Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

У січні 2025 року позивач ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості , у якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором №2554337 від 19.06.2021 року у розмірі 53 344,80 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 тис. грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та [PERSON] укладено договір № 2554337 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 13.10.2021 року було укладено договір №13/10-2021 відповідно до якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2554337. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2554337. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2554337. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №2554337 від 19.06.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 53 344,80 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 12 000,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 41 344,80 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.01.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 72-73). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 75). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.02.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін залишено без задоволення. 20.02.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить прийняти часткове визнання [PERSON] позовних вимог, а саме задовольнити позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» частково, та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 19 164,00 грн, що складається з 12 000,00 грн заборгованості за тілом позики, 7 164,00 грн - заборгованості за процентами за користування позикою, в іншій частині позовних вимоги залишити без задоволення, стягнути витраті зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 870,24 грн та відмовити в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що відповідач не заперечує проти факту укладення договору позики та не заперечує проти факту отримання грошових коштів за даним договором, визнає наявність у неї простроченої заборгованості перед позивачем за договором позики. Однак, категорично не може погодитись з розміром даної заборгованості, а також, з позовними вимогами щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до додатку №1 відповідач мав повернути первісному кредитору 15 223,80 грн, що складається з 12 000,00 грн - тіла кредиту та 3 223,80 грн - відсотків, інші графіки платежів, розрахунки, що визначають іншу суму заборгованості, ніж 15223,80 грн та були б узгоджені сторонами - відсутні. Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики станом на 13.10.2021 року, що надана первісним кредитором, станом на 23.07.2021 року нарахував 7 880,40 грн за користування позикою (при тому, що строк кредитування закінчився ще 19.07.2021 року і продовжений не був). При цьому первісний кредитор, після закінчення строку кредитування продовжував до 13.10.2021 року нараховувати, як проценти за користування позикою, так і проценти за прострочення позики. Таким чином, первісним кредитором, а згодом фактором та позивачем було протиправно нараховано відсотки поза межами строку кредитування, тобто, після 19.07.2021 року (а.с. 79-95). 24.02.2025 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Вказує, що відповідачем було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договору, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами та порядок нарахування відсотків (а.с. 107-113). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суддя приходить до наступного. Фактичні обставини справи Із матеріалів справи встановлено, що 19.06.2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та [PERSON] укладено договір позики № 2554337 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (а.с. 24-27). Згідно п. 2.1. договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п. 2.2. договору позики позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. Пунктом 2.3. договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 12000.00 грн. Згідно п. 2.4.2. договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0.8955% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Відповідно до п 2.4.3. договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Згідно п. 2.4.4. договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою. Згідно п. 2.6. договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Пунктами 3.1. та 3.2. договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Згідно п. 3.1.3. договору позики у період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4. Відповідно до п. 3.2.1. договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення. Згідно п. 3.6. договору позики у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою. Відповідно до п. 3.7. договору позики зобов`язання позичальника за вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця. Пунктом 4.3.2 правил визначено, що оферта, що містить повний текст договору позики, розміщується товариством в особистому кабінеті та надається для вивчення й погодження фізичний особі, яка бажає укласти договір позики. Пунктом 4.3.5 правил визначено, що прийняття оферти (акцепту) фізичною особою, яка бажає укласти договір позики, відбувається шляхом надсилання електронного повідомлення, яке містить істотні умови договору позики. Пунктом 4.3.6 правил визначено, що договірна документація підписується позичальником одноразовим ідентифікатором, що генеруються та надсилається йому товариством за вказаними в особистому кабінеті контактними даними; товариством підписуються відповідна електрона договірна документація електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Пунктом 4.3.7 правил визначено, що на підтвердження укладення договору позики позикодавець направляє позичальнику електронне повідомлення про укладення договору позики. Пунктом 4.3.8 правил визначено, що електронний договір, укладений відповідно до процедури, описаної вище, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Підписанням Договору відповідач також підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ» (далі - Правила), які є невід`ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики (пп. 8.3.5 та 8.3.6 договору позики). До матеріалів справи також долучено копію паспорту позики (а.