Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивуючи вимоги тим, що 16 січня 2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено Договір №6275749 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ "ПриватБанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем кредитора. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~Закону України "Про електронну комерцію". Згідно укладеного Договору факторингу №26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року, право вимоги за кредитним договором №6275749 від 16 січня 2023 року перейшло від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал-фінанс". В подальшому, відповідно до умов укладеного Договору факторингу від 31 липня 2024 року №31.07/24-Ф, право вимоги по кредитному договору №6275749 від 16 січня 2023 року, про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відступлено з ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал-фінанс" на користь ТОВ "Українські фінансові операції". Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість за кредитним договором станом на 17 вересня 2024 року становить 41865 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 15000 грн.; - заборгованості за нарахованими процентами за період з 16 січня 2023 року по 17 вересня 2024 року у розмірі 26865 грн. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання листа рекомендованою поштою, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України\~підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановленні наступні факти та відповідно правовідносини. 08 лютого 2022 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено Договір №6275749 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі\~Кредитний договір), відповідно до умов якого сума кредиту складає 15000 грн.; тип кредиту\~кредит; строк кредиту\~360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів; стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 Договору (п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1 Кредитного договору). Відповідач, відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті ІТС прийняла пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 16 січня 2023 року о 09.36.58 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором А8781, надісланий на номер телефону, що наданий Відповідачем. Кредитні кошти були перераховані Відповідачу 16 січня 2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ "ПриватБанк". Сума кредиту по укладеному Кредитному договору становить 15000 гривень. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п.5.4.1 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст.525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1\~ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.628ЦК України\~договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч.1\~ст.1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3\~ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно ч.4 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Положеннями ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.12 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач підписала договір №6275749 від 16 січня 2023 року, який містить відсоткові ставки за користування кредитними коштами, електронним підписом. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором (далі "ЕПОІ") по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису. Його суть полягає у використанні одноразових повідомлень (паролів, кодів, підтверджень) шляхом телекомунікаційних засобів. Найчастіше використовуються СМС, повідомлення в месенджерах в якості підтвердження волі підписанта. ЕПОІ широко використовується, наприклад, в сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів таким чином вже неодноразово підтверджувалася в судовій практиці України: Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №524 /5556/19; Кваліфікований електронний підпис (далі "КЕП") відрізняється від інших підписів тим (крім технічної частини), що він генерується, перевіряється і контролюється спеціально сертифікованими (державою) установами. Такими можуть бути певні центри (Дія, Центр сертифікації ключів "Україна", МВС України та інші), а також банки. Отже, позивач доводить факт укладання відповідачем кредитних договорів в електронній формі та підписання договорів з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Згідно із ч.1 ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із\~ст. 1080 ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 512 ЦК України\~визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої\~ст.517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1ст. 519\~ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц. 26 вересня 2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК «Укрглобал-фінанс" укладено Договір факторингу № 26.09/23-Ф, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №6275749 про надання споживчого кредиту від 16 січня 2023 року перейшло до ТОВ "ФК "Укрглобал-фінанс". 31 липня 2024 року між ТОВ "ФК "Укрглобал-фінанс" та ТОВ "Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №31.07/24-Ф від 31 липня 2024 року, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №6275749 про надання споживчого кредиту від 16 січня 2023 року перейшло до ТОВ "Українські фінансові операції". На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитра позивачем надано копію договору факторингу, реєстру боржників, акт приймання-передачі реєстрів боржників. Дані докази доводять перехід прав вимоги від первісних кредиторів до позивача. Сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором відповідно до Реєстру боржників від 31 липня 2024 року до Договору відступлення права вимоги №31.07/24 від 31 липня 2024 року становить 41865 грн.. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Кредитним договором станом на 17 вересня 2024 року становить 41865 гривень, яка складається з: - 15000 грн. заборгованість за кредитом; 26865 грн.заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 16 січня 2023 року по 17 вересня 2024 року (включно). Кредитор свої зобов`язання за договором №6275749 про надання споживчого кредиту від 16 січня 2023 року виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. В той час відповідач свої договірні зобов`язання не виконала і не повернула кошти у сумі та у строк, визначений договором. Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, її паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти. Також в даному кредитному договорі визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору. Даний факт відповідачем не заперечено та спростовано. Відповідач є держателем банківських рахунків, на які первісним кредитором здійснювалось перерахування грошових коштів. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі\~статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 115 цієї постанови). Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за "користування кредитом", розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). В даному випадку до правовідносин, що склалися, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. В той же час, суд, прийнявши до уваги пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, вважає, що підписуючи кредитний договір, відповідач погоджувалась на такі умови договору, зокрема, в частині нарахування відсотків (стандартна процентна ставка за весь строк користування кредитом складає 29653,85% річних), а тому в частині позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягає задоволенню. Беручи до уваги те, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, доказів належного виконання нею умов кредитного договору, суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає його підставним. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що сума заборгованості в розмірі 41865 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.137\~ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950\~року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, надано копію договору про надання правової допомоги №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 від 24 березня 2017 року; акт приймання-передачі наданих послуг №6275749 до Договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг за збір та аналіз доказів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви в справі та подання її до суду є фіксованою і становить 10000 грн.; детальний опис робіт №6275749 від 17 вересня 2024 року. В порушення вимог ст.137 ЦПК України, позивачем не надано квитанції про сплату за послуги адвоката, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Outcome: approved