Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 869824 від 13.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 771, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області, Жук Т.П., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2021 року, номер запису про право власності: 43929024, гаражем літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а , автогаражний колектив «Восход», гараж [NUMBER] , майданчик 1 , сектор 9 , Полтавської області шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] звільнити гараж та передати позивачу ключі від гаражу. Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником гаражу літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а , автогаражний колектив «Восход», гараж [NUMBER] , майданчик 1 , сектор 9 , Полтавської області. Звернувшись до голови правління «Автогаражного колективу Восход» (далі - «АГК Восход»), [PERSON] , позивач дізналася, що даним майном користується інша особа, яку він вважає законним власником гаражу. Голова правління показав журнал реєстрації власників гаражів АГК «Восход», де власником гаражу № [NUMBER] був зазначений [PERSON] . Позивач зробила фото даної сторінки з журналу реєстрації. Проте, коли позивач прийшла до АГК «Восход» 21.03.2021 року, в журналі реєстрації власників гаражів було зроблено виправлення: попередню інформацію, а саме прізвище, ім`я та по батькові власника гаражу № [NUMBER] « [PERSON] » зафарбовано канцелярським коректором і внесено нову інформацію: « [PERSON] », а також у поруч з даним записом, у колонці «Адреса, № телефону» була зазначена адреса та номер телефону [PERSON] . [PERSON] стверджує, що згідно розписки від 14.06.2006 року він придбав даний гараж у [PERSON] , за що останньому було сплачено відповідні кошти. Голова АГК «Восход» повідомив, що гараж (машино-місце) № [NUMBER] , сектор 9 , майданчик 1 , що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний колектив «Восход» за адресою: м. Полтава, вул. Шилівська, 36А, згідно розписки від 14.06.2006 року був відчужений його попереднім власником [PERSON] громадянину [PERSON] , останній з червня 2006 року і по поточний рік сплачує відповідні членські внести до АГК «Восход» і здійснює користування зазначеним гаражем. Згідно розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] аванс в сумі 5555 грн за гараж в автоколективі «Восход» № [NUMBER]. Вважає, що [PERSON] була сплачена лише частина вартості гаражу, а не повна його вартість, так як будь-які документи, що підтверджують факт сплати повної вартості гаражу, відсутні, так само як і відсутній договір купівлі-продажу зазначеного гаражу. Розписка лише підтверджує факт передачі коштів, але не є документом, на підставі якого у [PERSON] виникає право власності на зазначений вище гараж. Право власності на гараж № [NUMBER] літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а, сектор 9, майданчик 1 , в АГК «Восход» у [PERSON] виникло лише 13.02.2009 року. Отже, [PERSON] на момент надання [PERSON] розписки не був власником даного гаражу, а отже не мав правових підстав для розпорядження ним. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав. 10.10.2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за позовом [PERSON] у загальному позовному провадженні. 13.12.2023 року судом закрито підготовче провадження та призначена справа досудового розгляду. 25.04.2025 року Октябрський районний суд м. Полтави перейменовано на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року. 03.04.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовних вимог через їх безпідставність. Відповідач [PERSON] стверджує, що 14.06.2006 року [PERSON] придбав у [PERSON] (батька позивача) гараж в автоколективі «Восход» за № [NUMBER] . На підтвердження цього правочину [PERSON] було власноручно написано відповідну розписку, за змістом якої продавець отримав не «аванс в сумі 5555 гривень», як трактує позивач, а «отримав авансом кошти в сумі 5555 гривень». Таким чином, розрахунок за об`єкт купівлі-продажу було належним чином виконано у повному обсязі. Починаючи з 2006 року і по теперішній час відповідач користується цим гаражем, сплачує, як дійсний член кооперативу, відповідні членські внески. Продовж цього часу відповідач відкрито та безперервно володіє гаражем № [NUMBER] , сектор 9 , майданчик 1 в АГК «Восход», що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул, Шилівська, 36А, опікується цим гаражем, несе тягар його утримання. Гараж коштував 1100 доларів. Курс долара, станом на 14.06.2006 року, складав 5,05 грн. Заступник голови і головний електрик кооперативу [PERSON] на прохання [PERSON] (колишній голова кооперативу, станом