Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

29.01.2025 р. на адресу суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-10310798 р. у сумі 39221,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.11.2023 р. між відповідачем та ТОВ «Качай гроші», правонаступником якого є позивач, у електронній формі кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6500,00 грн. на 240 календарних днів з кінцевим терміном повернення 16.07.2024 р. зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,5 % в день; зниженою процентною ставкою - 0,84 % в день. Свої зобов`язання ТОВ «Качай гроші» виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Однак відповідач не повернув своєчасно грошові кошти. У період 16.08.2024 р. по 25.12.2024 р. у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 39221,00 грн. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором та витрат по сплаті судового збору. Ухвалою від 30.01.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення, яке містило копію ухвали про відкриття провадження у справі, направлялось за місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак повернулось до суду з відміткою про неотримання його відповідачем з причин закінчення встановленого терміну зберігання. При цьому докази надсилання копії позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів за місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку, позивачем додано до матеріалів позовної заяви, оскільки вона подана в електронній формі через електронний кабінет. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України) (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19). Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 19.11.2023 р. між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] був укладений у електронній формі кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 6500,00 грн. на 240 календарних днів з кінцевим терміном повернення 16.07.2024 р. зі сплатою стандартної процентної ставки - 2,5 % в день; зниженою процентною ставкою - 0,84 % в день. ТОВ «Качай гроші» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 204/09 від 09.09.2024 р. наданою ТОВ «Платежі Онлайн», з якої вбачається, що через платіжний сервіс «PLATO» було успішно прийнято платежі на платіжну карту № [NUMBER] відповідача, номер транзакції 40040-85524-81034 на суму 6500,00 грн. 16.05.2024 р. ТОВ «Макс Кредит», який є правонаступником прав вимог ТОВ «Качай Гроші» (договір факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024), та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно умов якого останній набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10310798 від 19.11.2023 р. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 25.12.2024 р. має заборгованість перед позивачем у сумі 39221,00 грн., з яких: 6825,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 32396,00 грн. - заборгованість простроченими відсотками. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі № 732/670/19, від 23.03.2020р. у справі № 404/502/18, від 07.10.2020р. у справі № 127/33824/19. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з невиконання відповідачем вимог договору, у останнього утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача, який перевірений судом, станом на 25.12.2024 р. становить 39221,00 грн., з яких: 6825,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 32396,00 грн. - заборгованість простроченими відсотками. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 39221,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 9422,40 грн., з яких: 2422,40 грн. - витрати по сплаті судового збору; 7000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 48643,40 грн. (6825,00 грн. + 32396,00 грн. + 2422,40 грн. + 7000,00 грн.).

Outcome: approved