Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

16 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь невиплачену одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 124523,90 грн; невиплачену додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 124523,90 грн; невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в розмірі 49158,00 грн; грошову винагороду з нагоди ювілею у сумі 11056,76 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64270,40 грн (а.с. 1-8). Свої вимоги мотивує тим, що працювала у виробничому підрозділі Експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп регіональної філії «Піденно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 40 років 3 місяці 4 дні, звідки 30 жовтня 2024 року звільнилася за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП. При звільненні, їй, безпідставно, не було здійснено всіх належних виплат, зокрема передбачених п.3.9, 3.14 Колективного договору, у зв`язку з чим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На час звільнення, середньомісячний заробіток за останні два місяці становив 24904,76 грн. 27 січня 2025 року (до початку першого судового засідання у справі) позивач надала про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та прохала стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 143001 грн (1606,76 грн середнього заробітку х 89 днів = 143001 грн), яку прийнято до розгляду 28 січня 2025 року (а.с. 57 58). У відзиві на позов, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що у наказі №113/ОС від 14.10.2024 про звільнення позивача зазначено про виплату заявленої в позові одноразової, додаткової матеріальної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Зазначає, що відповідно до п.1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану, дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Починаючи з 24.02.2022 року російська федерація здійснює обстріли всієї території України, здійснюючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі АТ «Укрзалізниця». Працівники АТ «Укрзалізниця» в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. З перших днів повномасштабного вторгнення працівники АТ «Укрзалізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником. Відновлення інфраструктури, гуманітарні перевезення потребували значних коштів і здійснювались АТ «Укрзалізниця» на безоплатній основі. Тому правлінням АТ «Укрзалізниця» на засіданні 14 березня 2022 року прийнято рішення, яке відображено в протоколі № Ц-54/31, яким призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії воєнного стану в Україні, за винятком матеріальної допомоги на лікування та поховання. З листопада 2022 року виплата матеріальної допомоги, заявленої у позові здійснюється в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, згідно з графіком погашення. Крім того, вважав, що позивач звернувся до суду зі спливом тримісячного строку звернення до суду, визначеного ст. 233 \~ \~ \~ \~КЗпП України (а.с. 29 35). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання о 09:00 год 28 січня 2025 року (а.с. 27). 28 січня 2025 року, у зв`язку із прийняттям заяви про збільшення розміру позовних вимог, та клопотанням представника відповідача, судове засідання відкладено на 14:30 год 18 лютого 2025 року (а.с. 61). 18 лютого 2025 року, за клопотанням представника позивача, визнано обов`язковою явку представника відповідача,судове засідання відкладено на 10:00 год 13 березня 2025 року (а.с. 68). 13 березня 2025 року судове засідання відкладено, у зв`язку із повітряною тривогою (а.с. 73) 27 березня 2025 року судове засідання відкладено, у зв`язку із хворобою представника позивача та його клопотанням про відкладення розгляду справи (а.с. 76). 24 квітня 2025 року судове засідання відкладено, у зв`язку із неявкою сторін, хворобою представника відповідача (а.с. 78). Протокольною ухвалою від 28 травня 2025 року відмовлено у прийнятті заяв позивача про збільшення позовних вимог від 13 та лютого 2025 року, поданих з порушенням строку, визначеного п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України (а.с. 79). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і прохала його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача Осьмак А.В. позов підтримав. Прохав суд врахувати постанову Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Саме на це рішення посилається відповідач у відзиві на позов. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову прохала відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Також зауважив, що позивач невірно обрахувала розмір одноразової та додаткової матеріальну допомоги, оскільки з врахуванням п.2 постанови КМУ № 957 від 08.09.2023 року для такого обрахунку має застосовуватися розмір середньомісячної заробітної плати за 12 місяців, який у даному випадку становить 21258,72 грн, а не 2904,78 грн за два останні місяці, як вважає позивач. Відповідно, невиплачена позивачці одноразова матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків становить 106293,60 грн, як і невиплачена додаткова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків - 106293,60 грн. Розмір невиплаченої матеріальної допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки - 49158,00 грн та грошової винагороди з нагоди ювілею - 11056,76 грн вірно розрахований позивачем, як заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, вважав що строк звернення до суду з позовом пропущено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Наказом № 113/ос від 30 жовтня 2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП. Крім того, вказаним наказом постановлено виплатити їй матеріальну допомогу у розмірі 5-ти середньомісячних заробітків (посадових окладів), додаткову матеріальну допомогу у розмірі 5-ти середньомісячних заробітків (посадових окладів), що передбачено колективним договором виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтного вагонного депо Конотоп на 2001-2005 роки, пролонгованим на 2006-2024 роки р.8 п.8.13 (стаж роботи в галузі складає 40 років 3 місяці 4 дні) та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022, 2023 та 2024 роки, що передбачено колективним договором виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтного вагонного депо Конотоп на 2001 - 2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки після отримання рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с. 22). Згідно наказу № 16-в від 01.2024 постановлено за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті, відповідальне відношення до посадових обов`язків, професійну майстерність та наполегливість, проявлений професіоналізм та творчу ініціативу в роботі, з нагоди 60-річчя від дня народження, відповідно до п.3.14 колективного договору виплатити [PERSON] грошову винагороду у розмірі місячного посадового окладу (а.с. 23). Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 36). Згідно витягу із протоколу №Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24 жовтня 2022 року, згідно з пп.13.1, пп.13.2 п.13 вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення (а.с. 37). Відповідно довідок виробничого підрозділу Експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп регіональної філії «Піденно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» середньомісячна заробітна плата за серпень-вересень 2024 року становить 24904,78 грн. (а.с. 25), а середньомісячна заробітна плата за 12 місяців з жовтня 2023 жовтень 2024 року становить 21258,72 грн. (а.с. 48) ІV. Норми права. Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП). Згідно частини 1 статті 11\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). V. Оцінка суду. Суд вислухавши сторони, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею (а.с. 36). Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, одноразову та додаткову матеріальні допомоги, матеріальну допомогу на оздоровлення та винагороду з нагоди ювілею, що зазначені в наказах відповідача від 30.10.2024 та від 01.10.2024 (а.с. 22-23). З врахуванням вимог ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом відповідачем не пропущено, оскільки позивача звільнено 30 жовтня 2024 року, а з позовом до суду вона звернулася 16 грудня 2024 року (а.с. 1). Суд, погоджується із запереченнями відповідача в частині розміру матеріальної допомоги, для обрахунку якої відповідно до.2 постанови КМУ № 957 від 08.09.2023 року має застосовуватися розмір середньомісячної заробітної плати за 12 місяців. Відповідно слід стягнути невиплачену одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків та невиплачену додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить по 106293,60 грн. кожного виду цієї матеріальної допомоги (21258,72 грн х 5 = 106293,60 грн). З розміром невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки - 49158,00 грн та грошової винагороди з нагоди ювілею - 11056,76 грн представник відповідача погодився і не оспорює. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачену одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 106293,60 грн; невиплачену додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 106293,60 грн; невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в розмірі 49158,00 грн; грошову винагороду з нагоди ювілею у сумі 11056,76 грн. Тобто загальний розмір не виплаченої позивачу при звільненні заробітної плати становить 272801,96 грн . Суд також дійшов висновку про стягнення заявленого розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 89 днів в розмірі 143001 грн, що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати, яка становить 272801,96 грн, тобто є пропорційним. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). З відповідача на користь держави пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог слід стягнути 4188,43 грн судового збору (92 % від 4552,64 грн.). Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: partial