Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

19 червня 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , визначивши третьою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідову В.О., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування (том - 1, а. с. 1-6 та на звороті). В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . За життя померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16 травня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. за реєстровим № 1-335, належала квартира [ADDRESS] . 02 грудня 2021 року у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової В.О. до майна померлої була відкрита спадкова справа № 100/2021 та зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 68766369. Зазначили, що спадкова справа була відкрита за їх заявами, як двоюрідних брата та сестри, а також за заявою відповідачки, як рідної тітки померлої. Стверджують, що [PERSON] є рідним дядьком померлої. У [PERSON] відсутні спадкоємці першої та другої черги. Вказують, що 06 червня 2024 року вони звернулись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової В.О. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належні їм частки (по 1/3 частці кожному) спадкового майна, після померлої [INFO] їх двоюрідної сестри [PERSON] . Натомість, 06 червня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з відсутністю документів, які встановлюють родинні відносини між спадкоємцями та спадкодавцем, про що було винесено відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, вони прийняли спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не можуть через відсутність документів, які підтверджують їх родинні зв`язки. Стверджують, що вони прийняли спадщину за правом представлення відповідно до вимог ч. 4 ст. 1266 ЦК України, оскільки їх батько - [PERSON] (рідний дядько спадкодавця та спадкоємець третьої черги за законом) помер до відкриття спадщини - [INFO] . Вказують, що прізвище їх батька [PERSON] у свідоцтві про народження записано російською « [PERSON] », у військовому квитку його прізвище записано « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть - « [PERSON] ». При цьому зазначають, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] його матір`ю є [PERSON] (записано російською), яка отримала паспорт СРСР (серії [NUMBER] , копія додається), в якому її прізвище та ім`я, по-батькові записано російською мовою - [PERSON] , а українською мовою [PERSON] . У паспорті [PERSON] в графі 9 записані діти - [PERSON] , 1936 року народження, дочка; [PERSON] , 1938 року народження, син; [PERSON] , 1942 року народження, син. Вважають, що оскільки її паспорт був дійсний до [INFO] , то записи про народжених дітей - [PERSON] , 1950 року народження та [PERSON] , 1949 року народження - відсутні. Таким чином вони є двоюрідними братом та сестрою померлої [INFO] [PERSON] по лінії батька. Однак, встановити родинні відносини між ними неможливо, з тих підстав, що неможливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] , який є батьком померлої та їх батьком [PERSON] , які є рідними братами, бо свідоцтво про народження [PERSON] відсутнє, так само як і відомості в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про його народження. Стверджують, що цей факт підтверджується сімейними фотографіями (під час святкування весілля та інших сімейних свят, коли вся родина збиралась разом), а також свідчення відповідачки [PERSON] , яка є їх тіткою, бо є рідною сестрою їх батька, а також тіткою померлої. Оскільки вони прийняли спадщину після смерті двоюрідної сестри [PERSON] , але не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їм частку квартири, то вважають, що їхнє право порушено та підлягає судовому захисту. Тому прохають суд встановити між ними та [PERSON] факт родинних відносин, а саме що вони двоюрідні брат і сестра та, визнати за кожним із них право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху (том - 1, а. с. 56 та на звороті), позивачам надано термін на усунення недоліків. 28 червня 2024 року позивачами усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 26 червня 2024 року (том - 1, а. с. 62-76). Ухвалою суду від 02 липня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 05 серпня 2024 року (том - 1, а. с. 104 та на звороті). 16 серпня 2024 року [PERSON] , звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , визначивши третьою особою - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідову В.О., із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування (том - 1, а. с. 139-144). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка є її племінницею, бо батько померлої - [PERSON] , 1942 року народження, який помер [INFO] , є її рідним братом. Вказує на те, що даний факт підтверджується копією її свідоцтва про народження, з якого вбачається, що її матір`ю є [PERSON] , яка відповідно до копії посвідки про народження [PERSON] , також є його матір`ю. Стверджує, що у [PERSON] , відсутні спадкоємці першої та другої черги. Тому вважає, що вона, відповідно до положень ст. 1263 ЦК України, має право на спадкування за законом, оскільки є рідною тіткою померлої [PERSON] та спадкоємицею 3 черги. Вказує, що у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової В.О., тим самим прийняла спадщину. Разом із нею, в установлений законом строк, відповідні заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також подали позивачі за первісним позовом, які є двоюрідними братом та сестрою померлої. Зазначає, що 08 серпня 2024 року вона подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її племінниці [PERSON] , але 08 серпня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні їй нотаріальної дії з тих підстав, що на невизначене майно спадкодавця накладено арешт. Також зазначає про те, що [PERSON] та [PERSON] мають право на спадщину за правом представлення, оскільки спадкують частку спадщини, яка належала б за законом їхньому батькові [PERSON] (дядькові спадкодавцюі), померлого [INFO] . При цьому вказує на те, що якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Тому вважає, що вона, як тітка спадкодавця, має право на частки спірної квартири, а відповідачі - по частці, бо за законом їх померлому батькові [PERSON] , який є дядьком померлої, якби він був живим на час відкриття спадщини, належала б частка. Тому вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , в частині визнання за кожним з них права власності на 1/3 частки спірної квартири є необґрунтованими та такими що не відповідають нормам діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягають. З цих підстав, прохає суд визнати за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 23 серпня 2024 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, [PERSON] надано термін на усунення недоліків (том - 1, а. с. 153). 28 серпня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 23 серпня 2024 року, [PERSON] усунуто (том - 1, а. с. 155-160). 15 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом - адвоката Мальцева В.П., на зустрічний позов (том - 1, а. с. 179-180 та на звороті). В обґрунтування відзиву на позовну заяву посилається на те, що [PERSON] не надала суду доказів того, що вона та [PERSON] це одна й та ж особа. Тому вважає, що остання не надала суду доказів на підтвердження її родинних відносин зі спадкодавцем, а відтак прохає суд у задоволенні її позовних вимог відмовити в повному обсязі. Разом з цим, прохає суд витребувати у [PERSON] повний звіт про оцінку спірної квартири. Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування, прийнято та об`єднано з первісним позовом в одне провадження (том - 1. А. с. 185 та на звороті). 23 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь представниці відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом - адвокатки Мезенцевої Л.І. на відзив (том - 1, а. с. 199-201), в якому вона зазначає про те, що всі доводи відповідачів на її позовну заяву, зазначені ними у відзиві, фактично зводяться до того, щоб витребувати у неї повний звіт про оцінку вартості спірної квартири та копію її свідоцтва про шлюб, які вона не проти долучити до матеріалів справи. Натомість, в чому саме полягають заперечення [PERSON] та [PERSON] проти правових підстав та обставин, зазначених нею у зустрічному позові, у відзиві останніми не зазначено. Тому прохає суду задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 22 квітня 2025 року у справі закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (том - 2, а. с. 100-102). У судове засідання [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Мальцев В.П. не з`явилися, останні надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити (том - 2, а. с. 132). У судове засідання [PERSON] та її представниця - адвокатка Мезенцева Л.І. не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги за первісним позовом прохала суд лишити без задоволення, а позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі (том -2 а. с. 133). Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про те, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (том - 2, а. с. 78). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (том - 1, а. с. 33). За життя [PERSON] , на підставі свідоцтва про прийняття спадщини № 1-335, яке видане державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., належала квартира [ADDRESS] , реєстровий номер об`єкта нерухомого майна № 654758812101, загальною площею 67 м2, житловою площею 45 м2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1, а. с. 37). У [PERSON] відсутні спадкоємці першої та другої черги. Після смерті [PERSON] , до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Сеідової В.О., із заявами про прийняття спадщини померлої звернулися: [INFO] [PERSON] , як двоюрідний брат померлої (том - 2, а. с. 3) та [PERSON] , як двоюрідна сестра померлої (том - 2, а. с. 4), а [INFO] - [PERSON] , як рідна тітка померлої (том - 2, а. с. 25). 02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Сеідовою В.О. у спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу № 68766369 за спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67582902 від. 02 грудня 2021 року (том - 1, а. с. 17). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. від 06 червня 2024 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, зокрема видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю у них документів, підтверджуючих родинний зв`язок із померлою (том - 1, а. с. 34-36). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. від 08 серпня 2024 року відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, зокрема видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з виявленим арештом на визначене майно спадкодавця (том - 1, а. с. 163 та на звороті). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00033981259 від 02 грудня 2021 року (том - 1, а. с. 16-17) вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] , а її батьками є: батько - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] . З копії посвідки про народження, складеної російською мовою (том - 2, а. с. 49), вбачається, що « [PERSON] », народився [INFO] , а його батьками є: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 червня 2000 року (том - 2, а. с. 43). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 серпня 1973 року (том - 1, а. с. 16), яке складене українською мовою, вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] та його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (том - 1, а. с. 29), яке складене російською мовою, вбачається, що « [PERSON] », народилася [INFO] , а її батьком є « [PERSON] ». 20 вересня 1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та після одруження її прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 вересня 1997 року (том - 1, а. с. 30). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 березня 1968 року (том - 1, а. с. 18), яке складене російською мовою, вбачається, що: « [PERSON] », народився [INFO] , а його матір`ю є « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (том - 1, а. с. 28). При цьому, з копії військового квитка серії [NUMBER] (том - 1, а. с. 19-23) складеного російською мовою, вбачається, що прізвище позивача за первісним позовом [PERSON] вказано, як « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 жовтня 1950 року (том - 1, а. с. 27), яке складене російською мовою, вбачається, що « [PERSON] », народилася [INFO] , її батьком записаний « [PERSON] », а матір`ю - « [PERSON] ». 22 грудня 1973 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та після одруження її прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (том - 1, а. с. 30). З копії паспорту УССР серії [NUMBER] від 17 травня 1941 року, складеного російською мовою та виданого на ім`я « [PERSON] » (том - 1, а. с. 24 та на звороті), вбачається, що у п. 9 «Особи, записані до паспорту власника» зазначено дітей [PERSON] : « [PERSON] ,1936, отношение к владельцу паспорта - дочь, на основании каких докум. вписаны - свид. о роджен.; Владимир, 1938, сын, на основании каких докум. вписаны - «-//-»; [PERSON] , 8.06. 1942, сын, свид. о рождении [NUMBER] ». Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами ч. ч. 3, 7 ст. 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Встановлення факту родинних відносин необхідно заявникам для реалізації своїх спадкових прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та [PERSON] , в частині встановлення факту, оскільки обставини, на які вони посилаються в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, наданими доказами достовірно підтверджується, те, що [PERSON] є донькою [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , яка також є матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Дітьми якого є [PERSON] та [PERSON] , з чого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON] ) є рідними братами та сестрою, а їх діти - [PERSON] та [PERSON] й [PERSON] є двоюрідними братом та сестрами. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] та [PERSON] , в даній частині, підлягають задоволенню із встановленням факту, що [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] - її двоюрідною сестрою. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, нормами ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Приписами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з вимогами ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Як вже встановлено судом, [PERSON] є рідною тіткою спадкодавці, а відтак є спадкоємицею третьої черги. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Нормами ст. 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. В свою чергу, спадкування за правом представлення визначено приписами ст. 1266 ЦК України. Так, частино 4 даної статті визначено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вже встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братом та сестрою спадкодавці, які спадкують частку спадщини, за правом представлення, яка належала б їхньому батьку - [PERSON] , який є рідним дядьком спадкодавці. При цьому, вимогами ч. 5 ст. 1266 ЦК України визначено, що якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Разом з цим, вимогами ст. 1267 ЦК України визначено розмір частки у спадщині спадкоємців за законом. Так, встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів про рівень споріднення зі спадкодавцем, у позивачів [PERSON] та [PERSON] , які як вже встановлено судом та, що власне не заперечувалося [PERSON] , є двоюрідними братом та сестрою спадкодавці, існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, суд зазначає, що оскільки [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братом та сестрою спадкодавці, які спадкують частку спадщини, за правом представлення, яка належала б їхньому батьку - [PERSON] , який є рідним дядьком спадкодавці, та був би спадкоємцем третьої черги, якби був живим на час відкриття спадщини, то йому разом із [PERSON] належало б по частці спірної квартири спадкодавиці, а оскільки останній помер, то його частку , за правом представлення ділять порівну [PERSON] та [PERSON] .. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині за первісним позовом та вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на частку, за кожним, квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за померлою [INFO] [PERSON] . Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , суд зазначає наступне. Як вже встановлено судом, [PERSON] є рідною тіткою померлої [INFO] [PERSON] , а відтак спадкоємицею третьої черги за законом, яка звернулася до нотаріуса і з заявою про прийняття спадщини після померлої племінниці. Натомість, суд звертає увагу на те, що відмова нотаріуса у вчиненні їй нотаріальних дій з видачі свідоцтва про право на спадщину була зумовлена виключно фактом накладення арешту на спірну квартиру ухвалою суду при розгляді даної справи. Таким чином, накладення арешту на спадкове майно є тимчасовою перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину, а не безумовною підставою для відмови у його видачі. Після скасування або припинення дії арешту згідно з вимогами чинного законодавства, [PERSON] матиме право та змогу отримати свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку у спадковому майні відповідно до встановленого порядку спадкування, натомість визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, зважаючи на те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується лише за наявності непереборних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а у даному випадку відмова нотаріуса Кожушко Л.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину є тимчасовою перешкодою, зумовленою накладенням арешту на майно, при цьому право [PERSON] на частину спадщину не заперечується і свідоцтво може бути отримане нею після скасування такого арешту, така перешкода не є безумовною, а відтак звернення із даним позовом є передчасним, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відмову у його задоволенні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial