики 6000,00 грн; строк кредитування - 64 дні, дата повернення кредиту 08.10.2021; процентна ставка у розмірі 1,6 % за 1 день користування кредитом. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 13271,32 грн, з яких: 6000,00 грн розмір заборгованості за тілом кредиту; 7271,32 грн сума нарахованих відсотків. З моменту отримання кредиту відповідач заборгованості за позикою не погашала, в зв`язку з чим на момент закінчення строку дії договору №75354997 від 06.08.2021 в неї утворилася заборгованість за тілом позики в розмірі 6000,00 грн. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило нарахування відповідачу процентів за період з 06.08.2021 по 20.10.2021, що у загальному розмірі становить 7271,32 грн. Однак, суд критично ставиться до такого розрахунку заборгованості, оскільки строк договору, визначений пунктом 2.2 договору №75354997 від 06.08.2021 та складає 64 дні, а саме: до 08.10.2021. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця враховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц). Оскільки встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як фінансова установа, надало позичальнику [PERSON] суму позики до 08.10.2021, таким чином, кредитор має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 08.10.2021. Після закінчення строку дії договору у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Таким чином, оскільки позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування позикою, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії договору позики, заявлена стороною позивача вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою після 08.10.2021 є безпідставною та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що відповідачем кредитні кошти не повернуті, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом, з розрахунку 1,6% на день (як передбачено договором позики), в межах строку кредитування, який становить 64 дні (з 06.08.2021 по 08.10.2021), тобто у розмірі 6144,00 грн (6000,00 х 1,6% х64). У зв`язку із тим, що відповідач отримала грошові кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, що зазначені в договорі позики, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме з відповідача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» слід стягнути заборгованість за договором позики №75354997 від 06.08.2021 у загальному розмірі 12144,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 6000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі - 6144,00грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Як вбачається з платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 579932064.1 від 23.01.2025, позивач сплатив за подання даного позову 2422,40 грн судового збору. Оскільки позов майнового характеру задоволено на 91,51 % (12144/13271,32х100), то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2216,74 грн (91,51 % від 2422,40 грн). Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано копію договору №01-11/2024 про надання правової допомоги від 01.11.2024, копію ордера на надання правничої допомоги серії АХ №1149961 від 01.11.2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 01.11.2024, витяг з Акту №4-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором №01-11/2024 від 01.11.2024. Суд бере до уваги те, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявила, що визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однак суд вважає, що надані стороною позивача документи підтверджують факт надання адвокатом позивачу юридичних послуг, їх обсяг та вартість та вони є співмірними зі складністю справи. Велика Палата Верховного Суду у Додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначила наступне у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 25.03.2021 по справі №905/717/20 зазначив таке: «У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися па критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям». Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.05.2020 по справі № 910/5410/19 зазначив: «..При цьому, як вірно зазначив апеляційний суд, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.» Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на викладене, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами понесення витрат за надання правничої допомоги. Таким чином, беручи до уваги наведене вище, часткове задоволення позовних вимог та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3202,50 грн (91,51 % від 3500,00 грн). Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 297,50 грн слід залишити за позивачем.

Outcome: approved