Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

09 січня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Універсальна товарна біржа «Фенікс» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якій позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , який зареєстрований Універсальною товарною біржею «Фенікс» за № 518 від 26 липня 2001 року. Позов обґрунтований тим, що вказаний договір був укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Фенікс» та зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», проте не посвідчений нотаріально. 23 вересня 2024 року померла [PERSON] та позивач звернулась до приватного нотаріуса Боненко Т.Л. для прийняття спадщини. В подальшому приватним нотаріусом [PERSON] роз`яснено про необхідність звернутись до суду для визнання договору-купівлі продажу дійсним. Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] 14 січня 2025 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази. 06 лютого 2025 року надійшла заява позивача про долучення інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 25 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. 28 лютого 2025 року надійшла відповідь КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». 10 березня 2025 року від приватного нотаріуса Боненко Т.Л. надійшла копія спадкової справи №49/2024. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Відповідач та треті особи в судове засідання не прибули, причин не повідомили. Враховуючи повторну неявку відповідача та третьої особи, заяву позивача, у відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 26 липня 2001 року на Універсальній товарній біржі «Фенікс» укладено договір купівлі-продажу №518 нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , придбали в рівних долях квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір складено й зареєстровано на Універсальній товарній біржі «Фенікс», зареєстрований в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю за № 518, а також зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.08.2001 р. за реєстровим №18483. [INFO] померла [PERSON] . Згідно з копією спадкової справи № 49/2024, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. із заявою про прийняття спадщини. 28 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. роз`яснено [PERSON] , що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно звернутись до суду для визнання договору № 518 від 26.04.2001 дійсним та надати копію цього рішення суду. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з договору №518 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 липня 2001 року, укладеного на біржі, покупцями в рівних долях квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже позивач була стороною договору та є спадкоємцем майна померлої [PERSON] . На момент укладення договору купівлі-продажу правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV (435-15) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Разом з цим, зі змісту договору № 518 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 липня 2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований у «Журналі біржових операцій з нерухомим майно» за № 518 від 26 липня 2001 року та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Стаття 15 Закону України «Про товарну біржу», на яку є посилання у договорі купівлі-продажу, дозволяла членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу квартири, в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Разом з цим, у відповідності з\~ч.2 ст. 47 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений на біржі відповідно до ЗУ "Про товарну біржу", зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», виконаний сторонами, але на теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна неможливо у зв`язку зі смертю покупця. При вказаних вище обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved