Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Представниця Какун А.С., яка діє на підставі довіреності №б/н від 05 грудня 2024 року в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 103838313 в розмірі 48070,00 грн, з яких: 19 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 27\~170,00 грн сума заборгованості за відсотками та 1\~900,00 грн - заборгованість за комісією, а також понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог представниця позивача зазначає, що 18 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладений кредитний договір №103838313 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення кредитного договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів на картковий рахунок позичальника. Також, представниця зазначила, що згідно умов кредитного договору підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з наявними схемами кредитування отримала проект кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору відповідачка також підтвердила, що умови договору їй зрозумілі та вона підтвердила, що договір адаптований до її потреб та фінансового стану, а інформація надана їй кредитором з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.\~Представниця зазначає,\~що зазначені\~правила є\~публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін,іншу інформацію, необхідну для укладення договору.16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 16072024 (далі - договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (копія витягу з договору факторингу додається). Відповідно до реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу від 16 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48\~070 грн, з яких: 19000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27\~170 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1900 грн. - заборгованість за комісією. Представниця зазначає, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 16.07.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. А тому з огляду на вищезазначене просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти, право вимоги на які останній отримав в порядку укладення договору факторингу. 18.04.2025 відповідачкою на адресу суду надісланий відзив на позовну заяву, згідно з яким остання повністю заперечує факт укладення кредитного договору №103838313, який був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , зазначаючи, що згідно матеріалів справи вказаний договір укладений в електронній формі і лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля сторін. Вказує, що стороною позивача не надані докази проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «Мілоан», а зазначення особистих даних [PERSON] не підтверджує підписання останньою кредитного договору в електронній формі. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідачка користувалася номером телефону, оскільки при оформленні замовлення, зробленого під логіном та паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення. Також вказує на відсутність первинних доказів, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів, зазначаючи, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Разом з тим зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що кредитором виконані умови кредитного договору та наданий позичальнику [PERSON] кредит, оскільки відсутні докази, що кредитна картка на яку були перераховані кредитні кошти належать останній. 30 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» представницею позивача Совою Ю.М., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі довіреності від 05 грудня 2024 року надіслана відповідь на відзив, згідно якої, остання вважає поданий відповідачкою відзив безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Зокрема вказує, що відповідно до умов кредитного договору, кошти надані клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, яка вказана клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею, та відповідно до п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Разом з тим зазначає, що відповідачка у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитних договорів стороною захисту не доведена, при цьому сама відповідачка не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, тобто, фактично сторона захисту не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Представниця звертає увагу, що відповідачкою не надані суду належні і допустимі докази на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також представниця просить долучити до матеріалів справи докази, отримані від первинного кредитора, а саме: розрахунок заборгованості за кредитним договором №103838313 від 18.12.2021 року та платіжне доручення №36777528 від 18.12.2021 року. Такі докази сторона позивача вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором, а отже підтвердження того, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими. Щодо укладення кредитного договору представниця зазначила, що верифікація та ідентифікація позичальника здійснюється через ІТС первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства (ІТС Товариства) та доступний, зокрема, через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. При заповненні форм заявки позичальнику необхідно внести всі обов`язкові дані, включаючи ПІБ, ІНН, адресу, суму бажаного кредиту, реквізити банківської картки, номер мобільного телефону та ін. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на сайті первісного кредитора і формує особистий кабінет клієнта. Приймаючи заявку до розгляду, первісний кредитор не приймає на себе зобов`язання надати кредит. У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, первісний кредитор робить клієнту в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови. Клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти договір про надання фінансового кредиту або відмовитися від пропозиції. У випадку готовності клієнта прийняти пропозицію (оферту), клієнт натискає кнопку згоди, після чого клієнту надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який клієнт має ввести у відповідне поле. У момент введення коду на сайті первісного кредитора клієнт направляє первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним. Представниця зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачкою та первісним кредитором не були би укладені. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. А тому, вважає, що не спростування відповідачкою презумпції правомірності кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Вказує, що відповідачкою не надані суду докази, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспореним. Зазначає, що укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України, а сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. Звертає увагу, що позивачем доведений факт укладання відповідачкою кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а тому позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а відповідачка намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо твердження відповідачки про неправомірність електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, представниця зазначила, що одноразовий ідентифікатор (СМС) приходить на телефонний номер, який може не належати підписанту (якщо номер телефону «Не контрактний»), в судовій практиці беруться до уваги дані реєстрів, інші відкриті реєстри, які дозволяють підтвердити, що відповідний номер телефону використовується саме цією людиною. Як і в попередніх випадках, сторони можуть, але не зобов`язані, підписати угоду на папері про використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для подальших угод. З огляду на вищевказане, представниця просить прийняти до розгляду та долучити до матеріалів цивільної справи №595/352/25 відповідь на відзив, а поданий відзив на позовну заяву у справі №595/352/25 залишити без розгляду та задоволення. Позивач не забезпечив явку представника в судове засідання. У відповіді на відзив представниця позивача просила позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості на користь позивача задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Будь які клопотання від відповідачки на адресу суду не надходили. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважаю, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із такого. В силу вимог ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За правилом ч. 1 ст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження обставин позову сторона позивача надала договір про споживчий кредит №103838313 від 18 грудня 2021 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , який підписаний одноразовим ідентифікатором R73887. Пунктом 6 кредитного договору №103838313, встановлений порядок укладення договору, зокрема згідно п.п. 6.1. кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п.п. 3.3.1 договору позичальник зобов`язаний надати достовірну інформацію необхідну для укладення та виконання вимог цього договору. Разом з тим, абз. 6 п.п.5.1 п. 5 договору визначено, що позичальник підтверджує, що надав згоду на передачу товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за договором та інші цілі визначені правилами та формою згоди. Також відповідно абз. 11 п.п.5.1 п. 5 договору визначено, що позичальник підтверджує, що повідомлений про включення його персональний даних до бази персональних даних, володільцем якої є товариств, мету збору персональних даних, а також про права позичальника суб`єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Відповідно до п.п. 6.2. кредитного договору №103838313 видно, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, менеджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. У відзиві відповідачка зазначила, що позивачем не надані докази проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «Мілоан». Разом з тим будь-яких спростувань того, що зазначений номер телефону у кредитному договорі №103838313 не належить їй, відповідачка не надала. Представниця позивача у відповіді на відзив зазначила, що під час укладення кредитного договору верифікація та ідентифікація позичальника здійснюється через ІТС первісного кредитора. Разом з тим зазначила, що для укладання кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Зауважила, що одноразовий ідентифікатор (СМС) приходить на телефонний номер, який може не належати підписанту (якщо номер телефону «Не контрактний»), в такому випадку у судовій практиці беруться до уваги дані реєстрів, інші відкриті реєстри, які дозволяють підтвердити, що відповідний номер телефону використовується саме цією людиною. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно правового\~висновку наведеного\~в постанові Верховного\~Суду у\~справі №\~602/1455/20\~(провадження\~№ 61-475св22) від 02 червня 2022 року у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Суд,\~зберігаючи об`єктивність\~і неупередженість, дослідивши докази у справі в їх сукупності, у відповідності до принципу змагальності, згідно з яким, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, вважає доведеним\~укладення договору\~про споживчий\~кредит №103838313\~між первісним\~кредитором ТОВ\~«Мілоан» та\~ [PERSON] ,\~оскільки такий\~містить всі\~необхідні реквізити\~та підписи\~сторін,\~а заперечення\~відповідачки з\~приводу підписання\~нею кредитного\~договору та\~того,\~що матеріали\~справи не\~містять підтвердження\~того,\~щовона користувалася номером телефону, який зазначений у договорі та на який було відправлене електронне повідомлення з електронним підписом одноразового ідентифікатора не знаходять свого підтвердження, оскільки будь-яких доказів протилежного вона не надала. Щодо долученого до матеріалів справи платіжного доручення за №36777528 від 18.12.2021, яке свідчить про перерахування ТОВ «Мілоан» на кредитний рахунок за № [NUMBER] отримувача [PERSON] 19\~000,00 грн, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 1 статті 13\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції також здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Згідно із ст. ст. 22, 25\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. З матеріалів справи не видно та судом не встановлено, на який саме картковий рахунок мали бути перераховані кошти за кредитним договором № 103838313 від 18.12.2021, як і те, що сторони погодили конкретний рахунок для перерахування кредитних коштів за договором. Водночас матеріали справи не містять даних про належність вказаного карткового рахунку за №№ [NUMBER] саме [PERSON] . Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, як це закріплено вимогами частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц. Абзацом 14 пункту 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 №75 (це Положення розроблене відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №75), передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення №75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. З наданої суду копії платіжного доручення №36777528 від 18.12.2021 не можливо встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» [PERSON] кредитних коштів в сумі 19000 грн, позаяк платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить). Також у ньому не зазначено найменування, код банку отримувача коштів та повний номер його банківського рахунку. Відтак, додана до позовної заяви, по суті, роздруківка платіжного доручення, що не завірена підписом уповноваженої особи та печаткою, із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої відповідачу не підтверджена, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №103838313 від 18.12.2021. Тому суд дійшов висновку, що надане позивачем платіжне доручення є недопустимим та недостовірним доказом перерахування коштів за кредитним договором №103838313. Інших доказів, які б підтверджували факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором, позивачем не надано. При цьому, надана суду відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, складена ТОВ «Мілоан» не є доказом наявної у відповідачки заборгованості за кредитним договором. Водночас, суд зауважує на тому, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, саме останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивач, укладаючи договір відступлення прав вимоги, з метою подальшого стягнення заборгованості в судовому порядку, мав можливість отримати від кредитора (первісного) не лише кредитні договори, а й документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошових вимог до боржників. Такими документами могли бути відповідні первинні банківські документи. Відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але як наслідок і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за договором позики. На це звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц у постанові від 25 травня 2021 року. Надані позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 103838313 від 18.12.2021, не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду Українив постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15, відтак не є належним доказом наявності заборгованості у відповідача перед кредитором, що в свою чергу стало підставою стягнення в порядку договору укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Виписка, яка б дала змогу встановити факт користування [PERSON] кредитними коштами, їх поступлення на картковий рахунок, зняття готівки, здійснення будь-яких розрахункових операцій тощо за кредитним договором за № 103838313 від 18.12.2021 суду не надана. Доводи представниці позивача зазначені у відповіді на відзив з приводу відсутності у позивача первинних документів на підтвердження виконання первісним кредитором умов договору, щодо надання позичальнику кредиту, оскільки такі містять банківську таємницю та не можуть бути надані суду, суд вважає неспроможними, адже сторони процесу у відповідності до вимог цивільного законодавства повинні довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в разі неможливості самостійно надати докази, сторона вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Позивач, будучи наділеним процесуальними правами, не довела належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачці на її рахунок за вказаним кредитним договором та не заявив про їх витребування, на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Що стосується переходу від первинного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідачки [PERSON] на підставі договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, суд виходить з наступного. У відповідності до умов договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суму грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Долучений до матеріалів справи витяг з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 містить дані про боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер кредитного договору 103838313, сума заборгованості за основною сумою боргу 19000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 27\~170,00 грн, разом сума заборгованості становить 48070,00 грн. Існування укладеного договору факторингу та його оцінка судом не впливає на рішення суду у вказаній справі, оскільки позивачем не доведені обставини існування заборгованості, що випливає із кредитного договору за №103838313 від 18.12.2021. За таких обставин в ході розгляду справи позивачем не доведений факт видачі відповідачці кредитних коштів за кредитним договором № 103838313 від 18.12.2021, що свідчить про невиконання первісним кредитором умов договору спростовує доводи позивача про існування боргових зобов`язань у відповідачки, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Щодо судових витрат позивача зазначаю наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, частиною 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зважаючи на те, що позов до задоволення не підлягає, витрати пов`язані із розглядом справи слід покласти на позивача в межах уже понесених. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed