Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. [PERSON] 25.12.2023 звернулась до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що 27.01.2022 між нею та відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» №121004-2111-1000193 (далі Договір страхування). Об`єктом страхування є транспортний засіб марки «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2020 року випуску. Строк дії договору з 00:00 годин 07.02.2022 до 23:59 годин 06.02.2023 (п. 9.3 Договору). Страховий платіж за договором в сумі 89678,00 грн сплачений позивачем на користь відповідача 01.02.2022. 21.01.2023 сталась страхова подія, а саме: невстановлені особи, знаходячись поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , здійснили розукомплектування (викрадено частини кузова та салону) автомобіля «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , чим спричинили [PERSON] матеріальну шкоду. На виконання п. 8.1.7 Додатку № 1 до Договору [PERSON] невідкладно після виявлення вказаного правопорушення звернулась до Відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Харківській області з заявою про злочин. Відомості про вказану подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023221190000088 від 22.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування. Цього ж дня [PERSON] повідомила про настання страхового випадку страхову компанію ПрАТ «СК «Євроінс Україна», звернувшись до контакт-центру Страховика. Після цього, 23.01.2023 [PERSON] направлено відповідачу заяву-повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, на виплату страхового відшкодування. 24.01.2023 Страховиком проведено огляд застрахованого транспортного засобу, про що складено відповідний акт. [PERSON] надала відповідачу всі необхідні документи, зазначені в Розділі 9 Додатку №1 до Договору страхування, а також заяву на виплату страхового відшкодування. Будь-яких вимог про надання додаткових документів, пояснень, проведення додаткових оглядів транспортного засобу тощо від Страховика не надходило. Листом від 02.03.2023 за вих. № 204-ЮР ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомила [PERSON] про відстрочення Страховиком прийняття рішення по справі на строк, необхідний для виконання всіх можливих дій для з`ясування обставин випадку, що має ознаки страхового, заявленого 23.01.2023, але не більше ніж на три місяці з дня подання Страхувальником всіх документів, зазначених в Розділі 9 Умов страхування, унаслідок заявленої події від 22.01.2023. 30.05.2023 листом за вих. № 601-ЮР ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило [PERSON] про прийняте рішення щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування по заявленій 23.01.2023 події. Відмову Страховик обґрунтував тим, що Страхувальник начебто не поінформував Страховика про зміну ступеня страхового ризику, а саме втрата/викрадення реєстраційних документів. Позивач посилається, що вказана підстава для відмови не відповідає дійсності, адже 11.01.2023 [PERSON] письмово повідомляла ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про те, що зробила заміну свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у зв`язку з його втратою, інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач не наводив. Намагаючись врегулювати зазначені вище правовідносини в досудовому порядку, [PERSON] подано скаргу до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про порушення з боку Страховика Закону України «Про страхування» та Закону України «Про захист прав споживачів», копія якої була скерована до Національного Банку України, як до органу, що виконує функції регулятора ринку небанківських фінансових послуг, в тому числі й страхових компаній. У відповідь на скаргу повідомлено, що Страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що Страхувальник начебто не поінформував Страховика про зміну ступеня страхового ризику, а саме втрата/викрадення реєстраційних документів. Одночасно уповноваженою особою Національного Банку України роз`яснено положення ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 124 Конституції України щодо права на звернення до суду за захистом своїх прав. З огляду на те, що страхувальник є споживачем страхових послуг, а страховик їх виконавцем, до правовідносин, які виникають при укладенні та виконанні договору страхування застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що відповідач не надав їй якісні страхові послуги, які вона розраховувала отримати при укладанні Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 27.01.2022 та безпідставно не здійснив на користь позивача виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Згідно з\~висновком експерта\~№ СЕ-19/121-23/3365-АВ\~від 30.03.2023\~вартість матеріального\~збитку,\~завданого власнику\~колісного транспортного\~засобу «Porsche\~Cayenne\~Coupe»,\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~унаслідок розкомплектування,\~станом на\~22.01.2023,\~з урахуванням\~умов та\~обмежень,\~зазначених в дослідницькій частині, становить 3604932,59 грн. Відповідно до Додаткової угоди № 2 до Договору страхування загальна страхова сума становить 3804948,00 грн. Згідно з Договором страхування франшиза (безумовна) становить 0,5% від загальної страхової суми, тобто 3804948,00*0,5/100=19024,74 грн. Таким чином, належний розмір страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача дорівнює 3585907,85 грн. (матеріальний збиток, згідно з висновком експерта за відрахуванням франшизи). Частиною 5 статті 10 Загону України «Про захист прав споживачів» визначений розмір неустойки у разі прострочення та/або ненадання послуги: три відсотки загальної вартості замовлення. У п. 7.5.3 Додатку №1 до Договору №121004-2111-1000193 визначений розмір пені: 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Позивач вважає, що відбулось обмеження договірної відповідальності (зменшення розміру пені з 3% до 0,01%) без урахування імперативної заборони передбаченої ч. 3 ст. 614 ЦК України. Таким чином, умови п. 7.5.3 Додатку №1 до Договору №121004-2111-1000193 щодо зменшення розміру пені з 3% до 0,01% слід кваліфікувати як нікчемні, а до правовідносин сторін слід застосовувати розмір пені, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вказана умова, визначена п. 7.5.3 Додатку №1 до Договору страхування є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Позивачка просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, стягнути з відповідача на свою користь: страхове відшкодування в розмірі 3585907,85 грн, пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожен день прострочення за період з 30.05.2023 до 25.12.2023 у розмірі 22591219,46 грн, три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України від вартості послуги за період з 30.05.2023 до 25.12.2023 у розмірі 61893,75 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн. Аргументи учасників справи. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі, надав пояснення, відповідні обставинам, викладеним у позовній заяві. Щодо позиції сторони відповідача про несвоєчасне повідомлення позивачкою про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу заперечував. Посилався на те, що відповідна заява подана своєчасно, прийнята начальником відділення ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у м. Харкові Сіверсом А.Ю. під підпис. Отже підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування є надуманою та спрямована лише на уникнення відповідачем виплати належної суми страхового відшкодування. Просив позов задовольнити в повному обсязі. 29.01.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній повністю підтримав підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, зазначені у листі 30.05.2023, оскільки в порушення п. 7.3.2 Умов страхування Страхувальником не було поінформовано Страховика про зміну ступеня страхового ризику, а саме про втрату/викрадення реєстраційних документів, як того вимагають положення 1.5.27 Умов страхування. Вважав, що повідомлення, датоване 11.01.2023, яким позивач проінформувала Страховика про заміну технічного паспорта на автомобіль у зв`язку із втратою та прийняте відповідальною особою страховика - [PERSON] виготовлене та подане пізніше, ніж передбачено Договором та Умовами страхування. Крім того зазначив, що у разі відхилення вказаних обставин та припущення, що відмова страховика є безпідставною, розрахунок суми страхового відшкодування, наведений позивачем, є неправильним та навів свій розрахунок сум страхового відшкодування. Так, ринкова вартість автомобіля станом на час страхового випадку без коригування за станом відсутніх складових, становить 3380999,80 грн, що підтверджується Звітом № 49/2023. Відповідно до Висновку вартості придатних залишків № 23114 від 12.04.2023, вартість досліджуваного транспортного засобу у пошкодженому стані становить 1999051,45 грн. Отже розмір страхового відшкодування становить 1191700,95 грн, що є різницею між ринковою вартістю автомобіля, зменшеною на вартість придатних залишків 1999051,45 грн та на франшизу у грошовому еквіваленті, яка згідно з Договором становить 5% - 190247,40 грн від загальної страхової суми. Позивачем заявлена до стягнення, зокрема, пеня у розмірі 22591219,46 грн, проте до виниклих правовідносин не можна застосовувати ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умовами договору вже визначена пеня у розмірі 0,01%. А відтак пеня з 11917051,95 грн може бути нарахована у розмірі 68,56 грн, 3% річних становитимуть 20569,08 грн. Проти заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн заперечував через ненадання позивачем їх документального підтвердження. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи: 300000 грн витрати на професійну правничу допомогу, 2000 грн витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У судовому засіданні представник відповідача Мужик Л.І. доводи, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву. Крім того зазначив, що відповідач звернувся до експертної установи та отримав звіт експерта, згідно з яким підписи на повідомленні про заміну технічного паспорту виконані пізніше, десь у період березень-червень 2023 року, отже заява є підробленою. З цього приводу відповідачем подані заяви про злочин до органів поліції, на підставі яких внесені відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таким чином відповідач обґрунтовано відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у клопотанні про долучення до справи звіту експерта просив покласти витрати з проведення експертизи на позивачку. У судовому засіданні представник відповідача Сівовна Ю.В. проти позову заперечував у повному обсязі, підтримав позицію у справі, яка висловлена іншим представником. У письмових поясненнях зазначив про непослідовність позивачки у нарахуванні пені та неможливість застосування до виниклих правовідносин ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Просив у задоволенні позову відмовити. Рух справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.01.2024 задоволено клопотання представників відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 23.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про продовження строку на подання відзиву та встановлення додаткового строку на подання доказів. Ухвалою суду від 05.03.2024 клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення. Ухвалою суду від 16.04.2024 задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі судової технічної експертизи документів, а саме: повідомлення, виконаного від імені [PERSON] на ім`я начальника відділення у м. Харкові [PERSON] , датованого 11.01.2023, про витребування у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» оригіналу повідомлення, виконаного від імені [PERSON] на ім`я начальника відділення у м. Харкові Сіверса А.Ю., датоване 11.01.2023. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинене. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2024 апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишено без задоволення, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 залишено без змін. 01.08.2025 справу направлено до ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». 26.08.2024 до суду надійшло клопотання експерта про надання досліджуваного документа, порівняльних зразків та дозволу на застосування руйнуючих методів дослідження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2024 задоволено клопотання представника позивача, поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого провадження. 10.10.2024 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку. Ухвалою суду від 20.11.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування з відділу дізнання Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції України оригіналу повідомлення виконаного від імені [PERSON] на ім`я начальника відділення у м. Харкові [PERSON] , датоване 11.01.2023, яке надане ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» у межах кримінального провадження №42024102010000019 від 12.02.2024 за ч. 4 ст. 358 КК України. Ухвалою суду від 24.03.2025 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 10.04.2025 задоволене клопотання представника відповідача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. 28.04.2025 змінено найменування юридичної особи Московський районний суд м. Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 21.05.2025 заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без руху та направлення справи за підсудністю до належного суду залишено без задоволення. Фактичні обставини справи установлені судом, норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні правовідносини: 27.01.2022 між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» укладений Договір №121004-2111-1000193 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне». Об`єктом страхування згідно з Договором страхування є транспортний засіб «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2020 року випуску. Загальна страхова сума становить 3354948,00 грн (п. 8.1 Договору). Відповідно до п. 6.2 Договору страхування страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу/додаткового обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди (п. 6.2.1); стихійних явищ (п. 6.2.2); пожежі та вибуху (п. 6.2.3); протиправних дій третіх осіб (ПДТО) (п. 6.2.4); ІВП (п. 6.2.5); викрадення транспортного засобу (п. 6.2.6). Франшиза у розмірі 0,5% від загальної страхової суми передбачена при настанні страхових випадків, визначених п.п. 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4, 6.2.5 Договору. Франшиза при настанні страхового випадку , передбаченого п. 6.2.6 Викрадення ТЗ становить 5%. Крім того п. 6.4 Договору визначені додаткові розміри франшизи, зокрема п. 6.4.1 при повній (конструктивній) загибелі ТЗ франшиза становить 5%. Строк дії договору з 00:00 годин 07.02.2022 до 23:59 06.02.2023 (п. 9.3. Договору) (т. 1, а.с. 14). Страховий платіж за цим договором в сумі 89678,00 грн сплачений позивачкою, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.2441861386.1 від 01.02.2022 (т. 1, а.с 40). 05.12.2022 сторонами укладено додаткову угоду № 2 до Договору страхування наземного транспорту №121004-2111-1000193 від 27.01.2022, відповідно до якої сторони погодили зміну дійсної вартості автомобіля у розмірі 3804948,00 грн та страхову суму в розмірі 3804948,00 грн (т. 1, а.с. 21). 21.01.2023 сталася страхова подія, а саме: невстановлені особи знаходячись поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , здійснили розукомплектування (викрадення частини кузова та салону) автомобіля «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] . Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) [PERSON] 22.01.2023 звернулась до Відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з заявою про злочин. Відомості про вказану подію внесені до ЄРДР за № 12023221190000088 від 22.01.2023 за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває (т. 1, а.с. 41, 151-153). 23.01.2023 позивачкою направлено на адресу відповідача заяву-повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с. 38). Згідно з п. 8.1.7 Додатку 1 до Договору Страхувальник зобов`язаний у разі викрадення застрахованого ТЗ, його складових частин або обладнання, а також у разі інших протиправних дій третіх осіб не пізніше 2 годин з моменту, коли про це стало відомо Страхувальнику зробити заяву в територіальний орган МВС або у відповідний компетентний орган країни, в якій сталася подія, що має ознаки страхового випадку. [PERSON] посилається, що надала відповідачу всі необхідні документи, зазначені в Розділі 9 Додатку №1 до Договору №121004-2111-1000193, а також заяву на виплату страхового відшкодування. Відповідач не заперечував проти вказаних обставин та їх не оспорював, отже суд вважає доведеним факт настання страхової події, виконання [PERSON] обов`язку щодо подання необхідних документів для виплати страхового відшкодування. Згідно з копією листа ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від 02.03.2023 за вих. № 204-ЮР, відповідач повідомив [PERSON] про відстрочення Страховиком прийняття рішення по справі на строк, необхідний для виконання всіх можливих дій на з`ясування обставин випадку, що має ознаки страхового, заявленого 23.01.2023, але не більше ніж на 3 (три) місяці з дня подання Страхувальником всіх документів, зазначених в Розділі 9 Умов страхування, внаслідок заявленої події від 22.01.2023 (т. 1, а.с. 22-23). Листом ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від 30.05.2023 за вих. № 601-ЮР [PERSON] повідомлено про прийняте рішення щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування по заявленій 23.01.2023 події. Відмову Страховик обґрунтував таким: при зверненні 23.01.2023 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою-повідомленням позивачем надано Страховику копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 10.01.2023 Територіальним сервісним центром МВС № 4649. Відповідно до п. 7.4.1 Умов страхування Страховик має право перевіряти інформацію, надану Страхувальником, здійснити огляд застрахованого ТЗ та ДО під час укладання цього Договору, до початку ремонтно-відновлювальних робіт та після закінчення відновлювального ремонту, а також перевіряти виконання Страхувальником вимог і умов Договору та умов цього Додатку до Договору. Згідно з п. 7.4.5 Умов страхування Страховик має право самостійно проводи розслідування обставин події, шо має ознаки страхового випадку, робити запити про відомості, пов`язані із цією подією до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, шо володіють інформацією про обставини страхового випадку (випадку, шо має ознаки страховою), а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку (випадку, шо має ознаки страхового). Однак, як стало відомо ПрАТ «СК «Євроінс Україна», 10.01.2023 Територіальним сервісним центром МВС № 4649 відбулась перереєстрація транспортного засобу «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2020 року випуску в зв`язку з втратою попереднього свідоцтва про реєстрацію за особистою заявою власника цього транспортного засобу. Відповідно до п. 7.3.2 Умов страхування Страхувальник зобов`язаний при укладанні Договору письмово надати інформацію Страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі протягом 2 (двох) робочих днів письмово інформувати Страховика та Вигодонабувача про будь-яку зміну страхового ризику з дати такої зміни. В цілях цього підпункту зміною ступеня страхового ризику вважається: - будь-яка зміна даних та або обставин, в тому числі: передача застрахованого ТЗ в найм (оренду), прокат чи в заставу, лізинг, зміна власника застрахованого ТЗ, заміна кузова чи двигуна, встановлення ДО (газобалонна установка, пристрої що збільшують потужність двигуна і т.і.), зняття застрахованого ТЗ з державного обліку, використання застрахованого ТЗ як «таксі» або «маршруте таксі», укладання договорів страхування з іншими страховими компаніями; - такі факти/події стосовно Страхувальника та застрахованого ТЗ (або ДО): що мають вплив на характер володіння, користування або розпорядження застрахованим ТЗ, наприклад: виникнення обставин, за яких керування застрахованим ТЗ протипоказане (інвалідність, хронічна хвороба, травма тощо), спроба незаконного заволодіння застрахованим ТЗ, пошкодження застрахованого ТЗ, що не є страховим випадком (випадком, що має ознаки страхового) або не заявляються Страхувальником до відшкодування, втрата або викрадення реєстраційних номерних знаків, реєстраційних документів, ключів від застрахованою ТЗ, поломка чи зняття протиугінної системи (пристрою); інші події, що знаходяться поза межами контролю Страхувальника. Так, згідно з п. 1.5.27 Умов страхування, ступінь страхового ризику - це обставини, що впливають на ймовірність настання страхового випадку. До таких обставин належать: передача застрахованого ТЗ в найм (оренду), прокат чи в заставу, лізинг, зміна власника ТЗ, заміна кузова чи двигуна, встановлення ДО (газобалонна установка, пристрої, що збільшують потужність двигуна і т.і.), зняття застрахованого ТЗ з державного обліку, зміна умов зберігання, втрата ключів та/або реєстраційних документів на застрахований ТЗ, поломка чи зняття протиугінного пристрою, використання застрахованого ТЗ для перевезення пасажирів та вантажів за плату, в тому числі «таксі», укладення договорів страхування з іншими страховиками щодо предмета цього Договору і т.і. Проте, в порушення Договору страхування Страхувальником не було поінформовано Страховика про зміну ступеня страховою ризику, а саме: втрата/викрадення реєстраційних документів. На підставі вищевикладеного ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомляє про прийняте рішення щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування по заявленій 23.01.2023 події (т. 1, а.с. 24-25). Таким чином судом встановлено, що єдиною підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування є неповідомлення позивачем про втрату/викрадення реєстраційних документів. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивачем надано суду копію заяви від 11.01.2023 на ім`я начальника відділення у м. Харкові ХОД Сіверса А.Ю. про заміну технічного паспорту на ТЗ з відміткою [PERSON] про прийняття вказаної заяви 11.01.2023 та вх. № 01/01/23 та копію журналу вхідної кореспонденції СК «Євроінс Україна», відділення в м. Харкові (т. 1, а.с. 34-36). На підставі заяв про злочин ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ЄРДР внесені відомості за № 42024102010000019 від 12.02.2024 за ч. 4 ст. 358 КК України та за № 12024105010000108 від 29.01.2024 за ст. 290 КК України (т. 1, а.с. 223-225). Згідно з копією висновку експерта № 15207 ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів у цивільній справі № 643/13613/23 від 29.03.2024, рукописний текст повідомлення від імені [PERSON] про заміну технічного паспорту, датований 11.01.2023 року, та запис від імені [PERSON] , датований 11.01.2023 року, виконані в період березень-червень 2023 року, що не відповідає зазначеним датам (т. 2 а.с. 32-43). Вказане експертне дослідження проведене експертом, самостійно залученим відповідачем. Листом від 12.04.2024 за вих. № 393-ЮР на ім`я [PERSON] відповідач обґрунтував позицію Страховика щодо підстав відмови у виплаті страхового відшкодування з урахуванням висновку експерта № 15207 від 29.03.2024 (т.2, а.с. 76-78). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що тривалий час працював начальником Харківського відділення ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». [PERSON] була постійним клієнтом компанії. У січні 2023 року вона подзвонила свідку та повідомила про заміну (в зв`язку з втратою) технічного паспорту на застрахований автомобіль. Відповідну письмову заяву від [PERSON] йому передала довірена особа [PERSON] . Він, отримавши цю заяву, зареєстрував її в журналі вхідної кореспонденції, куди вложив і саму заяву. Дата прийняття заяви відповідає дійсності. З початком повномасштабного вторгнення рф та через не сплату орендної плати Харківське відділення компанії не здійснювало свою діяльність за місцем розташування офісу. Він як начальник з метою обліку та впорядкування документів створив журнал, у якому здійснював реєстрацію заяв від клієнтів компанії. Де знаходився загальний журнал вхідної кореспонденції він не знає. Після звернення позивачки з заявою про виплату страхового відшкодування його викликала до м. Києва служба безпеки компанії, працівники якої опитували з приводу прийняття повідомлення від [PERSON] та нарікали, що він фактично став на бік [PERSON] , а не компанії. Оригінал відповідної заяви з журналом вхідної кореспонденції він передав представникам компанії. Щодо обов`язку подання доказів. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суду оригінал заяви [PERSON] про заміну технічного паспорту від 11.01.2023 відповідачем, у якого знаходилась відповідна заява на момент початку розгляду справи, не наданий. Так, ухвалою суду від 16.04.2024 задоволено клопотання позивача про призначення експертизи та витребування доказів (оригіналу повідомлення [PERSON] про заміну технічного паспорту від 11.01.2023). Відповідач є користувачем підсистеми «Електронний суд», отже отримував усі судові рішення не пізніше наступного дня після їх ухвалення в електронному кабінеті. Відповідач не погодився з ухвалою суду про призначення експертизи та подав на неї апеляційну скаргу, проте оскаржена відповідачем ухвала в частині витребування доказів оскарженню не підлягала, отже мала бути виконана (ст.ст. 84, 353 ЦПК України). Відповідач у частині витребування доказів у встановлений ст. 84 ЦПК України строк ухвалу суду не виконав, оригінал повідомлення [PERSON] про заміну технічного паспорту на автомобіль на ім`я страхової компанії суду не надав і не повідомив у встановлений законом строк про неможливість виконання ухвали про витребування доказів. Відповідно до\~ч.ч.\~6,\~7\~ст.\~84\~ЦПК України\~будь-яка\~особа,\~у якої\~знаходиться доказ,\~повинна видати\~його на\~вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2024 апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишено без задоволення, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 залишено без змін. 01.08.2025 справу направлено до ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». 26.08.2024 до суду надійшло клопотання експерта про надання досліджуваного документа, порівняльних зразків та дозволу на застосування руйнуючих методів дослідження. 10.10.2024 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку. 12.07.2024 представником відповідача повідомлено суд про неможливість надати суду витребувані ухвалою від 16.04.2024 документи, а саме повідомлення від імені [PERSON] про заміну технічного паспорту від 11.01.2023, оскільки останнє 03.06.2024 направлено відповідачем дізнавачу Голосіївського управління поліції ГУНП України в м. Києві на запит від 30.05.2024 (т. 2, а.с. 190-191, 197-200). Отже, відповідач мав у себе доказ, який витребувано судом ухвалою від 16.04.2024, до 03.06.2024, проте суду його не надав та повідомив про неможливість його надання лише 12.07.2024, що фактично призвело до неможливості проведення судової експертизи. Листом від 17.01.2025 відділ дізнання Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві на ухвалу про витребування доказів повідомив про неможливість надання суду витребуваного документу через його статус речового доказу в кримінальному провадженні (т. 3, а.с. 109). У відповіді від 14.03.2025 на запит суду від 17.02.2025 відділ дізнання Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві повідомив, що на цьому етапі досудового розслідування судова експертиза відносно запитуваного документа не призначалась у зв`язку з тим, що потерпілою стороною у кримінальному провадженні самостійно проведено технічну експертизу документа, досудове розслідування триває (т. 3, а.с. 145). За таких умов протягом півтора місяця після постановлення ухвали суду про призначення судової експертизи та витребування доказів відповідач утримував у себе оригінал письмового доказу, а після спливу наступних півтора місяці повідомив суд про те, що відповідний доказ в нього відсутній. Таким чином відповідачем обов`язок, передбачений процесуальним законом та ухвалою суду щодо надання витребуваного доказу проігноровано, тому саме відповідач має нести наслідки нездійснення процесуальних дій щодо обов`язку надання доказів (ч. 10 ст. 84 ЦПК України), через що суд не приймає як належний доказ в обґрунтування заперечень проти позовних вимог висновок експерта фізико-хімічної експертизи матеріалів документів № 15207 від 29.03.2024, предметом дослідження якого був оригінал письмового повідомлення [PERSON] від 11.01.2023 про заміну технічного паспорту застрахованого автомобіля. Щодо підстав, якими обумовлена відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування. Аналізуючи підстави для відмови ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» у виплаті страхового відшкодування [PERSON] судом досліджено Додаток № 1 до Договору страхування, в якому зазначено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування (розділ 11), у випадках, крім інших, п. 11.1.12 несвоєчасного повідомлення Страховика про обставини, що істотно впливають на ступінь страхового ризику, перелік яких наведено в п.п. 7.3.2. цього Додатку до Договору. Відповідно до п. 7.3.2 Умов страхування Страхувальник зобов`язаний при укладанні Договору письмово надати інформацію Страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі протягом 2 (двох) робочих днів письмово інформувати Страховика та Вигодонабувача про будь-яку зміну страхового ризику з дати такої зміни. В цілях цього підпункту зміною ступеня страхового ризику вважається: - будь-яка зміна даних та/або обставин, у тому числі: передача застрахованого ТЗ в найм (оренду), прокат чи в заставу, лізинг, зміна власника застрахованого ТЗ, заміна кузова чи двигуна, встановлення ДО (газобалонна установка, пристрої що збільшують потужність двигуна і т.і.), зняття застрахованого ТЗ з державного обліку, використання застрахованого ТЗ як «таксі» або «маршруте таксі», укладання договорів страхування з іншими страховими компаніями; - такі факти/події стосовно Страхувальника та застрахованого ТЗ (або ДО): що мають вплив на характер володіння, користування або розпорядження застрахованим ТЗ, наприклад: виникнення обставин, за яких керування застрахованим ТЗ протипоказане (інвалідність, хронічна хвороба, травма тощо), спроба незаконного заволодіння застрахованим ТЗ, пошкодження застрахованого ТЗ, що не є страховим випадком (випадком, що має ознаки страхового) або не заявляються Страхувальником до відшкодування, втрата або викрадення реєстраційних номерних знаків, реєстраційних документів, ключів від застрахованою ТЗ, поломка чи зняття протиугінної системи (пристрою); інші події, що знаходяться поза межами контролю Страхувальника. Згідно з п. 1.5.27 Умов страхування, ступінь страхового ризику це обставини, що впливають на ймовірність настання страхового випадку. До таких обставин належать: передача застрахованого ТЗ в найм (оренду), прокат чи в заставу, лізинг, зміна власника ТЗ, заміна кузова чи двигуна, встановлення ДО (газобалонна установка, пристрої, що збільшують потужність двигуна і т.і.), зняття застрахованого ТЗ з державного обліку, зміна умов зберігання, втрата ключів та/або реєстраційних документів на застрахований ТЗ, поломка чи зняття протиугінного пристрою, використання застрахованого ТЗ для перевезення пасажирів та вантажів за плату, в тому числі «таксі», укладення договорів страхування з іншими страховиками щодо предмета цього Договору і т.і. Аналізуючи вказані умови, суд приходить до переконання, що перелічені обставини дійсно можуть впливати на ймовірність настання страхового випадку, але не сукупно та одночасно, а в залежності від різновиду страхового випадку, наприклад: передача застрахованого ТЗ в найм (оренду), прокат чи в заставу, лізинг, встановлення ДО (газобалонна установка, пристрої, що збільшують потужність двигуна і т.і.) підвищує ризик його пошкодження. Зняття застрахованого ТЗ з державного обліку, зміна умов зберігання, втрата ключів та/або реєстраційних документів на застрахований ТЗ, поломка чи зняття протиугінного пристрою підвищує ризик угону (викрадення) транспортного засобу, його подальшого нелегального продажу, оскільки втрачене або викрадене свідоцтво про реєстрацію може бути використане для незаконних шахрайський дій відносно автомобіля. Розглядаючи обставину втрати свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та його заміни суд вважає, що єдиним реальним збільшенням можливості настання страхового випадку через вказану обставину є, насамперед, угон (викрадення) транспортного засобу та, як наслідок, використання автомобіля сторонньою особою. Наявність чи відсутність у власника свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за умови володіння таким засобом саме власником, жодним чином не впливає на ризик пошкодження автомобіля у наслідок ДТП, стихійного лиха, вибуху, викрадення його запчастин тощо, хоча сама відсутність у власника свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ненадання його страховику з заявою про виплату страхового відшкодування може слугувати відмовою у виплаті такого відшкодування через не підтвердження права власності на автомобіль. У цій справі відповідач здійснила заміну свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до настання страхового випадку. На думку суду, навіть у разі неподання позивачем відповідачу заяви про заміну свідоцтва, відмову у виплаті страхового відшкодування при настанні страхового випадку у вигляді ПДТО (п. 6.2.4 Договору страхування) можна вважати надуманою, незаконною та такою, що нівелює суть та мету інституту страхування. Підсумовуючи викладене суд стверджує, що несвоєчасне повідомлення страхувальником про втрату/зміну свідоцтва про реєстрацію ТЗ, за умов: доведення настання страхового випадку, своєчасного подання заявником заяви про настання страхового випадку та заяви про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними для цього документами, відсутності інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, не може бути покладене як в основу рішення страховика про відмову у виплаті такого відшкодування, так і в основу рішення суду про відмову у його стягненні. Щодо підстав для стягнення страхового відшкодування. 01.01.2024 введений в дію Закон України «Про страхування» 1909-IX, з цього ж дня втратив чинність Закон України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, отже надалі суд керується Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» (далі Закон) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з ч.ч. 16-18 ст. 9 Закону страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з ст. 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 ЦК України (в редакції закону, яка діяла на час виниклих правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Аналіз ст. 990, 991 ЦК України, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Аналогічні правові позиції висловив Верховний Суд у постановах від 17.05.2022 у справі 569/6553/20, від 29.07.2020 у справі 501/212/17 від 29.07.2020. Пунктом 7.5.2 Додатку 1 до Договору страхування встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо (подання страхувальником письмового повідомлення про настання страхового випадку) про настання події, що має ознаки страхового випадку, вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику (його правонаступнику/спадкоємцю/вигодонабувачу). Згідно з п. 7.5.3. Додатку 1 до Договору страхування Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений Договором та умовами цього Додатку до Договору строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасного виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більш ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Відповідно до п. 10.18.1. Додатку 1 до Договору страхування Страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і складає страховий акт протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання Страховиком всіх належним чином оформлених документів, необхідних для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру завданих збитків (згідно з Розділом 9 цього Додатку до Договору), а також документів, отриманих Страховиком в процесі розслідування страхового випадку (випадку, що має ознаки страхового). Судом установлено, що автомобіль «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , належний позивачці, отримав пошкодження у вигляді розукомплектування, в результаті протиправних дій третіх осіб (ПДТО), яке відповідно до умов пункту 6.2.4 договору страхування віднесено до страхових випадків. Позивачка своєчасно звернулася до відповідача з заявою про настання страхового випадку та надала усі необхідні документи, що сторонами у справі не оспорюється, отже доведенню не підлягає. Отже судом установлено, що 21.01.2023 настав страховий випадок, передбачений умовами договору добровільного страхування майна, укладеного 27.01.2022 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] , тому згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 979, 988 ЦК України у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» настав обов`язок здійснити виплату суми страхового відшкодування на користь позивачки. Щодо розміру страхового відшкодування. Згідно з копією висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/121-23/3365-АВ від 30.03.2023, наданого на постанову слідчого про проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12023221190000088 від 22.01.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , становить 4200466,08 грн, ринкова вартість цього автомобіля становить 3604932,59 грн (вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу), вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу становить 3604932,59 грн (т. 1, а.с. 43-76). Відповідно до копії звіту № 21402 від 19.02.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який виконаний ТОВ «СЗУ Україна», ринкова вартість транспортного засобу «Porsche Cayenne Coupe», р.н. [NUMBER] , станом на 22.01.2023 складає 3207709,83 грн, вартість відновлювального ремонту складає 4552327,95 грн, отже вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу становить 3207709,83 грн (т. 1, а.с. 181-185). Згідно з копією звіту № 49/2023 про оцінку транспортного засобу від 29.03.2023, проведеного суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , ринкова вартість автомобіля «Porsche Cayenne», р.н. [NUMBER] , станом на час страхового випадку без коригування за станом відсутніх складових становить 3380999,80 грн. При цьому датою оцінки у звіті заначено 15 червня 2023 року. «Дата оцінки» згідно цього звіту визначена як дата (число, місяць, рік), на яку проводиться оцінка майна та визначається його вартість (т. 1, а.с. 186-200). Копії звітів № 49/2023 та № 21402 посвідчені представником відповідача та додані до відзиву на позовну заяву, хоча за змістом відзиву представник відповідача посилається на інший звіт № 23114 від 12.04.2023, виконаний ТОВ «СЗУ Україна», який до відзиву не доданий. Чи є помилковими номер та дата звіту, зазначеного у відзиві, чи відповідач помилково долучив до справи інший звіт судом під час розгляду справи не встановлено. Кожна сторона повинна належним чином здійснювати свої процесуальні обов`язки та перевіряти документи, що подаються до суду. На стадії дослідження доказів та оголошення матеріалів справи представники відповідача зауважень щодо невідповідності звіту тому, що вказаний у відзиві, не висловили. Визначаючи розмір завданих позивачці збитків суд виходить з того, що відповідач не оспорював суму спричинених збитків, оскільки вважав правомірною відмову у виплаті страхового відшкодування, хоча надав два інших товарознавчих звіти з різними сумами вартості матеріального збитку. Оцінюючи три різних висновки, суд приймає у якості належного доказу для встановлення вартості матеріального збитку висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/121-23/3365-АВ від 30.03.2023. Два інші звіти суд вважає неналежними доказами, оскільки у звіті № 49/2023 про оцінку транспортного засобу від 29.03.2023 дата оцінки зазначена 15.06.2023, тобто пізніше ніж дата виготовлення звіту, а звіт № 21402 від 19.02.2023 проведений на підставі документів: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та акту огляду від 24.01.2023, проте особисто оцінювачем транспортний засіб не оглядався. Отже суд вважає доведеним, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу становить 3604932,59 грн. Як убачається з п. 1.5.16 Додатку 1 до Договору страхування, повна (конструктивна загибель) ТЗ такий рівень пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок страхового випадку (випадку, що має ознаки страхового), коли вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ перевищує 70% від страхової суми, яка зазначена в п. 5.8 Договору страхування. Судом установлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 4552327,95 грн, що значно перевищує страхову суму 3804948,00 грн, отже за умовами Договору страхування автомобіль позивачки зазнав повної конструктивної загибелі. Відповідно до п. 10.6 Додатку 1 до договору про страхування, розмір завданих збитків визначається Страховиком на підставі: п.10.6.1. - документа, в якому визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому застрахованого ТЗ та/або ДО (дефектної відомості, складеної експертом-автотоварознавцем, Акту огляду ТЗ). п. 10.6.2 - документа, що містить розрахунок розміру витрат на відновлювальний ремонт або розміру матеріального збитку застрахованого ТЗ та/або ДО. з урахуванням умов Договору (кошторис, калькуляція СТО, акт/висновок автотоварознавчої експертизи, тощо). п. 10.9 - до розміру страхового відшкодування включаються, сплачені Страхувальником, обов`язково узгоджені із Страховиком та документально підтверджені витрати Страхувальника, а саме: п. 10.9.1 - необхідні та доцільні витрати, понесені Страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, у розмірі до 2% від страхової суми, але не більше 5000,00 грн; п. 10.9.2 - підтверджені документально витрати, пов`язані із транспортуванням (буксируванням) пошкодженого застрахованого ТЗ від місця аварії до місця зберігання чи місця ремонту, якщо застрахований ТЗ не може рухатися своїм ходом внаслідок пошкоджень, що с наслідками страхового випадку. При цьому загальний ліміт такого відшкодування становить 2 000,00 грн на весь період дії Договору; п. 10.9.3 - витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, складання дефектної відомості, послуги експерта чи аварійного комісара - в межах фактичних витрат, якщо такі витрати погоджені зі Страховиком, п. 10.9.4 - витрати на отримання необхідних довідок про обставини страхового випадку, фотографування пошкодженого застрахованого ТЗ, передачу інформації телеграмою, факсом по території України - в межах фактичних витрат. Згідно з п. 10.11 Додатку 1 до Договору страхування у разі повної конструктивної загибелі застрахованого ТЗ, розмір страхового відшкодування визначається, на розсуд Страховика, одним з наступних шляхів (п. 10.11.1): а) як сума дійсної вартості застрахованого ТЗ та ДО на дату настання страхового випадку, що визначається на підставі автотоварознавчої експертизи, але не більше розміру страхової суми ТЗ та ДО на момент настання страхового випадку і необхідних та доцільних витрат Страхувальника, передбачених в п. 10.9 цього Додатку до Договору, та за вирахуванням Передбаченого в п. 6.3.-6.4. Договору та п. 4.5.-4.6. цього Додатку до Договору розміру франшизи. При цьому застрахований ТЗ (право власності) передається Страховику після зняття його з обліку Власником в органах реєстрації разом з усіма документами на нього (свідоцтво про реєстрацію застрахованого ТЗ, сервісна книжка, інструкція по експлуатації застрахованого ТЗ та ДО), повним комплектом оригінальних (заводських) ключів разом з заводськими дублікатами ключів, пультами управління, карток та інших активних та пасивних активаторів до застрахованого ТЗ і до всіх засобів проти викрадення, про що по факту передачі між Сторонами складається Акт приймання - передачі застрахованого ТЗ. Витрати по зняттю застрахованого ТЗ з обліку здійснюються за рахунок Страхувальника (Власника). б) як сума дійсної вартості застрахованого ТЗ та ДО на дату настання страхового випадку, що визначається на підставі автотоварознавчої експертизи, але не більше розміру страхової суми ТЗ та ДО на момент настання страхового випадку і необхідних та доцільних витрат Страхувальника, передбачених в п. 10.9 цього Додатку до Договору, та за вирахуванням передбаченого в п. 6.3.-6.4. Договору та п. 4.5.-4.6. цього Додатку до Договору розміру франшизи та за вирахуванням вартості залишків застрахованого ТЗ. Вартість залишків застрахованого ТЗ може бути розрахована, на розсуд Страховика, як на підставі висновку експерта, так і на підставі ринкового попиту на відповідні залишки. В останньому випадку Страховик може запропонувати Страхувальнику особу (осіб), яка (і) згодна (ні) придбати залишки пошкодженого застрахованого ТЗ за ціну узгоджену із Страховиком. Майнові права на застрахований ТЗ у цьому випадку залишаються у Страхувальника. На вимогу Страховика взаємовідносини Сторін Договору по передачі застрахованого ТЗ у власність Страховика, зняттю з обліку, реалізації залишків застрахованого ТЗ при повній конструктивній загибелі застрахованого ТЗ можуть регулюватися окремою угодою. Представники відповідача під час судового розгляду обрали своєю позицією повне невизнання позову та відстоювали законність рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, разом з тим у відзиві представник відповідача зазначив свій розрахунок страхового відшкодування, з яким представник позивачки не погодився. Під час судового розгляду представниками відповідача клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення вартості автомобіля та вартості його придатних залишків не заявлено, з вимогою про передання відповідачу залишків автомобіля представники останнього не зверталися. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивачки страхового відшкодування, суд з урахуванням принципу диспозитивності та п. 10.11.1 умов Договору страхування за заявою відповідача міг вирішити питання про передання придатних залишків автомобіля останньому після виплати страхового відшкодування, проте представники відповідача таких вимог не ставили, а належних доказів вартості придатних залишків автомобіля суду не надали, отже суд позбавлений можливості при розрахунку розміру страхового відшкодування застосувати правило п.10.11.1б Додатку 1 до Договору (сума дійсної вартості застрахованого ТЗ за відрахуванням франшизи та вартості залишків ТЗ). За таких умов суд при обрахунку вартості страхового відшкодування застосовує п. 10.11.1а Додатку 1 до Договору. При цьому відповідач після виплати страхового відшкодування не позбавлений права звернення до позивачки з вимогою про витребування на свою користь придатних залишків транспортного засобу. Судом установлено, що відбулась повна конструктивна загибель автомобіля (п. 1.5.16 Додатку № 1 до Договору), отже франшиза у цьому випадку складає 5% (п. 6.4.1 Договору) від страхової суми: 3804948,00х5%=190247,40 грн. Таким чином страхове відшкодування, яке суд стягує з відповідача на користь позивачки становить: 3604932,59-190247,40=3414685,19 грн (вартість матеріального збитку за відрахуванням франшизи), отже суд в цій частині задовольняє позовні вимоги частково. У задоволенні позовної вимоги про визнання дій відповідача неправомірними суд відмовляє, оскільки оцінка правомірності дій відповідача є підставою позову, а не способом захисту порушеного права позивачки. Задоволення цієї вимоги не призведе до захисту її прав, тому є неефективним способом захисту. Щодо стягнення пені. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом позивачка просила стягнути з відповідача пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на нікчемність пункту 7.5.3 Додатку 1 до Договору страхування, оскільки відбулось обмеження договірної відповідальності (зменшення розміру пені з 3 % до 0,01%) без врахування імперативної заборони, передбаченої ч. 3 ст. 614 ЦК України. Таким чином, умови договору страхування щодо зменшення розміру пені із 3% до 0,01% є нікчемними та до виниклих правовідносин слід застосовувати розмір пені, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд не погоджується із вказаним через таке: відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону, станом на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ст. 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону, станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. Отже суд приходить до висновку, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними. Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи. Оскільки за п. 7.5.3 Додатку 1 до Договору страхування страховик несе відповідальність у вигляді неустойки у розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більш ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період, у цій справі розмір неустойки має бути розрахований на розмірі, визначному договором страхування, а не на у розмірі, визначеному в Законі України «Про захист прав споживачів». Таким чином неустойка у розмірі 0,01% за період з 30.05.2023 до 25.12.2023 від суми страхового відшкодування 3414685,19 грн становить 71708,39 грн (розрахунок неустойки (пені) здійснено за допомогою онлайн калькулятора https://calculator.in.ua/index та долучено до матеріалів справи), отже суд задовольняє позов в частині стягнення пені частково, на зазначену вище суму. Щодо 3% річних (ст. 625 ЦПК України). Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Отже, позивачка обґрунтовано просить стягнути на її користь 3% річних за весь час прострочення, тому позов в цій частині має бути задоволений, проте частково, виходячи зі встановленої судом суми страхового відшкодування за заявлений у позовній заяві період з 30.05.2023 до 25.12.2023 на суму 58938,40 грн (розрахунок 3% річних здійснено за допомогою онлайн калькулятора https://calculator.in.ua/index та долучено до матеріалів справи). До виниклих правовідносин не застосовується п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення з 24 лютого 2022 року, оскільки дія вказаного пункту не розповсюджується на спірні правовідносини. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Отже, при зверненні до суду позивачка не сплачувала судовий збір за 1 немайнову вимогу та за сукупністю вимог майнового характеру. Позов задоволений частково на суму 3545331,98 грн, отже з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір у сумі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 15140,00 грн. Позивачкою заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн. Відповідачем заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 302000,00 грн та витрат на проведення експертного дослідження. Таким чином під час ухвалення рішення суд не вирішує питання щодо розподілу вказаних судових витрат, а сторони мають діяти у порядку, встановленому ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: partial