Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , звернувся 10 лютого 2025 року до суду з позовом, в якому просив позбавити матір [PERSON] батьківських прав відносно себе, та стягнути з неї аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно до досягнення ним повноліття. Позов мотивований такими обставинами. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] з 21.08.2009 по 04.04.2017 перебували в шлюбі, а в квітні 2015 року припинили спільне проживання, та з цього часу, коли [PERSON] було 6 років матір залишила його, переїхала жити в м. Бориспіль, доглядом та вихованням з вказаного часу займався батько. Відповідачка жодного разу не цікавилась його існуванням, здоров`ям, матеріально не допомагала і не допомагає, не приїздила до сина та не запрошувала його до себе, а тому у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини просив позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти. 17.02.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач, його законний представник батько [PERSON] , позов підтримали, підтвердили наявність вище вказаних обставин щодо ухилення відповідачки від участі у вихованні сина. Представник позивача адвокат Каразець А.Г. позовні вимоги також підтримав та просив їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування Кукліновська Л.В. також позов підтримала, пояснила, що при розгляді звернення неповнолітнього [PERSON] щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав було встановлено, що остання дійсно з 2015 року із сином не спілкується, проживає в м. Бориспіль, не цікавиться життям, здоров`ям дитини, не займається її вихованням, не дбає про фізичний та духовний розвиток сина, не приїздить до нього та не запрошує до себе. Вона особисто мала телефонну розмову з відповідачкою, при якій остання повідомила, що має іншу сім`ю, виховує двох малолітніх дітей, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також підтвердила той факт, що з сином [PERSON] не цікавиться і не спілкується з ним. [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, відзив на позов не подала, на засідання суду не з`явилась, а тому за згодою позивача та його законного представника [PERSON] у відповідності до ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що неповнолітній [PERSON] понад дев`ять років проживає в селищі Понінка лише з батьком. Його матір вони протягом зазначеного періоду часу не бачили. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2009 по 04.04.2017, в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружжя припинило спільне проживання у квітні 2015 року. Наведені обставини підтверджуються даними рішення Полонського районного суду від 07.12.2016 та копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.15, 3). Відповідно до акту, складеного депутатом Понінківської селищної ради Драган Д.Г., [PERSON] , мати неповнолітнього [PERSON] , з 2015 року з сином не проживає, у його вихованні участі не приймає. (а.с.10). За даними довідки Понінківського ліцею мама учня 8-В класу [PERSON] успіхами дитини протягом останніх трьох років, його шкільним життям не цікавиться, не відвідує батьківські збори, на дзвінки класного керівника не реагує, зворотного зв`язку не має (а.с.12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Понінківської селищної ради від 10.07.2024 вирішено, що відповідачку доцільно позбавити батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] . Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позову суд виходить із такого. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). У\~частині сьомій статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У\~статті 9 Конвенції про права дитини\~визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У\~статті 165 СК України\~визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема один з батьків, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Тлумачення\~пункту 2 частини першої статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. На підставі досліджених судом вищенаведених доказів встановлено, що відповідачка, з квітня 2015 року проживає від сина [PERSON] окремо, до цього часу не виконує без поважних причин своїх батьківських обов`язків з його виховання, не спілкувалась та не спілкується із дитиною, не надавала для неї починаючи з квітня 2015 року утримання, не зверталась до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні дитини, тобто фактично матір самоусунулась (ухилилась) від її виховання, не піклувалась та не цікавилась про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, а отже відповідачка свідомо знехтувала потребами своєї дитини [PERSON] , порушує його права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. [PERSON] в ході судового розгляду не довела можливість зміни своєї поведінки щодо сина [PERSON] , прагнення здійснювати належне піклування за ним. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє матір права на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення її батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За положеннями ч. 3 ст. 179 СК України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до\~Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідачка не виконує обов`язок передбачений ст. 180 СК України утримувати дитину до досягненню нею повноліття, а тому з неї слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Отже, на підставі зазначених норм з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання її сина в розмірі частини від заробітку (доходу), але не менше вище згаданого мінімального розміру. Таким чином суд вважає, що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 грн (1211,20 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав + 1211,20 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів). На підставі наведеного та

Outcome: approved