Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Горшкова Г.І., 06.02.2025 звернулась в суд із позовом, в якому просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; признати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] витрати на оплату судового збору в сумі 3150 грн. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] адвокат Горшкова Г.І. зазначила, що 12 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Артемівського міського управління юстиції, актовий запис № 985 від 16.01.2001року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , інвалід дитинства 1-ї групи. Протягом шлюбу сторони спільно проживали, вели спільний побут та набули у спільну сумісну власність цінне майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана 08.09.2008 за кредитні кошти і зареєстрована за відповідачем. Шлюбний договір та договір про поділ майна подружжя не укладався між сторонами. 29.04.2025 представником відповідача\~ [PERSON] \~- \~ [PERSON] подано заяву про визнання позову. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Представник позивача \~ [PERSON] - \~Горшкова Г.І. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відповідача\~\~ [PERSON] \~- \~ [PERSON] у заяві від 29.04.2025 про визнання позовних вимог, просив врахувати, що відповідач має пільги щодо сплати судового збору, передбачені п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи АТ «СЕНС БАНК» Кравцова С.М. в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності третьої особи АТ «СЕНС БАНК», у зв`язку з тим, що позичальником [PERSON] умови кредитного договору № 820/2-27/21/047/122 від 01.06.2007 року виконані в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України\~позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч.3\~ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2001, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2008, виданого Виконавчим комітетом Московської районної в м.Харкові ради, відповідач [PERSON] набув у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної в м.Харкові ради №279/36 від 26.08.2008. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.01.2025, право власності на зазначену квартиру зареєстровано на відповідача [PERSON] . Отже, спірна квартира набута подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі. Відповідно до частини 1\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно з частиною 1\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Частиною 1\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно із положеннями\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. У пункті 23 своєї\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої\~статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Суд приходить\~ до\~висновку про\~те,\~що спірне\~нерухоме майно,\~а саме\~квартира за\~ адресою:\~ [ADDRESS] \~ є\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя\~і кожному\~із подружжя\~у цій\~квартирі належить\~по 1/2\~частці,\~а тому\~позов \~ підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог. У заяві про визнання позову представник відповідача [PERSON] - адвокат Кравченко Я.Ю. вказав, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 статті 5 Закону України «Про судовий збір», та надав копію посвідчення учасника бойових дій. \~ \~ \~ \~ Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі 545/1149/17, зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зміст пункту 13 частини 1 статті 5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заявлені вимоги [PERSON] у цій справі пов`язані із поділом майна подружжя, і не пов`язані з порушенням права [PERSON] на соціальний захист, саме як учасника війни. З огляду на викладене відповідач не звільнений від сплатити судового збору у даній справі, оскільки сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. \~ \~ \~ \~Так, позивачем сплачено судовий збір за майнові вимоги у розмірі 3150, 00 грн. Згідно положень ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1575, 00 грн, а позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1575, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved