Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на майно, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, вказав, що він є інвалідом війни 1 групи з ампутацією двох ніг, мешкав у місті Києві і мав на праві власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] , площею 84 кв.м. Відповідачка [PERSON] мешкала у цьому ж будинку в однокімнатній квартирі. 17.04.2018 року сторони зареєстрували шлюб та в подальшому за спільною згодою вирішили придбати будинок. Коли було знайдено варіант, який їм підходив, виявилося, що коштів, які були у позивача в наявності, не вистачає, а продавець будинку наполягав на терміновому оформленні угоди. У зв`язку з цими обставинами позивач звернувся до свого знайомого [PERSON] з проханням позичити йому суму коштів для придбання будинку, які позивач мав намір повернути, продавши свою квартиру. 16 вересня 2019 року було укладено Договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , яка зараз перейменована на [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] придбала зазначений двоповерховий будинок загальною площею 175, 2 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 0, 1288 га, кадастровий номер 1820955100:01:004:5107. Позивач вказав, що будинок було придбано саме на ім`я відповідачки [PERSON] у зв`язку з тим, що він має обмежені можливості у пересуванні, а оформлення купівлі - продажу самого будинку та земельної ділянки вимагало вирішення питання реєстрації цих угод, укладання договорів з комунальними службами, як то Облгаз, Обленерго і т.д., що передбачало ходіння по різних інстанціях, що для позивача створювало певні труднощі. При цьому з моменту придбання будинку та переїзду у селище Брусилів відповідачка звільнилася з роботи і більше не працювала. Також позивач зазначив, що 12 жовтня 2019 року він уклав Договір купівлі-продажу своєї трикімнатної квартири [ADDRESS] та повернув борг своєму знайомому [PERSON] . При цьому відповідачка [PERSON] свою однокімнатну квартиру в м. Києві не продавала і володіє нею до цього часу. Крім того позивач вказав, що у 2022 році, коли розпочалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України, він з дружиною залишили селище Брусилів і виїхали за кордон. Певний час і він, і [PERSON] мешкали в Норвегії. Однак їх стосунки стали погіршуватися. Позивач мав намір повернутися до України, а його дружина категорично відмовилася, заявила, що бажає залишитися проживати в Норвегії. Тому ще в Норвегії вони протягом тривалого часу проживали окремо. Позивач зазначив, що вже біля року мешкає в Україні у своєму будинку сам, і у нього виникає багато труднощів у експлуатації цього будинку та оплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим він звернувся до відповідачки з проханням переоформити будинок на його ім`я, щоб він міг продати його та придбати для себе житло, яке було б адаптоване під його потреби, однак відповідачка не бажає цим займатися, хоча до цього часу і визнавала, що будинок фактично придбаний за особисті дошлюбні кошти позивача і є його особистою власністю. Позивач вказав, що на даний час відповідачка відмовляється з ним спілкуватися, не йде на контакт, позбавляючи його можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. При цьому позивач в силу своїх фізичних даних обмежений у можливості повноцінно використовувати будинок та присадибну ділянку, тому змушений звертатися до суду за вирішенням цього питання, так як не може розпорядитися своїм будинком. Просив суд припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на вказаний будинок, а також припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0, 1288 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 1820955100:01:004:5107, та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0, 1288 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 1820955100:01:004:5107. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 березня 2025 р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Нестеренко М.М. не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ковдій М.С. в підготовче судове засідання також не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, подали заяву про визнання позовних вимог [PERSON] (а.с. 44-45). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши подані письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 17.04.2018 р. перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). 16 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненком В.О., відповідачем [PERSON] було придбано цілий житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 9). При цьому продаж вказаного будинку було вчинено за 260\~000 грн. Також 16 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненком В.О., відповідачем [PERSON] було придбано земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] , площею 0, 1288 га, кадастровий номер 1820955100:01:004:5107, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10). При цьому продаж вказаної земельної ділянки було вчинено за 34\~000 грн. Також судом встановлено, що 14.09.2019 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі триста вісімдесят п`ять тисяч гривень для купівлі будинку в с-щі Брусилів Житомирської області, які зобов`язався повернути на протязі 10 днів після продажу квартири по [ADDRESS] , що випливає з відповідної розписки (а.с.11). При цьому надані в борг кошти [PERSON] повернув 12.10.2019 року. Також судом встановлено, що 12.10.2019 року [PERSON] продав належну йому квартиру, розташовану по [ADDRESS] , за 1\~912\~000 гривень, що випливає з копії договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б.П.(а.с. 12-13). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме про таке застосування норм статей 57, 60\~СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, а також у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 376/3800/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Оскільки позивачем [PERSON] було надано суду беззаперечні докази придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки хоча і у період шлюбу з відповідачкою [PERSON] , але за його особисті кошти, при цьому відповідачкою цей факт не заперечується, в суду наявні підстави для визнання будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS] , особистою приватною власністю позивача у справі та припинення на них права спільної сумісної власності відповідачки [PERSON] , тобто задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного, ст.ст. 3, 21, 57, 60 СК України,та

Outcome: approved