Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 30.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство з повернення боргів» укладено договір позики № 75136832, за яким станом на день формування позовної заяви має заборгованість у загальному розмірі 22266,38 грн, що складається з наступного: 1) 8000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 2) 14119,97 грн \~заборгованість за відсотками (на дату відступлення права вимоги); 3) 146,41 грн заборгованість за пенею. 27.01.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору № 27/01/2022 відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за вказаним кредитним договором, а 10.01.2023 на підставі договору № 10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило відповідне право вимоги ТОВ «Коллект Центр». Крім того, 02.08.2021 між [PERSON] ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 3498416, за яким станом на день формування позовної заяви відповідач має заборгованість у загальному розмірі 42854,88 грн, що складається з наступного: 1) 5364 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2) 36890,88 грн заборгованість за відсотками (на дату відступлення права вимоги); 3) 600 грн заборгованість за комісіями. 15.12.2021 ТОВ «Мілоан» на підставі договору факторингу № 15/12-2021-22 відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, в тому числі до відповідача за договором про споживчий кредит № 3498416, а 10.01.2023 на підставі договору № 10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило відповідне право вимоги ТОВ «Коллект Центр». З огляду на викладені обставини ТОВ «Коллект Центр» просило суд, стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 65121,26 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. 20.03.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 151). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав, у зв`язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 30.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено в електронному вигляді договір позики № 75136832, відповідно до якого відповідачу було надано у власність грошові кошти (позику) шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника в розмірі 8000 грн строком на 30 днів (до 29.09.2021) шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов?язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Договором передбачено фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99%, знижену процентну ставку в розмірі 0,80%, а також проценту ставку за понадстрокове користування позикою та пеню в розмірі 2,70% (що не застосовуються у період карантину) (а.с. 26-27, 43-44). 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до боржника за договором позики № 75136832 від 30.08.2021, що зокрема підтверджується реєстром боржників № 1 до відповідного договору факторингу та витягом з цього реєстру (а.с. 59-64, 65-67, 68, 122-124). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр»\~відповідно до договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором договір позики № 75136832, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у розмірі 22266,38 грн, що зокрема підтверджується Реєстром боржників (том № 2), який є додатком № 3 до договору № 10-01/2023 про відступлення права вимоги від 10.01.2023, та витягом з додатку № 3 до договору про відступлення прав вимоги (а.с. 80-87, 88-91, 97). Із наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості вбачається, що [PERSON] станом на 15.02.2025 має заборгованість за договором № 75136832 від 30.08.2021 у загальному розмірі 22266,38 грн, що складається з наступного: 1) 8000 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2) 14119,97 грн заборгованість за відсотками; 3) 146,41 грн заборгованість за пенею (а.с. 46-54, 56, 58). 02.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан»\~в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 3498416, відповідно якого відповідач отримав кредит шляхом переказу на картковий рахунок грошових коштів у розмірі 6000 грн строком на 30 днів (до 01.09.2021) зі сплатою відсотків у розмірі 2250 грн, що нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Також сторонами було узгоджено комісію за надання кредиту в розмірі 600 грн, що нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово (а.с. 28-36, 37, 38-39, 40-41, 42, 45). 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, в тому числі до боржника за договором № 3498416 від 02.08.2021 у розмірі 23812,68 грн, що зокрема підтверджується реєстром боржників, який є додатком № 3 до відповідного договору факторингу, та витягом з цього реєстру (а.с. 69-74, 75-78, 79). У свою\~чергу,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~право вимоги\~до позичальників\~ТОВ «Коллект\~Центр» відповідно до договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі до [PERSON] за договором № 3498416 від 02.08.2021 у розмірі 42854,88 грн, що зокрема підтверджується Реєстром боржників (том № 1), який є додатком № 3 до договору № 10-01/2023 про відступлення права вимоги від 10.01.2023, та витягом з додатку № 3 до договору про відступлення прав вимоги (а.с. 80-87, 92-95, 96). Із наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості вбачається, що [PERSON] станом на 15.02.2025 має заборгованість за договором № 3498416 від 02.08.2021 у загальному розмірі 42854,88 грн, що складається з наступного: 1) 5364 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2) 36890,88 грн заборгованість за відсотками; 3) 600 грн заборгованість за комісією (а.с. 55, 57, 119-121). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст.\~638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~Істотними умовами\~договору є\~умови про\~предмет договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного відповідачем договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності договору, однак таким правом не скористався. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договорів щодо своєчасної сплати сум позики та кредиту, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість перед позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не подав відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача: 1) заборгованість за договором позики\~№ 75136832 від 30.08.2021 у розмірі 22119,97 грн, що складається з наступного: 8000 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 14119,97 грн заборгованість за відсотками; 2) заборгованість за договором про споживчий кредит № 3498416 від 02.08.2021 у розмірі 23812,68 грн, що складається з наступного: 1) 5364 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2) 17848,68 грн заборгованість за відсотками; 3) 600 грн заборгованість за комісією, а всього за двома договорами у розмірі 45932,65 грн. Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача відсотків за договором про споживчий кредит № 3498416 від 02.08.2021, самостійно нарахованих ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з наведеним останнім розрахунком (а.с. 55), суд зазначає наступне. 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимогу до [PERSON] за договором № 3498416 від 02.08.2021 у розмірі 23812,68 грн, що складається з наступного: 1) 5634 грн заборгованість за тілом кредиту; 17848,68 заборгованість за відсотками; 3) 600 грн заборгованість за комісією. Зазначена сума боргу, нарахована за період із 02.08.2021 по 13.11.2021, зокрема підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Мілоан» за відповідним договором (а.с. 119-121). 10.01.2023\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» за\~договором відступлення\~(купівлі-продажу)\~права вимоги\~№ 10-01/2023\~відступило ТОВ\~«Коллект Центр»\~право грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~за договором\~№ 3498416\~від 02.08.2021\~у розмірі\~42854,88\~грн, що складається з наступного: 1) 5634 грн заборгованість за тілом кредиту; 36890,88 грн заборгованість за відсотками; 3) 600 грн заборгованість за комісією. \~ \~ \~ \~ТОВ «Коллект Центр» було заявлено до стягнення заборгованість за відсотками за вказаним договором у розмірі 36890,88 грн. Однак у позовній заяві та додатках до неї позивач жодним чином не обґрунтував право самостійно нараховувати відсотки за договором у розмірі 19042,20 грн (36890,88 грн 17848,68 грн). Пунктом 1.4\~договору № 3498416 від 02.08.2021 визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 01.09.2021. Водночас п. 2.3 договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах, зокрема п. 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 (у даному випадку 01.09.2021), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов?язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов?язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору (п. 2.4.2 цього договору). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України. З урахуванням пролонгацій, передбачених договором (п.п. 2.3.1.1, 2.3.1.2), первісним кредитором було нараховано заборгованість за відсотками в межах строку дії договору в розмірі 17848,68 грн. Відтак відсутні правові підстави для стягнення нарахованих додатково ТОВ «Вердикт Капітал» відсотків за цим договором у розмірі 19042,20 грн. Суд бере до уваги, що у п. 4.2 вказаного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов?язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Однак у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 910/18943/20 викладено правовий висновок, в якому вказано, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, права позивача на стягнення відсотків за порушення грошового зобов?язання можуть бути захищені шляхом застосування механізму, визначеного статтею 625 ЦК України, однак відповідних вимог позивачем не заявлялося. Щодо позовних\~вимог у\~частині стягнення\~з відповідача\~пені за\~договором позики\~№ 75136832 від 30.08.2021 суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 введено 12.03.2020 на всій території України карантин та запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17.03.2020 введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 141\~Закону України «Про торгово-промислові палати»). Згідно з п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної хвороби (COVID-19) спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 651 від 27.06.2023 на всій території України скасовано карантин з 24:00 год. 30.06.2023. Отже, карантин діяв на території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023. Також згідно\~з п.\~18\~Прикінцевих та\~перехідних положення\~ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суддя бере до уваги, що\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України було введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє дотепер, позаяк останнього разу його було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 235/2025 від 15.04.2025, затвердженим Законом України № 4356-ІХ від 16.04.2025, строком на 90 діб, тобто до 07.08.2025. За таких обставин, оскільки неустойка за прострочення виконання зобов`язань за договором\~позики №\~75136832 від 30.08.2021 була нарахована відповідачу у період дії в Україні карантину та воєнного стану, суд не вбачає підстав для стягнення з нього нарахованої позивачем неустойки в розмірі 146,41 грн. Щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 01.07.2024 уклав із адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Тетяни Вікторівни договір про надання правової допомоги № 01-07/2024. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (а.с. 133-135). Із наявної в матеріалах справи заявки на надання юридичної допомоги № 850 від 01.01.2025 та витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 16000 грн (а.с. 138, 139).\~ При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Проте відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, відзив на позов не подав та скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а отже у суду відсутні підстави стверджувати про неспівмірність таких витрат. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією № 0502850038 від 10.03.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 25, 148). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено 70,53% позовних вимог (45932,65 грн х 100% / 65121,26 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у розмірі 12993,32 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (18422,40 грн х 70,53% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial