Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 06.12.2000 року було здійснено передачу житлового фонду «135 Домобудівельного комбінату» на утримання державного підприємства Міністерства охорони України «Укрвійськбуд», а саме 39 будинків по вул. Бориспільській . Філія «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинку [ADDRESS] . 09.02.1998 року органом приватизації «135 заводом ЗБВ» на підставі наказу про приватизацію квартири №187 від 09.02.1998 року, було видано свідоцтво про право власності на житло у якому зазначено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Позивач належним чином виконав своє зобов`язання, щодо надання житлово-комунальних послуг, проте відповідач, будучи споживачем за вказаною адресою цих послуг належним чином не здійснює їх оплату, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 13528,32 грн. З урахуванням викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 13528,32 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, наполягав на задоволенні позовних вимог. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються неналежним чином, у зв`язку з чим в будинку протікає дах. Крім того, зазначив, що тарифи на сплату житлово-комунальних послуг є необґрунтовано завищеними. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - Філію «135 Домобудівельний комбінат» державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», яка згідно з положенням Про Філію «135 Домобудівельний комбінат» державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», не є юридичною особою. Філія «135 Домобудівельний комбінат» державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» є балансоутримувачем зокрема будинку [ADDRESS] та забезпечує утримання даного будинку. 09.02.1998 року органом приватизації «135 заводом ЗБВ» на підставі наказу про приватизацію квартири №187 від 09.02.1998 року, було видано свідоцтво про право власності на житло у якому зазначено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . У відповідача відповідно до особового рахунка № [NUMBER] ( [NUMBER] ) виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг яка становить 13528,32 грн. З огляду на положення частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуг», якими визначено вжиті у цьому законні поняття, відповідач є індивідуальним споживачем (індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги). Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуг» на індивідуального споживача покладено обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Судом касаційної інстанції сформовано позицію, згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17). Отже, відсутність договору не може беззаперечно свідчити про відсутність у споживача послуг обов`язку по сплаті за надані їм житлово-комунальні послуги. Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (ч.1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надала. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 13528,32 грн. Доводи відповідача, щодо надання послуг неналежної якості та завищення тарифу, суд вважає не слушними, оскільки вони не обґрунтовані та не містять належних доказів на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved