Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

І. Описова частина. Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Коллект Центр» (надалі по тексту - позивач) звернулося до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) із позовом про стягнення заборгованості за договорами № 5007312 від 11.08.2021 та № 102107560 від 23.08.2021. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Договір № 5007312, шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачу надані грошові кошти у розмірі 2500,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. На день формування позовної заяви заборгованість становить 17162,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 2500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14412,50 грн, заборгованість за комісія - 250,00 грн. 29.11.2021 було укладено договір № 29-11-102 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5007312. Також позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Договір № 102107560, шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачу надані грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. На день формування позовної заяви заборгованість становить 8725,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 1000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7525,00 грн, заборгованість за комісія - 200,00 грн. 30.11.2021 було укладено договір № 30-11-65 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102107560. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ « Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 5007312 та 102107560. Таким чином, ТОВ « Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договорами № 5007312 та 102107560. За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за договорами № 5007312 від 11.08.2021 та № 102107560 від 23.08.2021 у розмірі 25887,50 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 31.03.2025позивач ТОВ «Коллект центр» звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.04.2025 позовна заява прийнята суддею до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечувала. У судові засідання відповідач не з`являвся; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, жодних заяв чи клопотань до суду не направив, причини неявки суду не відомі (а.с. 92-94, 100-102). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права . Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлен і відповідні обставини. Судом встановлено, що 11.08.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи через мобільний додаток звернувся до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 5007312. У заяві вказана сума кредиту - 2500,00 грн. Строк кредиту 30 днів, з 11.08.2021, дата повернення кредиту - 10.09.2021. Комісія за надання кредиту - 250,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 10 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом - 937,50 грн, нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 14). 11.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства через мобільний додаток підписаний Договір про споживчий кредит № 5007312 (далі по тексту Договір) (а.с. 8-12). За умовами цього договору відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» 2500,00 грн кредитних коштів, строком на 30 днів з 11.08.2021, які зобов`язався повернути 10.09.2021, і сплатити проценти та комісію за користування кредитом. Згідно з п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 1187,50 грн в грошовому виразі та 11,215.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 3687,50 грн. Комісія за надання кредиту - 250,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Пунктом 1.5.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом - 937,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Порядок нарахування процентів за користування кредитом та умови пролонгації договору визначені розділом 2 договору. Сторони узгодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коди Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Того ж дня, 11.08.2021, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту № 5007312 (а.с. 13). Отже, до укладення договору про споживчий кредит позивач надав відповідачу, як споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», [PERSON] здійснив акцепт договору шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором U46992, який був відправлений 11.08.2021 на номер телефону - [NUMBER] (а.с. 27). Відповідно до довідки, виданої 12.12.2024 ТОВ «ФК «Елаєнс», 11.08.2021, на номер картки [NUMBER] , проведено платіж у розмірі 2500,00 грн, з призначенням платежу: кошти згідно договору 5007312 (а.с. 27 на звороті). Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачем договору, виконання позикодавцем умов договору, отримання відповідачем кредитних коштів. Суд урахував, що Договір про споживчий кредит № 5007312 від 11.08.2021 укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів і комісії за користування кредитними коштами. При цьому, [PERSON] , ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця - ТОВ «Мілоан» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови Договору про споживчий кредит № 5007312 від 11.08.2021 про сплату відсотків за користування кредитом та одноразової комісії є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та розміру комісії погоджено за домовленістю сторін. Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору матеріали справи не містять. 29.11.2021 згідно з умовами Договору факторингу № 29-11-102 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5007312 (а.с. 36-38). Судом також встановлено, що 22.08.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи через мобільний додаток звернувся до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 102107560. У заяві вказана сума кредиту - 1000,00 грн. Строк кредиту 15 днів, з 23.08.2021, дата повернення кредиту - 07.09.2021. Комісія за надання кредиту - 200,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 20 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом - 225,00 грн, нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 26). 23.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства через мобільний додаток підписаний Договір про споживчий кредит № 102107560 (далі по тексту Договір) (а.с. 20-24). За умовами цього договору відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» 1000,00 грн кредитних коштів, строком на 15 днів з 23.08.2021, які зобов`язався повернути 07.09.2021, і сплатити проценти та комісію за користування кредитом. Згідно з п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 425,00 грн в грошовому виразі та 553,031.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 1425,00 грн. Комісія за надання кредиту - 200,00 грн, яка нараховується за ставкою 20 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Пунктом 1.5.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом - 225,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Порядок нарахування процентів за користування кредитом та умови пролонгації договору визначені розділом 2 договору. Сторони узгодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коди Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Того ж дня, 23.08.2021, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту № 102107560 (а.с. 25). Отже, до укладення договору про споживчий кредит позивач надав відповідачу, як споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», [PERSON] здійснив акцепт договору шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором R67219, який був відправлений 23.08.2021 на номер телефону - [NUMBER] (а.с. 30). Відповідно до довідки, виданої 24.01.2025 ТОВ «ФК «Елаєнс», 23.08.2021, на номер картки [NUMBER] , проведено платіж у розмірі 1000,00 грн, з призначенням платежу: кошти згідно договору 102107560 (а.с. 30 на звороті). Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачем договору, виконання позикодавцем умов договору, отримання відповідачем кредитних коштів. Суд урахував, що Договір про споживчий кредит № 102107560 від 23.08.2021 укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів і комісії за користування кредитними коштами. При цьому, [PERSON] , ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця - ТОВ «Мілоан» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови Договору про споживчий кредит № 102107560 від 23.08.2021 про сплату відсотків за користування кредитом та одноразової комісії є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та розміру комісії погоджено за домовленістю сторін. Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору матеріали справи не містять. 30.11.2021 згідно з умовами Договору факторингу № 30-11-65 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102107560 (а.с. 42-44). 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 5007312 від 11.08.2021 та № 102107560 від 23.08.2021 (48-51). Вказане також підтверджується реєстрами боржників до вказаного договору (а.с. 52-53, 54-55, 56, 57). Водночас, суд не погоджується із наданими позивачем розрахунками заборгованості, що виникла на підставі Договорів про споживчий кредит № 5007312 від 11.08.2021 та № 102107560 від 23.08.2021 . Дослідивши надані докази, суд вважає, що сума заборгованості відповідача: - за договором № 5007312 від 11.08.2021 складає 8927,50 грн, а саме: - 2500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 250,00 грн -заборгованість за комісіями; - 8437,50 грн - сума заборгованості за відсотками, з яких: - 937,50 грн - сума заборгованості за відсотками у період із 11.08.2021 по 10.09.2021, протягом 30 днів за ставкою 1,25 %, п. 1.5.2 договору; 2500,00 грн * 1,25 % * 30 днів; та 7500,00 грн - сума заборгованості за відсотками у період із 11.09.2021 по 09.11.2021, протягом 60 днів за ставкою 5 %, п. 1.6 договору: 25 00,00 грн * 5 % * 60 днів; - за договором № 102107560 від 23.08.2021 складає 4425,00 грн, а саме: - 1000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 200,00 грн - заборгованість за комісіями; - 3225,00 грн - сума заборгованості за відсотками, з яких: - 225,00 грн - сума заборгованості за відсотками у період із 23.08.2021 по 07.09.2021, протягом 15 днів за ставкою 1,5 %, п. 1.5.2 договору; 1000,00 грн * 1,5 % * 15 днів; та 30 00,00 грн - сума заборгованості за відсотками у період із 08.09.2021 по 06.11.2021, протягом 60 днів за ставкою 5 %, п. 1.6 договору: 10 00,00 грн * 5 % * 60 днів. Щодо строку та підстав нарахування позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами, то суд зазначає таке. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Як встановлено судом, сторони у договорі № 5007312 від 11.08.2021 узгодили строк кредитування - 30 днів, до 10.09.2021, а у договорі № 102107560 від 23.08.2021 узгодили строк кредитування - 15 днів, до 07.09.2021. Строк кредитування продовжується на 1 день шляхом продовження користування кредитом, але не більше 60 днів. Тобто максимальний строк кредитування становить за договором № 5007312 від 11.08.2021 до 09.11.2021. Тому саме до 09.11.2021 позивач має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами. При цьому максимальний строк кредитування становить за договором № 102107560 від 23.08.2021 до 06.11.2021. Тому саме до 06.11.2021 позивач має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню частково. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (50 %). Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки понесених витрат на правову допомогу в сумі 9000 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч.1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги № 02-09/2024-8 від 02.09.2024 (а.с. 64-65); - копію тарифів на послуги фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 66); - копію заявки на надання юридичної допомоги № 22 від 01.02.2025, відповідно до якої послуги: письмова (вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довдки щодо судової практики) коштує - 3000,00 грн; позовна заява - 6000,00 грн (а.с. 69); - копію витягу з акту № 6 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 (а.с. 70); - копію платіжної інструкції № 0505950003 від 18.03.2025 про перерахування ТОВ «Коллект Центр» на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] 135000,00 грн (а.с. 68). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Однак, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Указаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.202 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд звертає увагу на те, що розгляд малозначних справ проводиться в порядку спрощеного позовного провадження на виконання вимог, визначених ч. 4 ст. 19 ЦПК України, так як ця категорія справ потребує швидкого вирішення в силу закону. Тому,

Outcome: partial