Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 1. Позивачка [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки [PERSON] , в якій просить: 1) відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; 2) передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка доводиться дочкою позивачці, місце проживання зареєстроване за однією адресою. У відповідачки є дитина, [PERSON] , 2021 р.н., яка доводиться позивачці онукою. Із липня 2023 року відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, дитиною не опікується, вихованням не займається, утримання не надає, з дитиною не живе. Позивачка зазначає, що відповідачка є наркоманкою, у 2024 році засуджена за вчинення кримінального правопорушення, притягнута до кримінальної відповідальності у виді пробаційного нагляду. Малолітня [PERSON] проживає з бабусею, саме позивачка здійснює догляд за дитиною, займається її вихованням та забезпеченням усіх потреб дитини. Батько дитини вважається зниклим безвісті. Зважаючи на це, вказує, що залишення дитини разом із відповідачкою негативно впливатиме на психологічний стан дитини, її виховання та розвиток. Тому, в інтересах онуки та з метою захисту її прав звернулася до суду з цим позовом. Матеріальною підставою позову зазначає норми статті 170 Сімейного кодексу України. 3. Відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, про наслідки повідомлена ухвалою про відкриття провадження у справі. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. 22.01.2025 Комсомольським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою відкрите провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. 5. 11.03.2025 судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивачки, адвокатки Бурлак М.В., про виклик свідків, зобов`язано третю особу - орган опіки і піклування виконкому Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у строк до 01.04.2025. 6. Ухвалою суду від 01.04.2025 продовжено строк підготовчого провадження, зобов`язано третю особу - орган опіки і піклування виконкому Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору у строк до 22.04.2025. 7. 22.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою закрите підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 19.05.2025. 8. Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025, найменування Комсомольського міського суду Полтавської області змінено на Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області. 9. Відповідачка [PERSON] , представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 9.1. Відповідачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно з цією заявою [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. 10. Зважаючи на те, що справа стосується прав та інтересів малолітньої дитини, ураховуючи, що найкращі інтереси дитини мають першорядне значення та з метою вирішення питань стосовно того, чи слугуватиме її найкращим інтересам відібрання від матері, тобто дотримання принципу пропорційності, суд відмовляє в прийнятті визнання відповідачкою позову та розглядає справу по суті (частина 4 статті 206 ЦПК України). 11. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. 12. Представник позивача надала пояснення аналогічні тим, що зазначені в заявах по суті. Додала, що відповідачка усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, дитиною не цікавиться, утриманням та вихованням не займається. У порушення вимог чинного законодавства не визначила доньці зареєстроване місце проживання, не цікавиться її здібностями та успіхами, не займається розвитком. З літа 2023 року дівчинка фактично приживає з бабусею, саме бабуся здійснює всі заходи, необхідні для виховання, духовного та фізичного розвитку дитини, сприяє розвитку її здібностей, зокрема, дитина займається танцями, гурток з хореографії, який відвідує дитина, бере участь у конкурсах, що проводяться як на території країни, так і за її межами. Натомість дівчинка не може брати участі у змаганнях, позаяк мати участі в житті доньки не бере, а баба без повноважень опікуна не може вирішити питання, пов`язані із необхідністю пересування дитини або в інші області країни, або за її межі взагалі. Оскільки мати дитини веде недопустимий спосіб життя, зі слів позивачки, є наркоманкою, залишення дитини з матір`ю матиме негативний вплив на її розвиток, психічний та фізичний стан здоров`я. Вважає, що обраний спосіб захисту є ефективним, цей спосіб сприятиме не лише забезпеченню здорового й повноцінного розвитку та виховання дитини, але й дозволить вирішити всі ті юридичні питання, що стосуються забезпечення її життєдіяльності, у тому числі зареєструвати місце проживання, укласти декларацію в лікарні, розвивати здібності, вирішувати питання, пов`язані з розвитком особливостей дитини та її інтересів, тощо. Обраний спосіб дозволить бабі отримати статус опікуна та реалізовувати повноваження стосовно дитини у всіх органах. Цей спосіб, на думку представника позивачки, відповідає найвищим інтересам дитини. 13. Позивачка пояснила, що відповідачка є її дочкою. У 2021 році [PERSON] народила дитину від [PERSON] , спочатку було все добре. Жили окремо в квартирі, яку винаймали. Але влітку 2023 року батька дитини, [PERSON] , мобілізували до лав ЗСУ, після чого [PERSON] повернулася до негативного способу життя, почала вживати наркотичні засоби, спілкуватися із сумнівними компаніями. Стосовно дитини проявлялася байдужість, згодом взагалі припинила виконувати батьківські обов`язки. У серпні 2023 року протягом кількох днів дитина не відвідувала дитячий садочок, що викликало в неї занепокоєння та необхідність застосувати заходи, щоб дізнатися причини відсутності дитини в садочку. Потрапивши до квартири, де жили відповідачка з онукою, побачила безлад в квартирі, бруд та антисанітарію, тобто умови непридатні для перебування дитини. Дівчинка була голодною, в стані недоглянутості, плакала, попри це її матір відпочивала. Вона забрала онуку до себе, відповідачка не заперечувала. Із цього часу дівчинка живе з нею, всі батьківські зобов`язання виконує фактично вона. Відповідачка участі у вихованні та житті дитини не бере взагалі, відвідує вкрай рідко, зустрічі обмежуються кількома хвилинами спілкування та обіцянками відвідати знову. [PERSON] не розповідають про матір у негативному тоні, дівчинка любить маму. Вважає, що дитина коли подорослішає сама має вирішити ставлення до мами. Не порушує питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, тому що цей захід є крайнім заходом. Сподівається, що відповідачка виправиться, змінить своє ставлення до власної доньки. Зазначала, що спосіб захисту, до якого вдалася позивачка є найбільш лояльним та оптимальним, у залежності від поведінки відповідачки може мати тимчасовий характер. Де живе відповідачка їй точно не відомо, оскільки остання про місцезнаходження не розповідає. Відомо лише те, що з грудня 2024 року відповідачка знаходиться в реабілітаційних центрах для наркозалежних. Розуміє, що реєстрація місця проживання відповідачки у житлі позивачки дозволяє відповідачці повернутися до нього. Натомість, за умови застосування означеного способу захисту, позивачка матиме повноваження опікуна та можливість забезпечити повноцінний захист дитини від негативного впливу матері. Попри те, що дитина фактично живе з позивачкою, вирішувати юридичні питання, пов`язані з організацією життєдіяльності дитини наразі вона не має можливості через те, що не є опікуном, мати дитини ці питання не вирішує, а її батько зник безвісті. Зазначила, що перебування [PERSON] з матір`ю є небезпечним для її життя та здоров`я, може мати негативні наслідки для дівчинки. 14. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою відповідачки, позивачка - їхня матір. До народження дитини відповідачка вела неналежний спосіб життя, вживала наркотичні засоби. Після народження дитини декілька змінилася, дитина з народження проживала разом із батьками у найманому житлі. Батька дитини - [PERSON] забрали на війну, після чого сестра повернулася до минулого життя, припинила виконувати обов`язки стосовно доньки, дитина не відвідувала садочок. Їй відомо, що відповідачка брала дитину в сумнівні компанії, де вживають наркотики. Влітку 2023 року позивачка забрала дівчинку до себе. Відповідачка не заперечувала проти. Спочатку спостерігався у дитини нетиповий психологічний стан, вона плакала, була нервовою, боязливою та відлюдкуватою. Бабуся створила дитині атмосферу турботи, спокою та суцільної опіки. Відвідує дитячий садочок, танцювальний гурток, ігрові центри та заклади для розвитку, забезпечує дитину всім необхідним. У догляді за дитиною допомагає також і вона, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за власною дитиною. Зазначила, що сестру бачила десь пів року тому, 20 хвилин поспілкувалася з дочкою та пообіцяла відвідати знову, але дотепер не відвідала. Дівчинка любить та чекає маму, однак вважає, що знаходження дитини з матір`ю матиме негативні наслідки, а з бабусею дитині затишно та безпечно. 15. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки. Їй відомо, що відповідачка веде негативний спосіб життя, бачила її з ознаками наркотичного сп`яніння в компанії осіб, що вживають наркотичні засоби. До того моменту, коли позивачка забрала дитину до себе власно бачила, що відповідачка з дитиною була в колі сумнівної компанії. Стосовно обізнаності про вживання наркотичних засобів зазначила, що є керівником підрядної організації, деякі з приятелів [PERSON] працювали в цій організації, спосіб їхнього життя їй відомий. Зазначила, що після того, як позивачка забрала дівчинку до себе, остання була замкнутою, не балакала, плакала та вчиняла істерики. Бабуся опікою та турботою відновила стан дитини, вона наразі добре спілкується з оточенням. Позивачка піклується про онуку, доглядає за нею, водить до садочка, дуже гарно одягає, розвиває її. В догляді за дівчинкою допомагає також тітка малолітньої дитини - [PERSON] . Стосовно ставлення відповідачки до дитини дала показання аналогічні поясненням позивачки та показанням свідка [PERSON] . Встановлені Судом обставини 16. Суд заслухав пояснення учасників справи, покази свідків, дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що: 17. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю відповідачки [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовим записом про шлюб № 157. 18. Відповідачка перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого народила старшого сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком та вихованням якого відповідачка не займається. Означені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , довідкою ОСН «Вороніна» Подільського району м. Полтава від 05.12.2024. 19. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27.07.2021. 20. Батьки малолітньої [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. 21. Батько дитини, [PERSON] , [INFO] під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримуванні збройної агресії рф проти України, в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області зник безвісти, що підтверджується сповіщенням сім`ї від 08.02.2024 №153, 22. Місце проживання відповідачки зареєстроване по [ADDRESS] . Фактично за вказаною адресою відповідачка не проживає, що підтверджується довідкою КЖРЕП №1 від 25.12.2025 №163. 23. Відповідачка [PERSON] перебуває у лікаря-нарколога під наглядом та на лікуванні. 24. Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.07.2024 відповідачку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання наркотичних засобів без мети збуту), та призначено покарання у виді одного року пробаційного нагляду. Згідно з цим вироком [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю та показала, що знайдену психотропну речовину зберігала при собі для власного вживання без мети збуту. 25. Відповідачка не працює, доходу не має. 26. Малолітня [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КЖРЕП №1 від 25.12.2025 №162. 27. [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок» з 19.06.2023, з перших днів відвідування мати [PERSON] приводила та забирала доньку, цікавилася її успіхами, піклувалася про неї. З листопада 2023 року мати не з`являлася в закладі, не відвідувала батьківські збори, не цікавилася успіхами дитини. У телефонній розмові з вихователем [PERSON] повідомила, що вона тимчасово поїхала працювати до іншого міста, а донькою [PERSON] буде займатися бабуся [PERSON] . На цей час [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , вона приводить і забирає дитину. Дівчинка забезпечена всім необхідним для її повноцінного розвитку, завжди чиста, доглянута, в гарному настрої. Бабуся турбується про онуку, цікавиться її успіхами в закладі, прислухається до порад педагогів. Означене підтверджується інформацією від 20.12.2024 №01-40/348, наданою закладом дошкільної освіти «Дзвінчок». 28. Відповідно до характеристики, наданої керівником танцювальної студії ансамблю «Глорія», [PERSON] займається в танцювальній студії з вересня 2024. На репетиції приходить вчасно в супроводі бабусі [PERSON] , [PERSON] є дисціплінованою, охайною, має хороші музичні та хореографічні дані. 29. Позивачка працює, має позитивну виробничу характеристику, за місцем проживання скарг та нарікань не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася. 30. Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконкому Горішньоплавнівської міської ради від 09.04.2025 №92, орган опіки і піклування Горішньоплавнівської міської ради, враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини, дійшов висновку визнати доцільним відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , 1997 р.н., без позбавлення її батьківських прав. 31. Відповідно до цього висновку позивачкою створені задовільні та безпечні житлово-побутові умови для виховання, навчання та повноцінного розвитку дитини. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. 33. Орган опіки і піклування дійшов висновку, що залишення дитини з матір`ю є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Матеріальне право, застосоване Судом 34. Зважаючи на предмет спору, для вирішення спірних правовідносин належать застосуванню як норми національного права, що регулюють обов`язки батьків стосовно свої дітей та наслідки їх невиконання, а також норми міжнародних договорів, що регулюють правовідносини в сфері захисту дитинства, рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що є джерелом національного права. 35. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 36. Згідно зі статтею 1 Конвенції про права дитини дитиною вважається кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо згідно закону, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. 37. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 38. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. 39. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб національні органи влади домагалися справедливого балансу між інтересами дитини та інтересами батьків і що в процесі балансування особливу увагу слід приділяти найкращим інтересам дитини. 40. Частиною першою статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 41. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. 42. Відповідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 43. У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 44. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. 45. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 46. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 2) жорстоко поводяться з дитиною; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 4) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. 47. За змістом частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. 48. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. 49. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (частина третя статті 170 СК України). 50. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 51. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 цієї постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 52. Отже основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. 53. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 54. Очевидно, що в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в здоровому середовищі, і за статтею 8 батьки не можуть мати права вживати таких заходів, які можуть зашкодити здоров`ю та розвитку дитини (див. Strand Lobben та інші проти Норвегії [ВП], no. 37283/13, § 207, 10 вересня 2019 року). Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їхнього характеру та важливості, переважати інтереси батьків (див., наприклад, В.Д. та інші проти Росії, № 72931/10, § 114, 9 квітня 2019 року). Зокрема, якщо контакт з батьками може загрожувати найкращим інтересам дитини або порушувати її відповідні права, національні органи влади повинні встановити справедливий баланс між ними (див. рішення у справі "Хуснутдінов і Х проти Росії" (Khusnutdinov and X v. Russia), № 76598/12, § 80, від 18 грудня 2018 року). Оцінка аргументів сторін та висновки суду 56. Суд, застосував відповідні норми права, оцінив наявні докази, зіставив обставини справи із правилами, зазначеними в застосованих нормах права, й надав таку правову оцінку спірним правовідносинам. 57. Позивачка звернулася до суду з позовом про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Фактичною підставою відібрання дитини зазначає ухилення матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, правовою - норми частини першої статті 170 СК України. 58. При вирішенні питання про відібрання малолітньої [PERSON] від матері [PERSON] , суд виходить з доведеності її винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а також обставин справи. 59. Суд наголошує, що відповідачка зайняла пасивну позицію в цьому спорі, в судові засідання не з`являлася, проти обставин позову не заперечувала, зазначила про його визнання. У суду відсутні законні сумніви в достовірності фактів, про які зазначає позивачка та встановлені у ході судового розгляду справи. 60. Зокрема, судом встановлено, що з серпня 2023 року малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із бабусею - [PERSON] , [INFO] , яка здійснює постійний догляд, утримання, виховання та супровід дитини у всіх сферах її життєдіяльності. 60.1. Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , починаючи з вказаного часу, вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Згідно з поясненнями позивачки, а також інформацією у висновку органу опіки і піклування (див пункт 30 цього рішення), відповідачка перебуває у реабілітаційному центрі для наркозалежних, що позбавляє її можливості виконувати батьківські обов`язки. Батько дитини згідно зі сповіщенням №153 вважається зниклим безвісти у зв`язку з виконанням ним обов`язків по захисту Батьківщини в умовах воєнного стану. 60.2. Як було встановлено судом, станом на дату розгляду справи дитина не зареєстрована за жодною адресою. Відсутність реєстрації місця проживання унеможливлює реалізацію нею конституційного права на освіту, охорону здоров`я, соціальні гарантії, а також створює перешкоди для доступу до адміністративних та державних послуг (див пункт 26 цього рішення). 60.3. Натомість позивачка, яка фактично проживає разом з дитиною, та здійснює за нею догляд, не має правових підстав подати документи для реєстрації місця проживання дитини, оскільки законодавство передбачає таку можливість лише для батьків або законних представників (пункт 32 Постанови КМУ від 7.02.2022 № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад»). Згідно з цією нормою у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. 60.4. Крім того, відповідно до характеристики, наданої керівником танцювальної студії «Глорія», дитина відвідує зазначену студію з вересня 2024 року у супроводі бабусі (див пункт 28 цього рішення). Із пояснень позивачки та свідків вбачається, що дитина відвідує гурток з хореографії та нею планується участь у конкурсах, які проводитимуться за межами області та за межами України (див пункт 13 цього рішення). Водночас реалізація права дитини на участь у таких заходах за межами державного кордону потребує відповідного правового оформлення, зокрема - надання згоди одного з батьків на виїзд дитини за межі України, що передбачено абзацом тринадцятим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». 60.5. Зазначеною нормою передбачено, що виїзд дітей, які не досягли 16-річного віку, у супроводі баби, діда, інших осіб, здійснюється на підставі письмової заяви одного з батьків, завіреної органом опіки та піклування. 60.6. На час розгляду справи встановлено, що батько дитини зник безвісті (див пункти 21, 60.1 цього рішення), а мати з дитиною не проживає, за зареєстрованим місцем проживання не перебуває, і, за поясненнями позивачки та відомостями у висновку органу опіки і піклування, наразі знаходиться у реабілітаційному центрі для наркозалежних, її точне місце перебування невідоме. 60.7. У зв`язку з викладеним, позивачка фактично позбавлена можливості отримати згоду одного з батьків на виїзд дитини за межі України, що унеможливлює реалізацію дитиною права на участь у відповідних заходах, створює правову невизначеність та суперечить найкращим інтересам дитини. 61. Тому передача дитини бабусі з метою оформлення опіки є належним та ефективним способом забезпечення інтересів дитини, у тому числі щодо реалізації права на вільне пересування, участь у культурному житті та доступі до освіти. 62. Зважаючи на це, слід дійти висновку, що відсутність у позивачки статусу законного представника унеможливлює реалізацію дитиною її основоположних прав, зокрема, права на освіту - у частині оформлення в освітніх закладах, участі у позашкільних заходах, вибору форми навчання, права на охорону здоров`я - у частині надання згоди на медичне втручання, лікування, вакцинацію, отримання інформації про стан здоров`я дитини, права на соціальний захист - у частині звернення за соціальною допомогою, пільгами, компенсаціями, права на свободу пересування - у частині оформлення документів для виїзду дитини за межі країни, тощо. 63. На час вирішення спору, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про зміну відповідачкою свого ставлення до батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню малолітньої доньки належним чином, а також зміну останньою способу життя. 64. При вирішенні спору суд бере до уваги висновок органу і піклування, складений за результатами дослідження питань, пов`язаних з участю матері та баби у вихованні малолітньої [PERSON], аналізом житлово-комунальних умов проживання та розвитку дитини, її навчання (див пункти 30-33 цього рішення). 65. Суд зазначає, що відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав - це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Проте ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. 66. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов переконання, що залишення дитини без оформлення належного піклування є таким, що перешкоджає її нормальному фізичному, психологічному, освітньому та соціальному розвитку, а тому вимагає втручання суду як ефективного способу захисту прав та інтересів дитини. 67. З огляду на встановлені обставини в їх сукупності, обраний спосіб захисту відповідає принципу пропорційності згідно з критеріями ЄСПЛ, оскільки, за переконанням суду, належні умови життя дитини з бабою, перебування у здорових умовах, атмосфері турботи, любові, поваги до її гідності, розвитку особливостей та інтересів відповідатимуть якнайкращім інтересам дитини та безумовно превалюватимуть над тим, щоб залишити малолітню дитину з матір`ю, яка її вихованням не займається, життєдіяльністю не опікується та не цікавиться. 68. Зважаючи на викладене суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 69. Згідно з частиною четвертою статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. 70. Відповідно до статей 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. 71. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 72. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 73. Враховуючи, що відповідачка є особою працездатного віку, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, остання не надала, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідачки аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення із 31 грудня 2024 року і до повноліття дитини. Судові витрати. 74. Оскільки позивачка при подачі цього позову в частині стягнення аліментів у відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому згідно з вимогами статті 141 ЦПК України належить стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп.

Outcome: approved