на 2006 рік) пішов у гараж № [NUMBER] з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , щоб перевірити пломбування на електролічильнику та зняти показники усередині гаража задля того, щоб [PERSON] заплатив борг за електроенергію. [PERSON] знайшов пошкоджену пломбу, зняв показники електролічильника, опломбував наново своєю пломбою лічильник, передав показники голові кооперативу [PERSON] та бухгалтеру кооперативу [PERSON] , які розрахували борг за електричну енергію, після чого [PERSON] сплатив борг на суму 156 грн. за 1000 кВт електроенергії. Цю суму прийняла у касу кооперативу головний бухгалтер [PERSON] та зробила у виданій абонентській книжці на ім`я [PERSON] відмітку про оплату, поставивши підпис і печать кооперативу. При передачі грошей були присутні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Голова кооперативу стверджував, що єдиним документом на цей гараж може бути лише Технічний паспорт, бо гаражі, що знаходяться обабіч проїзної частини території кооперативу не приватизуються, адже там ідуть енергетичні кабелі і ці споруди мають статус тимчасового призначення. [PERSON] гарантував, що зробить Технічний паспорт на гараж і передасть його [PERSON] . Відповідач стверджує, що він є в списках членів кооперативу, сумлінно сплачує членські внески увесь цей час. Про факт видачі 13.02.2009 року [PERSON] . Свідоцтва про право власності на спірний гараж, відповідачу стало відомо лише в ході врегулювання цього спору (т.1, а.с. 108-116). 03.04.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, 36А, Автогражаний колектив «Восход», гараж [NUMBER], майданчик 1, сектор 9 Полтавської області , згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 13.09.2021 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Жук Т.П та зареєстрованого в реєстрі за № 771. Визнати за [PERSON] право власності на гараж літ. Г за № [NUMBER], сектор 9, майданчик 1 , загальною площею 23,6 кв.м, який розташований в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний колектив «Восход`за адресою: місто Полтава, вул. Шилівська, 36А (а.с.131-133). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.04.2024 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АГК «Восход» про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а також визнання за добросовісним набувачем права власності на гараж. Об`єднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа АГК «Восход», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном і зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АГК «Восход», про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а також визнання за добросовісним набувачем права власності на гараж та присвоєно єдиний номер справи №554/8759/23. 15.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просять залишити зустрічний позов без задоволення. Відповідач з твердженнями позивача за зустрічним позовом про те, що 14.06.2006 року [PERSON] придбав у [PERSON] гараж в автоколективі «Восход» № [NUMBER] за 5555 грн, які були сплачені ним авансом у повному обсязі [PERSON] , не погоджується. Аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів. Як і завдаток, аванс є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. У зв`язку з цим відповідач за зустрічним позовом вважає, що [PERSON] сплатив лише частину вартості гаражу, а не повну його вартість, оскільки будь-які документи, що підтверджували б узгоджену між сторонами суму повної вартості гаражу та факт її сплати відсутні, так само як і відсутній договір купівлі-продажу зазначеного гаражу. Розписка не підтверджує факту вчинення правочину, а лише підтверджує факт передачі коштів і не є документом, на підставі якого у [PERSON] виникає право власності на зазначений вище гараж. Інформація, зазначена позивачем за зустрічним позовом [PERSON] про те, що гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, який розташований в м. Полтава, вул. Шилівська, № 36а, АГК «Восход» , гараж [NUMBER], майданчик 1 , сектор 9 , не є об`єктом нерухомого майна, а є тимчасовою спорудою, не відповідає дійсності. Відповідно до Технічного паспорту на гараж № [NUMBER] сект. 9 майд. 1 від 25.06.2021 року об`єкт збудований 1994 року на фундаменті з цегляними стінами та металевою покрівлею, також має цегляний погріб з залізобетонним перекриттям. Цей гараж був введений в експлуатацію відповідно до Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального гаража та належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 13.02.2009 року, зареєстрованого в реєстровій книзі № 22 під № 5022. Щодо позовної вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідач зазначає, що не є належним способом захисту, оскільки не гарантує особі відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). [PERSON] в зустрічній позовній заяві зазначає про те, що даний гараж не є об`єктом капітального будівництва, є тимчасовою спорудою, металевою конструкцією, внутрішньо обкладеною цеглою, тобто не є об`єктом нерухомого майна. В той же час він просить суд визнати за ним право на цей гараж. Твердження [PERSON] по тексту зустрічної позовної заяви щодо статусу спірного гаража та зазначені ним позовні вимоги суперечать одне одному (т. 1, а.с.169-173). 15.05.2024 року у відповіді на відзив на позовну заяву позивач за первісним позовом [PERSON] просить задовольнити первісні позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві (т. 1, а.с. 178-182). 27.05.2024 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісну позовну заяву, в яких відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні первісної позовної заяви [PERSON] за безпідставністю (т. 1, а.с.185-188). Також надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить задовольнити зустрічну позовну заяву (т. 1, а.с.193-196). 03.07.2024 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в яких просить у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] відмовити (т. 1, а.с.207-211). 08.07.2024 року до суду надійшли пояснення третьої особи АГК «Восход», в яких третя особа просила відмовити в задоволенні первісної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном за безпідставністю та задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а також визнання за добросовісним набувачем права власності на гараж. У пояснення АГК «Восход» вказує, що останні записи щодо членства в кооперативі [PERSON] датуються червнем місяцем 2006 року. Записи щодо членства в кооперативі [PERSON] почали свій перебіг теж в червні 2006 року. В облікових даних кооперативу є в наявності копія розписки [PERSON] , датована 14.06.2006 року щодо продажу гаражу. Ця розписка написана в приступності колишніх працівників і членів кооперативу: електрика [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , колишнього голови [PERSON] (помер в 2009 році) та [PERSON] . Спірний гараж (машино-місце) № [NUMBER] , як і інші металеві споруди цього ряду, знаходиться на лінії трьох силових кабелів. Ряд гаражів, де розміщений і гараж № [NUMBER] , було дозволено встановлювати тимчасово, щоб у випадку ремонту чи модернізації енергетичних кабелів, усі споруди, що знаходяться над ними, можна було безперешкодно зняти і перенести, виконуючи ремонтні чи обслуговуючі роботи. Дозвіл на спорудження капітального гаража правлінням АГК «Восход» на цьому місці не надавався. За таких обставин, оформлення будь-якої правовстановлюючої документації на момент купівлі-продажу зазначеного вище об`єкту не вбачалося за можливе. [PERSON] є чинним членом АГК «Восход», сплачує щорічні членські внески, користується гаражем (машино-місцем) за його цільовим призначенням (т. 1, а.с. 216-219). У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов підтримала та просила його задовольнити, а зустрічну позовну заяву - залишити без задоволення, посилаючись на підстави, викладені у заявах по суті позовних вимог. Наголошувала, що позивач на законних підставах володіє спірним гаражем, а саме на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже позивач є власником спірного майна. Цей гаражу був введений в експлуатацію, що підтверджується відповідними документами. Сторона позивача не заперечує, що вказаним гаражем користується відповідач [PERSON] . Ці обставини не оспорюються. Проте розписка, надана [PERSON] не свідчить про продаж гаражу, а підтверджує передачу коштів. Розписка не є правовстановлюючим документом на гараж Вказівка на те, що [PERSON] повинен був виготовити документи, у подальшому не була виконана. Однак [PERSON] жодних претензій до нього не висував. Вимога зустрічної позовної заяви про скасування державної реєстрації без скасування правовстановлюючих документів не є належним способом захисту. Твердження про порушення процедури реєстрації не спростовується будь-якими доказами, а тому не може бути ця вимога задоволена. Відповідач [PERSON] не надає доказів набуття ним права власності на спірний гараж. Сплата ним членських внесків не спростовує того, що він не є власником спірного гаражу. У судовому засіданні 21.01.2025 року позивач [PERSON] пояснила, що у 2020 році помер її батько [PERSON] , а в червні 2021 року вона вступила у спадщину. У БТІ вона подала всі необхідні документи для складання технічного паспорту. Батько побудував цей гараж, розмов про продаж гаражу не вів, про отримання коштів від продажу гаражу також нічого не казав. З 2006 році батько користувався гаражем, він планував здавати його в оренду. Про сплату внесків до кооператив їй також нічого не було відомо, ключів від гаражу вона не мала. Батьки останні 10 років були розлучені, але періодично жили разом. Позивач показала, що вона не була свідком продажу гаражу, а також не підтверджує тих обставин, які вказує відповідач [PERSON] . Зазначила, що обставини укладення угоди щодо купівлі-продажу гаражу з [PERSON] не визнає. Позивач [PERSON] пояснила, що 19.01.2023 року вона пішла до Автогаражного кооперативу. Там у будиночку працівник кооперативу, хто саме вона не знає, надав їй журнал, в якому під № [NUMBER] було вписано ім`я її батька - [PERSON] . Але вже через 2 місяці, 21.03.2023, в цьому ж журналі прізвище її батька було маркером замальоване та вписано прізвище [PERSON] . Вона сфотографувала ці сторінки. У розписці, яку надала сторона відповідача, підпис схожий на підпис її батька. Від відповідача [PERSON] жодного разу не надходила пропозиція щодо укладення договору купівлі-продажу гаражу. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом адвокат Любченко О.О. наголошував, що 14.06.2006 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] гараж у автогаражному кооперативі «Восход». Свідками цієї угоди були голова кооперативу, головний бухгалтер, електрик. [PERSON] отримав авансом кошти та зобов`язувався оформити всі документи. З 2006 року власником гаражу є [PERSON] . Більше 20 років він ним безперервно та відкрито користується, несе тягар утримання майна як власник майна, він є членом кооперативу. Про видачу Свідоцтва про право власності [PERSON] нічого не було відомо. Цей гараж є тимчасовою спорудою. Автогаражний кооператив зазначає, що під землею проходять комунікації, а тому гараж не може бути приватизований і бути об`єктом нерухомого майна. Фактично правовстановлюючим документом на гараж є розписка, написана [PERSON] . Представник відповідача за первісним позовом наголошував, що докази, які надані позивачем [PERSON] є не належними та допустимими доказами, а саме Свідоцтво про спадщину за законом, Технічний паспорт на гараж від 25.06.2021 року, Витяг із рішення Виконавчого комітету Октябрської районної ради в м. Полтаві від 14.11.2006 року № 422, фото списків осіб з Журналу ведення обліку персональних даних, Список членів автогаражного колективу «Восход», затверджений рішенням Октябрського райвиконкому № 58 від 14.02.2006 року. Натомість надані позивачем за зустрічним позовом [PERSON] докази підтверджують зустрічні позовні вимоги. У судовому засіданні 27.03.2025 року представник третьої особи [PERSON] пояснив, що останні 14 років він є головою кооперативу, з 2011 року. Гаражі у автогаражному колективі є тимчасовими спорудами. Без довідки кооперативу нотаріус не може оформити документи про право власності на гараж, а БТІ не зареєструє його. У 2006 році був іншій голова кооперативу, [PERSON] . Продовж його каденції та попереднього голови кооперативу не було випадків звернень про визнання незаконним дозволу на реєстрацію нерухомого майна. Рішення про прийняття нових членів кооперативу приймалися на загальних зборах. Кожен рік надавалися на затвердження райвиконкому списки членів кооперативу. Після 2011 року на загальних зборах не вирішувалося питання про прийняття нових членів, останні списки затверджувалися райвиконкомом до 2012 року. До 2023 року у Журналі був записаний [PERSON] . Він не знав, що [PERSON] це не [PERSON] . [PERSON] сплачує членські внески, він має у кооперативі два гаражі. Про розписку щодо продажу гаражу він дізнався після початку судового розгляду. Вказану розписку про продаж гаражу [PERSON] надав на його вимогу. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 869824 від 13.09.2021 року спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дочка - [PERSON] , [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Жук Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 771. Спадщина складається з гаражу літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а , автогаражний колектив «Восход», гараж [NUMBER] , майданчик 1 , сектор 9 , Полтавської області. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Управлінням Житлово-комунального господарства м. Полтава 13.02.2009 року, зареєстрованого в Приватному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстровій книзі № 22 під № 5022, реєстраційний номер 26428686 (т. 1, а.с.14). Право власності на вказаний гараж за [PERSON] зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.09.2021 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію (т. 1, а.с. 15). Відповідно до Технічного паспорту на гараж № [NUMBER] сект. 9 майд. 1 від 25.06.2021 року гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а , автогаражний колектив «Восход», збудований 1994 року на фундаменті з цегляними стінами та металевою покрівлею, також має цегляний погріб з залізобетонним перекриттям (т. 1, а.с. 16-18). Відповідно до Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального гаража від 08.11.2006 року, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної в місті Полтаві ради від 14.11.2006 року № 422, гараж № [NUMBER] побудований на майданчику № 1 у секторі № 9 автогаражного колективу «Восход» по вул. Шилівській, 36А, гр. [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] , був введений в експлуатацію (т. 1, а.с. 20) . Відповідно до довідки АК «Восход» № 288 від 14.06.2006 року [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] побудував гараж в автоколективі «Восход» на площадці № 1, сектор 9, гараж № [NUMBER] згідно рішення Октябрського райвиконкому за № 58 від 14.02.2006 року. Адреса автоколектива: вул. Шилівська, 36а (т. 1, а.с. 22). Відповідно до Витягу із рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 14.11.2006 року «Про прийом в експлуатацію гаражів» виконком вирішив затвердити акт приймальної комісії та прийняти в експлуатацію гараж № [NUMBER] , побудований на майданчику № 1 у секторі № 9 автогаражного колективу «Восход» по вул. Шилівська, 36А, гр. [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] . Вказане рішення ухвалене на підстави наданих заявником правовстановлюючих документів: заяви від 02.11.2006 року; рішення Октябрського райвиконкому за № 58 від 14.02.2006 року «Про затвердження списків автогаражного колективу «Восход», що на вул. Шилівській, 36А; техпаспорту на гараж 1994 року будівництва (т. 1, а.с. 19). На адвокатський запит № 99 від 30.09.2022 року «АГК Восход» повідомив, що за наявної у кооперативі документації гараж (машино-місце) № [NUMBER] , сектор 9, майданчик 1 згідно розписки від 14.06.2006 року був відчужений його попереднім власником (членом кооперативу) [PERSON] громадянину [PERSON] , за що останнім, згідно розписки, було сплачено відповідні кошти. Починаючи з червня 2006 року і по поточний рік включно гр. [PERSON] сплачуються відповідні членські внески до «АГК Восход» і, відповідно, здійснюється користування зазначеним об`єктом згідно його цільового призначення (т. 1, а.с. 26). Згідно з розписки від 14.06.2006 року, [PERSON] отримав від [PERSON] «…авансом в сумі 5555 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень за гараж в автоколективі «Восход» № [NUMBER]. Надалі вважати власником зазначеного гаража [PERSON] . Я і члени моєї родини в подальшому не матимуть ніяких претензій на право власності цього гаража. Оформлення документів на право власності [PERSON] гарантую» (т. 1, а.с 27, 47). На адвокатський запит № 100 від 30.06.2023 року АГК «Восход» повідомив 25.07.2023 року за № 29, що «… рішення (про виключення [PERSON] та включення [PERSON] …) були прийняті на загальних зборах Обслуговуючого кооперативу «Автогражний колектив Восход» в 2006 році, за результатом розгляду відповідних заяв, голосування за порядком денним та подальшої фіксації цього у відповідному протоколі загальних зборів… Станом на сьогодні, за спливом строків зберігання, зазначені вище рішення (протоколи) загальних зборів не збереглися, а тому не можуть бути наданими на адвокатський запит…» (т. 1, а.с. 60). Стаття 41 Конституції України декларує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом [PERSON] довела належними допустимими доказами, що спірний гараж належить їй на праві власності та порушення відповідачем [PERSON] її право власності, яке вона набула у порядку спадкування після померлого батька. Отже, вказане право позивача за первісним позовом підлягає захисту у судовому порядку, і належним способом захисту буде усунення перешкод у здійсненні її права власності шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] звільнити гараж та передати ключі від гаражу. Водночас, доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що він набув право власності на спірний гараж та правовстановлюючим документом на спірне майно є розписка від 14.06.2006 року, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Як зазначено у розписці від 14.06.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] «…авансом в сумі 5555 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень за гараж в автоколективі «Восход» № [NUMBER]». Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів. Як завдаток, аванс є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути способом забезпечення виконання зобов`язання. Отже, суд дійшов до переконання, що розписка від 14.06.2006 року, написана власноруч [PERSON] , підтверджує передання останньому [PERSON] коштів у сумі 5555 грн, а не підтверджує факт вчинення правочину. Таким чином, розписка від 14.06.2006 року не є належним та допустимим доказом виникнення права власності у [PERSON] на гараж № [NUMBER] , майданчик № 1 , сектор № 9 , у автогаражноому колективу «Восход» по вул. Шилівській, 36А. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цього правила повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції з 16.01.2020 по 25.07.2022) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові КГС ВС від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19. Отже суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна - гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а , не підлягає задоволенню. Твердження відповідача [PERSON] та третьої особи, що вказаний гараж є тимчасовою спорудою через те, що під землею проходять комунікації, а тому гараж не може бути приватизований і бути об`єктом нерухомого майна спростовується наданими доказами. Так, на загальних зборів членів автогаражного колективу «Восход» від 19.03.2005 року третім питанням обговорювалася приватизація гаражів, про що доповідав голова автогаражного колективу Бублик П.Я., який у своєму виступі відмітив порядок приватизації гаражів, її послідовність та результат (т. 1, а.с. 37). Свідченням суперечливих вимог позивача за зустрічним позовом є Технічний паспорт на гараж (машино-місця) № [NUMBER] сектор 9 майданчик 1 від 03.03.2021 року, виготовлений ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , площею 23,7 кв. м, який розташований в місті розташований в місті Полтава, вул. Шилівська, № 36а . Техпаспорт зазначає, що є додатком до правовстановлюючого документу (т. 1, а.с. 129-128). Те, що на замовлення відповідача за первісним позовом [PERSON] було замовлено Технічний паспорт, що був оформлений у ФОП [PERSON] , фактично підтверджує, що вказаний гараж є нерухомим майном, та свідчить про суперечливу позицію учасника процесу, стверджуючи про спірний гараж як тимчасову споруду, однак замовляючи технічний паспорт як на нерухоме майно. Отже, суд не бере до уваги докази, надані стороною позивача за зустрічним позовом щодо визнання спірного гаражу тимчасовою спорудою. Зокрема, довідка АГК «Восход» від 12.03.2024 року (т. 1, а.с. 129), інженерно-геодезичні вишукування від 11.03.2025 року (т. 2, а.с. 52) не спростовують факту набуття права власності на гараж № [NUMBER] сектор 9 майданчик за адресою: Полтава, вул. Шилівська, № 36А , автогаражний колектив «Восход» позивачем за первісним позовом [PERSON] . Суд приходить до висновку, що надані стороною позивача за зустрічним позовом письмові пояснення електрика [PERSON] , бухгалтера [PERSON] на підтвердження факту написання розписки та отримання коштів [PERSON] не є належним та допустимим доказом. Водночас суд зауважує, що відповідач [PERSON] даний факт і не оспорює, проте заперечує, що розписка є правовстановлюючим документом. Квитанції про сплату членських внесків та абонентська книжка по розрахункам за електроенергію підтверджує факт користування [PERSON] гаражем № [NUMBER] сектор 9 майданчик 1 за адресою: м. Полтава, вул. Шилівська, 36А , що також не оспорюється [PERSON] . Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Встановлено, що адвокатом Нестеренко Н.М. здійснювалося представництво позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги № 05/09/2211 від 26.09.2022 року у Октябрському районному суді м. Полтави, що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги (т. 1, а. с. 62). На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу сторона позивача за первісним позовом подала Детальний опис робіт та наданих послуг адвокатом Нестеренко Н.М. від 13.11.2024 року по Договору №05/09/2211 від 26.09.2022 року та Акт виконаних робіт від 13.11.2024 року (т. 1, а.с. 248). Згідно з Актом виконаних робіт від 13.11.2024 року загальна вартість послуг склала 14000 грн, яка підписана сторонами: адвокатом Нестеренко Н.М. та клієнтом [PERSON] . Дослідивши надані докази, вбачається, що адвокатом Нестеренко Н.М. надано правничу допомогу на суму 14000 грн., то суд приходить до висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом витрат за надану правничу допомогу. Отже, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що первісний позов задоволено та у зустрічному позові відмовлено, суд стягує з відповідача за первісним позовом на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,80 грн.

Outcome: approved