Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

17.05.2025 позивач ТОВ «ФК «Кредит-капітал» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07.04.2017між АТ «Банк форвард» та [PERSON] укладено договір кредиту №200005014, відповідно до умов якого відповідачу відкрито рахунок для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки. У порушення умов договору [PERSON] не було повернуто кредиту. 25.07.2024 між АТ «Банк форвард» та ТОВ «ФК «Кредит капітал» укладено договір факторингу, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло право вимоги до [PERSON] . Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 70148,86 грн, а саме 40705,97 грн заборгованість за тілом кредиту, 13982,25 грн заборгованість за відсотками, 15460,74 грн комісія. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. 17.03.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит. 18.03.2025 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, вирішено здійснювати розгляд справи у змішаній формі. ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IX\~від 26.02.2025, який набрав чинності 25.04.2025, змінено найменування місцевих загальних судів, зокрема Дзержинський районний суд м. Харкова змінено на Шевченківський районний суд м. Харкова. Зміна найменування місцевого загального суду не призвела до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено,\~що \~ 07.04.2017\~ [PERSON] \~звернувся до\~ПАТ «Банк\~форвард» з\~заявою про\~відкриття поточного\~рахунку,\~у якій\~просив відкрити\~поточний рахунок\~у гривнях\~на його\~ім`я. Заява зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. 07.04.2017 між АТ «Банк форвард» та [PERSON] підписано кредитний договір (оферту) №200005014, відповідно до умов якого Відповідачу було відкрито рахунок, що буде використовуватися в рамках Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки. Відповідно до п. 1.1 та 1.2 кредитного договору Позичальник просить випустити на його ім`я платіжну картку, найменування якої вказане в графі «Тип картки» Розділу «Інформація про картку» Інформаційного блоку та відкрити поточний рахунок. Вказаний договір зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. Також [PERSON] заповнив та підписав опитувальник клієнта , у якому зазначив прізвище, ім`я та по батькові, номер телефону, адресу реєстрації та проживання, освіту, сімейний стан, тощо. Вказаний опитувальник зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. Опитувальник зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. Окрім того, 07.04.2017 між банком та [PERSON] погоджено графік платежів по картці, графік підписано особисто [PERSON] . Графік зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. Відповідно до довідки про умови кредитування між банком та [PERSON] погоджено строк та суму кредиту, комісію, проценту ставку, страхові премії, орієнтовну сукупну вартість кредиту та порядок повернення кредиту. Довідка зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. ПАТ «Банк форвард» видав [PERSON] кредитну картку «Виручалочка NoName» № [NUMBER] терміном дії до 21.03.2022, про свідчить розписка про отримання картки надана [PERSON] 07.04.2017. Розписка зберігається у матеріалах справи у електронній та письмовій формах. Випискою по особовому рахунку, яка зберігається у матеріалах справи у електронній формі, підтверджується, що ПАТ «Банк форвард» здійснив перерахування [PERSON] грошових коштів , якими останній активно користувався. Отже, взяті на себе зобов`язання ПАТ «Банк форвард» виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості. 25.07.2024 АТ «Банк форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Договір зберігається у матеріалах справи у електронній формі Витягом Реєстру боржників до договору факторингу підтверджується, що на виконання умов договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на було право вимоги до [PERSON] на загальну суму 70148,96 грн, з яких тіло кредиту 40705,97 грн, відсотки 13982,25 грн комісія 15460,74 грн. Згідно з платіжною інструкцією №4170 від 23.07.2024 ТОВ «ФК «Кредит капітал» здійснило перерахування 70122419,74 грн АТ «Банк форвард» у рахунок оплати за договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «Кредит- капітал» набуло право вимоги до [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредитора за кредитним договором, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Із розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов`язань виникла заборгованість за кредитом у розмірі 70148,96 грн, з яких тіло кредиту 40705,97 грн, відсотки 13982,25 грн комісія 15460,74 грн. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано заяву (оферту), опитувальник клієнта, графік платежів, заяву про відкриття поточного рахунку, довідку про умови кредиту, розписку про отримання картки, а також випису та розрахунок, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. Відповідачем вказаного розрахунку під час розгляду справи у суді спростовано не було. Що стосується стягнення комісії у розмірі 15460,74 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3\~ст. 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику». У графіку платежів та довідці про умови кредитування зазначено, комісія встановлена за зняття готівки, а також банком передбачено плату за надання виписок по рахунку на паперовий носі, плату за надання виписок у текстовому вигляді за допомогою СМС повідомлення. Отже, умови договору про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Суд доходить висновку щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, позовні вимоги задоволено частково на 78,0%, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1889,50 грн (2422,40 грн*78,0%). На підставі викладеного,

Outcome: partial