с. 29), анкета клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою приграмного забезпеченння (а.с. 30), правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «МАНІФОЮ» (а.с. 31-34). 13.10.2021 року було укладено договір факторингу №13/10-2021 відповідно до якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги (а.с. 40-42). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13/10-2021 від 13.10.2021 року ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до [PERSON] , в тому числі за договором №2554337 у розмірі 37 104,00 грн, з яких заборгованість за сумою позики - 12 000,00 грн, заборгованість за процентами за користування позикою - 19 104,00 грн, заборгованість за процентами на прострочену позику - 6 000,00 грн (а.с. 45). Згідно розрахунку заборгованості, який наданий ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість [PERSON] , за договором №2554337 складає 53 344,80 грн, з яких заборгованість за сумою позики - 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 25 104,00 грн, нараховано відсотків за період з 13.10.2021 - 23.02.2022 року - 16 240,80 грн (а.с. 38). 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги (а.с. 46-51). Згідно зміни в реєстрі боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги в тому числі за кредитними договорами до [PERSON] №2554337 у розмірі 61 004,00 грн, з яких заборгованість за сумою позики - 12 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 48 504,00 грн, пеня - 500,00 грн (а.с. 59). Згідно розрахунку заборгованості, який наданий ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість [PERSON] , за договором №2554337 станом на 02.01.2025 року складає 53 344,80 грн, з яких заборгованість за сумою позики - 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 41 344,80 грн (а.с. 39). До матеріалів справи також долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року № 10-01/2023, а також акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року, додаткова угода №7 до договору № 10-01/2023 відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 51-54). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Як встановлено судом, договір позики від № 2554337 від 19.06.2021 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, що не заперечує відповідач [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договорами порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2554337 станом на 02.01.2025 року у розмірі 53 344,80 грн, з яких заборгованість за сумою позики - 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 41 344,80 грн (а.с. 39). При цьому з вказаного розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом були нараховані кредитором по 23.02.2022 року. Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Разом з тим, відповідно до договору позики №2554337 укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , строк позики період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п.2.3.4 договору - 19.07.2021 року (30 днів). Разом з тим, строк позики може бути продовжений шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Відповідно до п.2.4.4, п. 2.5 договору позики, базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою, розмір процентів на прострочену позику, фіксований:1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Отже, за договором позики №2554337 кредитор за весь строк кредитування мав право нарахувати проценти за базовою процентною ставкою 1,99 % в день в розмірі 7 164,00 грн за весь строк позики. Відтак, з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №2554337 в розмірі 19 164,00 грн, з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 7164,00 грн. заборгованість за процентами. В іншій частині позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст. ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просив стягнути з відповідача нга свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 тис. грн. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат на суму 13 тис. грн, а саме: договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 року № 01-07/2024 укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 17-19), прайс лист адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 20-21), заяву про надання юридичної допомоги від 02.12.2024 року №392 (а.с. 22), витяг з акта про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 року (а.с.23). У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував протии стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомову. Вказав, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем не подано жодного детального опису робіт (наданих послуг), а визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат понесених позивачем, не є можливим. Таким чином, позивач не потребував, ні усної консультації з вивченням документів, ні тим більше немає жодних доказів того, що складення позовної заяви представниками АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» зайняло в них 3 години, оскільки даний позов слово в слово повторює інші позовні заяви позивача по даній категорії справ - змінені тільки персональні дані відповідачів та суми заборгованості, що стягується. Таким чином, очевидним, що витрати, які заявляє позивач в принципі не є фактичними та неминучими, більше того, невиправданими та необґрунтованими (а.с. 79-95). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позовних вимог, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та зменшення витрат на правничу допомогу з 13 тис. грн до 5 тис. грн. Також, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат надає копії: договору № 25023 про надання правничої (правової) допомоги від 05.02.2025 року (а.с. 96-97), додатку № 1 до договору (а.с. 97-98), акту приймання передачі послуг № 1 від 18.02.2025 року, згідно якого надано послуг на 8 000,00 грн (а.с. 98), детального опису робіт (наданих послуг) згідно договору № 25023 про надання правничої (правової) допомоги від 05.02.2025 року (а.с. 99). Представник позивача у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу. Вказала, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. тому такі твердження є припущеннями. Враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позовних вимог, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача та зменшення витрат на правничу допомогу до 5 тис. грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial