Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

21.02.2025 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява, яка обґрунтована тим, що Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12022041390000551 від 10.09.2022, за результатами якого до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області скеровано обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Встановлено, що [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді стрільця - зенітника зенітного ракетного відділення взводу охорони 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини [NUMBER] , 09 вересня 2022 року близько 21 годині 00 хвилин, не маючи встановленого зразку водійського посвідчення, в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в умовах достатньої видимості, не обрав безпечну швидкість руху на ділянці проїзної частини за координатами 48.279783,35.454726, які розташовано між с. Панасівка та с. Павлівка Синельниківського району Дніпропетровської області, та проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою кабінету міністрів України від 10.10.2001 за № 1306, допустив виїзд за межі проїзної частини вліво за напрямком свого руху, в результаті чого відбулось перекидання автомобіля «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер [NUMBER] , у результаті чого пасажир вказаного автомобілю [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Політравма: закрита травма живота з розривом капсули селезінки та ускладнена гемоперитонеумом; відкритий багатоуламковий перелом правої плечової кістки з травматичним пересіченням правої плечової артерії і дефектом 9 см, ускладнений гострою ішемією правої верхньої кінцівки III ст., що в перебігу травматичного процесу призвело до ампутації кінцівки на рівні середньої третини правого плеча», які за своїм характером та у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Своїми діями водій автомобіля «MITSUBISHI PAJERO SPORT», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.1., Правил дорожнього руху України, якими передбачено: п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі». п.12.1.: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Порушення вимог п.п. 12.1. Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 року визнано [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч. 4\~ст. 76 КК України\~нагляд за \~ [PERSON] , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини [NUMBER] , у разі зміни місця служби на командира військової частини за новим місцем служби. У разі звільнення з військової служби покласти на [PERSON] обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Речові докази автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT» на іноземній реєстрації ВND997 повернути у користування обвинуваченому [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь держави (отримувач: ГУК у Дн-кій обл/м.Дніпро/24060300; ЄДРПОУ: 37988155; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); номер рахунку: \~UA718999980313060115000004587; код бюджетної класифікації: 24060300,\~Інші надходження) витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-22/31741-ІТ від 08.11.2022 в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп., та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/21272-ІТ від 14.07.2024 в розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гр. 00 коп. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся, витрати на лікування потерпілого від злочину не відшкодовані. Відповідно до довідки-розрахунку наданої Державною організацією Військово-медичний клінічний центр Західного регіону (надалі ВМКЦЗР) - [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ВМКЦЗР з 30.09.22 до 21.10.22, загальна вартість його лікування становить 36 422,05 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. З огляду на вказане, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Відповідно до Положення «Про Військово-медичний клінічний центр Західного регіону» (затверджено наказом командувача Медичних сил Збройних Сил України від 18.10.2021 № 175) ВМКЦЗР є бюджетною лікувально-профілактичною установою, розпорядником коштів третього рівня. Отже, ВМКЦЗР відноситься до юридичних осіб державної власності і кошти, які виділяються на лікування хворих, надходять із державного бюджету України. Враховуючи наведене, кошти в сумі 36422,05 грн. підлягають зарахуванню до державного бюджету. Невідшкодування витрат, здійснених ВМКЦЗР за рахунок державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] негативно впливає на фінансування лікування інших військовослужбовців, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання нею прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я військовослужбовців, забезпечення пов`язаних з цим державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача. Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь держави в особі Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022) кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 36422,05 грн., які перерахувати в дохід державного бюджету, а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні прокурор Манойло В.О. надав пояснення аналогічні викладеним обставинам зазначеним вище, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник Державної організації «Військово-медичний клінічний центр Західного регіону» Кульчицький М.А. до початку проведення судового засідання надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі. Представник Міністерства оборони України Літвін С.М. до початку проведення судового засідання надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав. Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, зазначає наступне. Матеріалами справи\~встановлено,\~що вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 року визнано [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за [PERSON] , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини [NUMBER] , у разі зміни місця служби на командира військової частини за новим місцем служби. У разі звільнення з військової служби покласти на [PERSON] обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Речові докази автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT» на іноземній реєстрації ВND997 повернути у користування обвинуваченому [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь держави (отримувач: ГУК у Дн-кій обл/м.Дніпро/24060300; ЄДРПОУ: 37988155; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); номер рахунку: UA718999980313060115000004587; код бюджетної класифікації: 24060300, Інші надходження) витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-22/31741-ІТ від 08.11.2022 в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп., та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/21272-ІТ від 14.07.2024 в розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) гр. 00 коп. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Вищезазначений вирок набрав законної сили 24 вересня 2024 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до довідки-розрахунку наданої Державною організацією Військово-медичний клінічний центр Західного регіону (надалі ВМКЦЗР) - [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ВМКЦЗР з 30.09.22 до 21.10.22, загальна вартість його лікування становить 36 422,05 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. У судовому засіданні встановлено що цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся, витрати здійснені ВМКЦЗР за рахунок державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] не відшкодовані. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко - днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Відповідно до Положення «Про Військово-медичний клінічний центр Західного регіону» (затверджено наказом командувача Медичних сил Збройних Сил України від 18.10.2021 № 175) (надалі - Положення) ВМКЦЗР є бюджетною лікувально - профілактичною установою, розпорядником коштів третього рівня. Отже, ВМКЦЗР відноситься до юридичних осіб державної власності і кошти, які виділяються на лікування хворих, надходять із державного бюджету України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на національну оборону (крім заходів та робіт з мобілізаційної підготовки місцевого значення). Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671) Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Збройні Сили України» військові частини входять до структури Збройних Сил України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про Збройні Сили України» фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до пп. 23 п.4 Положення про Міністерство оборони України Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил. Отже, ВМКЦЗР входить до системи Міністерства оборони України, а її фінансування забезпечується з коштів державного бюджету. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч.7\~ст.128 КПК України). Відповідно до вимог\~ ст.131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ч.3\~ст.56 ЦПК України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч.4\~ст 56 ЦПК України\~прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених\~статтею 185 цього Кодексу. Положеннями\~ст.1166 ЦК України\~передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч.1\~ст.1206 ЦК України\~особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Як встановлено судом, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Державній організації «Військово-медичний клінічний центр Західного регіону», саме внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце через дії відповідача [PERSON] . Тобто перебування потерпілого на лікуванні в даному випадку є наслідком дій відповідача. Отже, враховуючи норми діючого законодавства, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в дохід державного та місцевого бюджетів, за рахунок яких фінансувалася лікарня. За даних обставин судом встановлені підстави для задоволення позову повністю шляхом стягнення із відповідача 36\~422 грн.05 грн. витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, при цьому прокурор має право на пред`явлення даного позову в інтересах держави в особі Державної організації «Військово-медичний клінічний центр Західного регіону», оскільки державі завдано майнової шкоди внаслідок лікування потерпілого від кримінального правопорушення та порушено її інтереси, що підлягають захисту з боку органів прокуратури України із врахуванням принципів захисту державного інтересу, законності, публічного інтересу (справи ЄСПЛ «Менчинська проти росії», «Мартіні проти Франції», «Кресс проти Франції»). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку передбаченому ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а саме, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання вказаного позову, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення судового збору з відповідача на користь держави, що становить 3028,00 грн.

Outcome: approved