Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила (1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01 травня 2006 року по 02 березня 2022 року; (2) визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - квартиру [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; - машиномісце № [NUMBER] на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 «Б» у місті Києві, реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; - автомобіль марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - [NUMBER] ; (3) визнати за [PERSON] право власності на: - 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; - 1/2 ідеальну частку машиномісця № [NUMBER] на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 «Б» у місті Києві, реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; - 1/2 ідеальну частку автомобіля марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - [NUMBER] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона проживала зі [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу тривалий час з травня 2006 року до березня 2022 року. Позивач та [PERSON] прожили однією сім`єю понад 15 років, вели спільне господарство, допомагали один одному у побутових справах, мали спільний бюджет та виконували обов`язки один щодо одного та їхньої сім`ї. Позивач вважала [PERSON] своїм чоловіком, а він її - своєю дружиною. За час спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , крім того позивач та [PERSON] на були у власність: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] ; машиномісце № [NUMBER] на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 «Б» у місті Києві; автомобіль марки «TOYOTA», модель «LAND CRUISER PRADO», рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 11 березня 2022 року, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №345. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на зазначене майно. Батьки [PERSON] померли ще до відкриття спадщини, а тому [PERSON] та їх із [PERSON] спільний син [PERSON] є єдиними особами, які претендують на майно [PERSON] після його смерті. У вересні 2022 року позивач направила приватному нотаріусу Київського міського нотаріального кругу Скульській Т.А. заяву про прийняття спадщини від свого імені та імені свого сина [PERSON] . Підставою для подання відповідної заяви був факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2006 року по день смерті останнього, за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Скульскою Т.А. 28 вересня 2022 року було заведено спадкову справу № 15/2022 після смерті [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70175681 від 28 вересня 2022 року. Разом з тим, 12 травня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Скульска Т.А. листом роз`яснила позивачу, що для закликання її до спадкування за законом необхідно надати докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем, зокрема, документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю із померлим не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для набуття статусу спадкоємця та захисту своїх спадкових та інших майнових прав позивач звернулася до суду з вимогою про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з метою захисту її майнових прав щодо майна, яке вона набула під час спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу - заявила вимогу про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права на 1/2 частку у ньому. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року в частині вимог про визнання права на частку скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд, в іншій частині змінено мотивувальну частину. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2024 року позовну заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року прийнято справу № 753/14640/23 до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання на 12 лютого 2025 року. 11 лютого 2025 року представник відповідача - адвокат Маковей Олег Григорович подав до суду заяву про визнання позову (з урахуванням заяви про уточнення заяви про визнання позову від 12 лютого 2025 року). Скасовуючи ухвалені у справі судові рішення та передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у своїй постанові від 31 жовтня 2024 року вказав, що при розгляді справи, вважаючи, що права дитини не захищені належним чином, суд не реалізував надані йому ЦПК повноваження для захисту прав дитини, зокрема: - не ставив на обговорення питання про наявність конфлікту інтересів між правами позивача у справі та законного представника дитини і неможливість розгляду даної справи без заміни законного представника дитини; - наполягаючи на участі представника Органу опіки та піклування у судових засіданнях, суд першої інстанції не з`ясував його думку щодо доцільності та можливості заміни представника дитини шляхом звернення з поданням про заміну законного представника, не роз`яснив йому процесуальні права щодо цього. - не роз`яснив дитині її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника у разі, якщо за віком вона може усвідомити їх значення. - не сприяв створенню належних умов для здійснення дитиною її прав. Як передбачено частиною першою статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. З метою виконання вказівок суду касаційної інстанції ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року відкладено підготовче засідання на 20 березня 2025 року, залучено до участі у справі як законного представника малолітнього [PERSON] , [INFO] , представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації. 20 березня 2025 року суд роз`яснив [PERSON] суть спору та заявлених вимог, його права та можливі наслідки дій його представника та законного представника. Судом також з`ясовано думку Матвія щодо вирішення спору, який не заперечував проти задоволення позову, пояснюючи, що це буде в його інтересах з метою запобігання ризиків і негативних наслідків у зв`язку з володіння ним майном у юному віці. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17 квітня 2025 року, викликано як свідків у судове засідання [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . 17 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 09 травня 2025 року. У судовому засіданні 09 травня 2025 року допитано як свідка позивача. Позивач та її представники позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Законний представник відповідача заперечував проти задоволення позову, представник відповідача просив ухвалити рішення в інтересах дитини. Заслухавши учасників процесу, опитавши відповідача та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2022 року, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 345, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з: - квартири [ADDRESS] , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; - машиномісця № [NUMBER] на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 «Б» у місті Києві, реєстраційний № 65161 від 27 січня 2010 року; - автомобіля марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 квітня 2023 року, виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 3726. [PERSON] є єдиними спадкоємцем померлого [PERSON] . У вересні 2022 року позивач направила приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Скульській Т.А. заяву про прийняття спадщини від свого імені та імені свого сина [PERSON] , посилаючись на факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2006 року по день смерті останнього за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Скульською Т.А. 28 вересня 2022 року було заведено спадкову справу № 15/2022 після смерті [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70175681 від 28 вересня 2022 року. 12 травня 2023 року приватний нотаріус Скульська Т.А. листом роз`яснила позивачу, що для закликання її до спадкування за законом необхідно надати докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем, зокрема, документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю із померлим не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на викладене позивач звернулась до суду із вказаним позовом, визначивши відповідачем свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовних вимог, пояснень учасників справи слідує, що позивач звернулася до суду за захистом своїх прав щодо майна, яке вона набула під час спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] без реєстрації шлюбу. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються приписи глави 8 СК України. Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Такий висновок щодо застосування наведених норм матеріального права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 201/6472/20. Отже, за обставинами цієї справи до предмету доказування належать обставини, що підтверджують проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період до лютого 2008 року і по січень 2010 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. Оцінюючи надані позивачкою докази у підтвердження її проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд виходить з такого. Наданий акт про проживання особи/осіб від 09 червня 2023 року, складений сусідами та засвідчений головою правління ОСББ «Дніпровська набережна 23», засвідчує фактичне проживання [PERSON] спільно з [PERSON] у період з січня 2009 року по 03 березня 2022 року. Відомості цього акту не узгоджуються з показаннями свідка [PERSON] , який повідомив, що у вказану квартиру [PERSON] і [PERSON] переїхали після народження [PERSON] - тобто після 2011 року, що частково підтверджується і показаннями свідка [PERSON] , який повідомив про знайомство з [PERSON] під час його проживання на Оболоні та спільні прогулянки з дитиною. Крім цього суд зауважує, що вказаний акт також і не підтверджує факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] станом на дату набуття майна - лютий і травень 2008 року. Суд звертає увагу, що позивач не надала належних доказів, які б підтверджували підстави і дату набуття [PERSON] у власність машиномісця № [NUMBER] на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 «Б» у місті Києві, право власності на яке засвідчено свідоцтвом від 25 січня 2010 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва, оскільки свідоцтво про право власності не породжує виникнення відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Суд враховує, що у пункті 2.5. договору купівлі-продажу квартири у [ADDRESS] від 07 лютого 2008 року мітиться підтвердження [PERSON] про те, що він у шлюбних відносинах не перебуває, квартиру набуває в особисту власність. Також суд бере до уваги, що [PERSON] не була зареєстрована у цій квартирі, а значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Інші надані позивачем докази - про банківські перекази [PERSON] на користь [PERSON] , листування у мессенджерах, квитки на літак, посадкові талони і бронювання стосуються періоду починаючи з 2015 року, що виходить з межі предмета доказування у цій справі, виходячи з предмету позову і підстав заявлених вимог. Надані позивачкою фотографії, зокрема за період з 2006 по 2011 рік (як датовано самою позивачкою), на яких зображена вона разом з [PERSON] , виходячи з характеру зображень, свідчать про їх знайомство протягом тривалого часу, спільне дозвілля, в тому числі в компанії інших осіб, однак самі по собі не свідчать про наявність у них стосунків, які б можна було охарактеризувати як сімейні. Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, згідно з яким показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Також, як вказав Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Допитана як свідок [PERSON] (хрещена мати відповідача) повідомила суду, що з позивачем знайома близько 20 років у зв`язку з роботою, позивач була її клієнткою, пізніше почали товаришувати. Згодом свідок познайомилась із [PERSON] . Після чого почали товаришувати сім`ями, відвідували їх у квартирі на Оболоні та на Дніпровській набережній. Зазначила, що [PERSON] більше зустрічався з її чоловіком, який був дуже здивований, коли дізнався, що [PERSON] та [PERSON] не одружені. Свідок пригадала, що вони почали проживати з 2005-2006 років, оскільки її сину було 2 роки. Свідок вказала, що в її уявленні [PERSON] та [PERSON] були сім`єю. Крім цього свідок повідомила, що у [PERSON] у 2008 році народився син, батьком якого не був [PERSON] , який однак виховував його як свого. [PERSON] під час допиту його як свідка зазначив, що перебуває у дружніх відносинах з позивачем, його дружина [PERSON] була знайома з позивачкою, в подальшому вони познайомилися з [PERSON] , бачилися з ним на Оболоні, гуляли з дитиною, [PERSON] приїжджав до них додому. У 2020 році свідок заїжджав до [PERSON] , [PERSON] дома не було, оскільки вона відпочивала з дітьми. Вказав, що він не знав, що [PERSON] з [PERSON] не були одружені, був переконаний, що вони чоловік і дружина, а дізнався про це з цього судового процесу. Свідок також повідомив, що [PERSON] з [PERSON] розходилися, коли народився син [PERSON] , на який часу йому не відомо. Зазначив, що [PERSON] [PERSON] прийняв як свою дитину, забезпечував її фінансово. У судовому засіданні як свідка також допитано [PERSON] (батька позивача), який повідомив суду, що [PERSON] і [PERSON] знайомі більше 20 років, вони познайомилися, коли працювали разом, мали спілкування, спочатку не жили спільним життям, а потім знову зійшлися і жили у квартирі на Оболоні, поки будували квартиру, а після народження [PERSON] вони переїхали у квартиру на Дніпровську набережну. Поки [PERSON] з [PERSON] не жили разом, свідок час від часу з ними бачився, [PERSON] представляла його як друга. Вони дружили, а приблизно 15-16 років тому розійшлися, коли знову зустрілися - свідок повідомити не зміг. У період, коли [PERSON] і [PERSON] розійшлися у [PERSON] були стосунки з [PERSON] , вони разом десь жили на квартирі. Коли народився [PERSON] , стосунків з [PERSON] майже не було. Свідок повідомив, що [PERSON] знав, що у [PERSON] має з`явитися дитина. Вважає, що сімейні стосунки у них з [PERSON] почалися, коли [PERSON] була ще вагітною. Розрив з [PERSON] був десь за півроку до народження [PERSON] . [PERSON] знав про вагітність, але якихось претензій не було. Після народження [PERSON] вони жили на Оболоні, а потім переїхали на Дніпровську набережну. Свідок вважає, що до першої вагітності [PERSON] стосунків у них [PERSON] не було, бо вона завагітніла від [PERSON] , а вже під час вагітності почали будувати сім`ю з [PERSON] , він возив [PERSON] у клініку, коли вона вже мала народжувати. І з самого початку [PERSON] був як рідна дитина для [PERSON] , називав його «папа [PERSON] ». Знає, що після придбання квартири, [PERSON] по своєму робила ремонт, перепланування, бо в неї був хист до цього. Суд також встановив, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Як вказував Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Доказів придбання спірного майна за спільні кошти або в результаті спільної праці позивачем не надано, трудова книжка позивача не підтверджує ані розмір її доходів у період придбання спірного майна, ані факт її участі у такому придбанні власними коштами. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15) Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20). Так, згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Тобто, у цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Суд дійшов висновку, що у цій справі позивач не надала належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу відповідно до наведених вище критеріїв на час придбання спірного нерухомого майна та автомобіля, а також (або) придбання цього майна за їх спільні кошти. Також жодних доказів визнання [PERSON] станом на дату набуття майна [PERSON] своєю дружиною матеріали справи не містять і позивачем не надано, а встановлені судом обставини справи викликають обґрунтований сумнів у твердженнях позивачки про її проживання саме однією сім`єю з [PERSON] починаючи з травня 2006 року і принаймні до кінця 2008 року, коли народився [PERSON] . За таких підстав, у задоволенні позовних слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed