Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивачка є власником 71/100 частини будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 17 грудня 2024 року, зареєстрованого за №6661. Іншим співвласником будинку є [PERSON] 29/100 частки. У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , проте не мешкає у вказаному житловому приміщенні з 23.02.2022 року. Особистих речей у квартирі не має, не здійснює витрат на утримання житла, зокрема, не сплачує за житлово-комунальні послуги. У зв`язку із неможливістю позасудового врегулювання спору, позивач просить задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представником позивачки надано заяву про слухання справи за відсутності позивача та представника позивача. Вимоги підтримали. Третя особа про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, позивач не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачка є власником 71/100 частини будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 17 грудня 2024 року, зареєстрованого за №6661. [PERSON] є власником 29/100 частини будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 22.10.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-747. Відповідно до довідки №58 квартального комітету №78 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, не проживає з 23.02.2022 року. Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг від 31.03.2025 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 3.02.2025 року, [PERSON] з 13.07.2004 року, [PERSON] з 17.10.2012 року по теперішній час. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує й ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Статтею 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ч.1\~ст.156 ЖК України\~та з урахуванням положень ч.1\~ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які разом з ним проживають у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до\~ст.383 ЦК України,\~ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом\~ст.383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно\~зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як вказала позивачка у позовній заяві, в належній їй частці житлового будинку з 2012 року зареєстровано місце проживання члена сім`ї колишнього власника відповідача. З досліджених доказів суд встановив, що відповідач не користується житлом, яке є власністю позивачки, без поважних причин, його реєстрація має формальний характер. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином, суд встановив, що позов ґрунтується на законі, підтверджений доказами і підлягає задоволенню, оскільки правові підстави для користування житлом відповідачем за спливом визначеного\~ст.405 ч.2 ЦК України\~строку наразі відсутні, його реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved