Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

08.01.2025\~р.\~представник позивача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Качмар А.І.\~ звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики від 19.09.2024 р.\~у розмірі 120 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу та понесені судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 19.09.2024 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошову суму у розмірі 120 000 грн. Факт передачі коштів був засвідчений розпискою, яку відповідач підписав власноручно, та зобов`язався повернути борг у строк до 31.10.2024 року. У встановлений строк відповідач [PERSON] не розрахувався з позивачем і кошти не повернув, тому позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у судовому порядку. Ухвалою судді від 10.01.2025 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 13.02.2025 року, яке було відкладено на 17.03.2025 року. Ухвалою суду від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 30 хвилин 28.04.2025 року, яке було відкладено на 23.05.2025 р. Від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але представник позивача адвокат Качмар А.І., надала суду заяву про проведення судового розгляду у їх відсутності, позов підтримали повністю, просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився і про причини неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідач [PERSON] належно повідомлявся про час та місце слухання справи на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України. Причина повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи та враховуючи існування умов, встановлених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд в судовому засіданні ухвалив проводити розгляд даної цивільної справи з ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду, на підтвердження укладення договору позики, представником позивача представлено оригінал розписки від 19.09.2024 року, у відповідності до якої :« [PERSON] , [INFO] , зобов`язується повернути борг в сумі 120\~000 грн. [PERSON] частинами: 8200 грн. до 20.09.24 та 111\~800 грн. до 31.10.24 року. Розписка написана ним ( [PERSON] ) власноручно та добровільно 19.09.24». Розписка містить особисті підписи позичальника [PERSON] та позикодавця [PERSON] . Зазначений письмовий договір відповідає вимогам ч.1\~ст.1047 ЦК України, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Пред`являючи даний позов, позивач зазначив, що у визначений договором строк відповідач [PERSON] борг не повернув, що зумовлює необхідність захисту його порушених прав в судовому порядку. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.\~\~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є\~\~договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.\~\~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу.\~\~Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, частина 1\~статті 530 вказаного Кодексу\~визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено,\~що за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так судом встановлено, що між сторонами 19 вересня 2024 року виникли зобов`язальні правовідносини, за змістом яких відповідач отримав в позику від позивача кошти в сумі \~120 000,00 грн. та зобов`язався повернути їх позивачу частинами, а саме: 8200,00 грн. до 20.09.24 та 111\~800,00 грн. до 31.10.24 року. Тобто, в цілому (120 000,00 грн.) відповідач (боржник) мав повернути кошти позивачу (позикодавцю) в цілому у строк до31.10.2024. Факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зважаючи на\~те,\~що оригінал\~боргової розписки\~знаходиться у\~позивача,\~суд прийшов\~до переконання,\~що відповідач\~не виконав\~свої зобов`язання\~згідно договору\~позики від\~19.09.2024\~року і\~не повернув\~позивачу кошти\~в сумі\~120\~000,00\~грн.,\~а тому\~дану суму\~слід стягнути\~з відповідача в користь позивача, а позов в цій частині задовольнити. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 07.12.2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22), від 19.12.2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22). Доказів протилежного суду не надано і в судовому засіданні не спростовано. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, у зв`язку із висновком суду про задоволенням вимог позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести в розмірі 20 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 вересня 2018 р. по справі №751/3840/15-ц визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Качмар А.І. були надані наступні документи: платіжна інструкція від 27.12.2024 року на суму 5\~000,00 грн.; ордер про надання правничої допомоги від 16.12.2024 року; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001513, видане 24.05.2019 року №107. Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу: при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Однак, представником позивача до справи не додано договір про надання професійної правничої допомоги, акт приймання-передачі\~наданих послуг,\~розрахунок таких\~витрат, що є порушенням вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000 грн. є необґрунтованою, недоведеною належними та допустимими доказами, неспівмірною із складністю справи. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що в судовому засіданні представник позивача не брав участі, суд дійшов висновку що в задоволенні вимог представника позивача адвоката Качмар А.І.про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести в розмірі 20 000 грн., слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: partial