Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

До Житомирського районного суду Житомирської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] , призначення [PERSON] [INFO] , опікуном неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачка у 2022 році виїхала з України та до сьогодні не повернулась, життям та здоров`ям сина не цікавиться, вихованням та розвитком дитини не займається, стосунків з дитиною не підтримує, ухиляється від утримання дитини, тобто тим самим відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024 року головуючим суддею у цій справі визначено суддю Житомирського районного суду Житомирської області Татуйка Є.О. Ухвалою суду від 09.08.2024 року в цій справі відкрито загальне позовне провадження. 08.10.2024 року рішенням ВРП суддю [PERSON] було звільнено у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено судді [PERSON] . Ухвалою суду від 21.10.2024 року було прийнято цивільну справу до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. 05.12.2024 року рішенням ВРП суддю [PERSON] було звільнено у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Дубовік О.М. Ухвалою суду від 06.01.2025 року було прийнято цивільну справу до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 27.05.2025 року було закрито провадження у справі №278/4169/24, в частині призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі; звернулись із заявою до суду щодо розгляду справи у їх відсутність, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач у судові засідання не з`являлась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось на адресу суду із відміткою про особисте отримання відповідної судової повістки. 18.10.2024 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі та про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 55). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області висловив думку щодо розгляду справи за наявними матеріалами справи, звернули увагу на те, що [INFO] [PERSON] досяг повноліття (а.с. 72). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-9). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.9). З посвідчення серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , 2006 року народження, є дитиною-інвалідом, матір`ю якого є [PERSON] , 1980 року народження (а.с. 10). З характеристики випускника Житомирської спеціалізованої школи ЖОР вбачається, що [PERSON] , [INFO] , правил школи дотримувався, протягом навчання у закладі потребував допомоги та підтримки з боку дорослих; навички самообслуговування сформовані недостатньо; учень потребує й надалі психолого-педагогічного супроводу, допомоги, підтримки та контролю з боку дорослих (а.с. 11). З акту обстеження умов проживання від 09.07.2024 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , де проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , під час обстеження житлових умов проживання заявник був відсутній; зі слів його матері, [PERSON] , останній офіційно працевлаштований та знаходився на роботі; неповнолітній, [PERSON] під час візиту перебував у своїй кімнаті; дитина доглянута, чиста, охайна, сором`язлива; комісією було встановлено, що мати [PERSON] перебуває за кордоном; догляд та виховання неповнолітнього здійснюють бабуся та батько - [PERSON] (а.с.15-16). [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої та не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває (а.с. 22); здоровий (а.с. 24); не перебуває на обліку у нарколога та психіатра (а.с. 23). Із закордонного паспорту [PERSON] вбачається, що відсутня відмітка про її в`їзд на територію України (а.с. 29-31). Згідно рішення Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.06.2024 року та висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 62-64). Суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Водночас, судом встановлено, що на день звернення до суду а саме [INFO] , [PERSON] не досяг повноліття, в той час як повноліття від досяг [INFO] , тобто вже після відкриття судом першої інстанції провадження у справі. Тому позивач мав законне право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно їхнього сина та стягнення аліментів на його утримання, а також мала легітимні сподівання та всі підстави розраховувати на вирішення спору по суті. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду наголосив, що, відмовляючи у задоволенні позову лише у зв`язку із досягненням дитиною повноліття на момент завершення розгляду справи по суті, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що правові наслідки позбавлення батьківських прав поширюються і на правовідносини, які виникають після досягнення дитиною повноліття. Досягнення дитиною повноліття під час розгляду цивільної справи судом не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 29.01.2024 року у справі №185/9339/21). З огляду на викладене, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, а саме до [INFO] , щомісячно. Крім того, враховуючи, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, не відвідує батьківські збори, дитиною та його життям не цікавиться, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved