Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Скочинська А.А. 06.02.2025 звернулася в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 25.05.2024-100000066 від 06.02.2025 у розмірі 18240, 00 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://sgroshi.com.ua/ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Споживчий центр», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Кредитний договір (оферти) № 25.05.2024-100000066. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Позичальнику кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Факт видачі кредиту, підтверджують документи про перерахування кредитних коштів. Позичальник всупереч умовам Кредитного договору не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку встановленого в Кредитному договорі. Станом на 30 серпня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 18240 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн, по процентах в розмірі 8820 грн, по комісії в розмірі 420 грн., по неустойці в розмірі 3000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою від 24 лютого 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] 14.03.2025 року скерувала до суду відзив на позовну заяву з додатками (а.с.33-56), відповідно до якої просила в позові відмовити. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що позивачем не був підписаний вказаний кредитний, договір, про що вона звернулася із заявою до правоохоронних органів, а також повідомила всіх кредиторів про вчинення щодо неї шахрайських дій. З відповіді на відзив (а.с.69-71) вбачається, позивач не розділяє позицію відповідачки, вважає, що між сторонами виникли договірні відносини, на підставі укладеного кредитного договорув електронній форм. Вважає, що відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами свою позицію, оскільки позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено у кредитному договорі, який підписаний за допомогою еквайрінгу Liqpay, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. У позовній заяві представник позивача Скочинська А.А. просить розгляд справи проводити за відсутністю представника ТОВ «Споживчий центр», проти заочного розгляду справи не заперечує. В судовому засіданні Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладений електронний кредитний договір № 25.05.2024-100000066, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е712, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (офертою), паспортом споживчого кредиту, додатком до анкети позичальника, заявою позичальника, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцептом), підтвердженням укладення кредитного договору. За умовами кредитного договору: - сума кредиту: 6000 грн; строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 30 серпня 2024 року; - процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; - денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданного кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,13% = (6665,47/6000)/98 х 100%; - проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку; - комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія», економічна сутність плата за надання Кредиту) 7% від суми Кредиту та дорівнює 420 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Відповідно до п. 3.3.6 Кредитного договору Сторони погоджуються, що проценти, за користування Кредитом (Проценти): встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. В п. 14. цієї Заявки зазначається, що розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Видача відповідачу кредитних коштів в сумі 6000 грн підтверджується квитанцією № 2466835693 від 25 травня 2024 року. За довідкою-розрахунком за кредитним договором № 25.05.2024-100000066 від 25 травня 2024 року, вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 18240 грн та складається із основного боргу в сумі 6000 грн, заборгованості по процентах в сумі 8820 грн, нарахованих за період з 25 травня 2024 року по 30 серпня 2024 року, комісії в сумі 420 грн., неустойки 3000 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Позичальнику кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Факт видачі кредиту, підтверджують документи про перерахування кредитних коштів. Позичальник всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку встановленого в Кредитному договорі. Станом на 30 серпня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 18240 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн, по процентах в розмірі 8820 грн, по комісії в розмірі 420 грн., по неустойці в розмірі 3000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Споживчий центр» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://sgroshi.com.ua/ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що [PERSON] не пройшла ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", через номер телефону, який зазначено в договорі, і остання підтвердила, що номер телефону належав саме ій. Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності відносно шахраїв обвинувального вироку, яким би було встановлено, що вони скористалися телефоном для оформлення кредитного договору на ім`я відповідачки, не є достатньою підставою для висновків про те, що кредитний договір не був укладений. Подібного висновку дійшов Верховний суд у постанові № 337/869/17 від 02.10.2019 року. Під час здійснення операцій з реєстрації, оформлення кредитного договору було використано аутентифікаційні дані, у тому числі у мобільному додатку, за допомогою номеру телефону, який належить відповідачці, і остання пояснила обставини за яких сталася дана подія. Оскільки її дії призвели до надання доступу до персональних даних, яких було достатньо для укладення кредитного договору, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідачки тіла кредиту підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідачки відсотків та комісійних витрат, суд приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволення, враховуючи наступне. Згідно пояснень [PERSON] , та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, вбачається, що відповідачка не заперечувала, що до її даних був несанкціонований доступ сторонніми особами, який став можливий внаслідок переходу за посиланням у вайбер нею особисто, внаслідок чого остання неумисно надала доступ до своїх даних, яких було достатньо для укладення кредитного договору. Наміру на отримання кредиту у відповідачки не було, про що свідчать її дії після події, яка відбулася в ніч з 24.05.2024 на 25.05.2024. Фактично за декілька годин було оформлено ряд кредитів у різних установах за допомогою онлайн сервісу (а.с. 41-43, 47-53). [PERSON] в цей же день звернулася до правоохоронних органів, внаслідок чого були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даним фактом (а.с.44-46), а також повідомила усіх кредитодавців, про те, що відносно неї вчинено злочинні дії, і вона особисто не брала кредитні кошти (а.с. 54-56). З банківської виписки на ім`я позивачки (а.с.41) вбачається хаотичне рух коштів, та їх списання у зазначений період, серед яких відсутня інформація про перерахування коштів позивачем на рахунок відповідачки у зазначений у позові період. Водночас, за клопотанням позивача, було витребувано інформацію щодо особи на ім`я якої здійснено перерахування коштів ТОВ «Споживчий центр», і з відповіді банківської установи (а.с. 86-88) вбачається, що позивач здійснив перерахування коштів на рахунок, який відкритий на ім`я [PERSON] . Про те, що відповідачка [PERSON] звернулася до правоохоронних органів, та про наявність кримінальних проваджень був повідомлений ТОВ «Споживчий центр». Отже, відповідач не мала наміру на користування кредитними коштами, які були перенаправлені третій особі, а тому нарахування відсотків, комісій та їх стягнення є неправомірним. Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 522/3541/15 прописав, що згідно зі ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У зв`язку з цим добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально соціальних уявлень про честь і совість. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої та п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз змісту частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Іх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позивачем проводилося неправомірне нарахування [PERSON] відсотків, які разом з відсотками і комісією вдвічі перевищуть суму тіла кредиту. Відтак, суд вважає, що стягненню підлягає тіло кредиту, так як списання коштів відбулося, в тому числі, з вини відповідачки. Водночас нарахування відсотків, неустойки та комісії, здійснено поза межами строку користування кредитом, так як відповідачкою доведено в судовому засіданні, що даним кредитом вона фактично не користувалася, про що повідомила своєчасно позивача, відтак на неї не поширюються вимоги договору в частині нарахування відсотків та штрафних санкцій. Отже, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту підлягають частковому задоволенню у розмірі 6000 грн. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 797 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial