Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», відповідач) безпідставно отриманих грошових коштів в порядку повернення стягнутих за виконавчими листами у розмірі 13 003, 10 грн. В обґрунтування позову зазначено, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08.06.2023 року у справі № 758/14114/19 задоволено повністю позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та КП «Мостицький Подільського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Левченко Я.О. здійснено примусове виконання вищевказаного судового рішення, за наслідками якого з [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 16 059,62 грн. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2025 року, заочне рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08.06.2023 року у справі № 758/14114/19 було скасовано та ухвалено нове, яким задоволено частково позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та КП «Мостицький Подільського району м. Києва» до [PERSON] . Отже, сума безпідставно отриманих грошових коштів, що підлягає поверненню позивачу, складає 13 003,10 грн. При цьому, позивач вважає законним свою вимогу стягнути з відповідача безпідставно отримані ним грошові кошти, які були незаконно з нього стягнуті на підставі рішення суду першої інстанції, яке було скасовано судом апеляційної інстанції. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.04.2025 року до суду надійшов відзив КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Позивач скористався правом на надання відповіді на відзив, яка надійшла до суду 12.05.2025 року. У судовому засіданні представник позивача Константинов О.Г. позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, наведених у ньому. Звернув увагу суду на судову практику з розгляду даної категорії спору, зокрема постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.03.2025 року по справі № 756/6493/22, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.01.2025 року по справі № 757/31237/18-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 та від 25.09.2024 року у справі № 201/9127/21. Представник відповідача Красноштан О.В. в судовому засіданні вимоги позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позову заяву. Зазначила, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав, а відтак у задоволенні позову належить відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 758/14114/19 за позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та КП «Мостицький Подільського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційних. 08.06.2023 заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва задоволено позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», КП «Мостицький Подільського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , стягнуто солідарно з відповідачів на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 в сумі 15 905,52 грн, з яких: 13 487,14 грн - основна сума заборгованості, 1 971,04 грн - інфляційних, 447,34 грн - 3 % річних. Також, стягнуто солідарно з відповідачів на користь КП «Мостицький Подільського району м. Києва» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2015 по 01.05.2018 в сумі 50 218, 02 грн, з яких: 33 127, 27 грн - основна сума заборгованості, 14 394, 89 грн - інфляційних, 2 695, 86 грн - 3 % річних. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на КП «Мостицький Подільського району м. Києва» по 486, 31 грн судового збору з кожного. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» по 154, 10 грн судового збору з кожного. У подальшому, відповідач із виконавчими листами № 758/14114/19, виданими Подільським районним судом м. Києва 21.09.2023 року, звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни, якою було винесена постанову від 03.11.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 в сумі 15 905, 52 грн та постанову від 03.11.2023 року про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] судового збору в сумі 154,10 грн. Водночас 01.07.2024 [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2023. 29.10.2024 ухвалою Подільського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2023 залишено без задоволення. 05.11.2024 року примусове виконання за виконавчими провадженнями ВП № [NUMBER] та ВП № [NUMBER] закінчено, що вбачається з відповідних постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни. 24.11.2024 [PERSON] подано апеляційну скаргу на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.06.2023. 28.02.2025 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 08.06.2023 року в частині вимог до [PERSON] скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. У задоволенні позову КП «Мостицький Подільського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційних втрат відмовлено. Позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних та інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 04 листопада 2016 року по 01 травня 2018 року у розмірі 2 740,05 грн, три відсотки річних у розмірі 60,24 грн та інфляційні втрати у розмірі 256,23 грн. Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» на користь держави судовий збір у розмірі 2 777,28 грн. Згідно з відповіді приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Я.О. на запит адвоката Константинова О.Г. № 803 від 21.03.2025 року в межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] з боржника [PERSON] 05.11.2024 року стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 17 896,07 грн, з яких: 400 грн-мінімальні витрати виконавчого провадження; 15 905,52 грн - стягнуто на рахунок стягувача; 1 590,55 грн - основна винагорода приватного виконавця. В межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] з боржника [PERSON] 05.11.2024 року стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 569,51 грн, з яких: 400 грн - мінімальні витрати виконавчого провадження; 154,10 грн - стягнуто на рахунок стягувача; 15,41 грн - основна винагорода приватного виконавця. Сторона позивача вказує на те, що постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2025 року по справі № 758/14114/19 визнано незаконним набуття грошових коштів відповідачем за відсутності правових підстав, а отже у відповідача перебувають незаконно набуті ним грошові кошти, які підлягають поверненню позивачу на підставі судового рішення. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 1212 Цивільного Кодексу України (далі-ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року по справі № 6-3090 цс15 зазначено, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Суд звертає увагу на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» отримало грошові кошти за рішенням суду, яке набрало законної сили та було виконано в порядку примусового виконання до винесення відповідної постанови Київським апеляційним судом. Відповідно до Розділу VI ЦПК України регламентовано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) та зокрема, ст. 444 ЦПК України визначає поворот виконання рішення, постанови. Так, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду. У Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 року №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2019 року по справі №569/15646/16-ц виснувала: «Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення. Схожий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18)». Крім того, подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.05.2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 22.03.2023 року по справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п.40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п.89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (п.7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19, п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц). При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №523/8951/20 (провадження № 61-10813св21). З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах, оскільки в даному випадку позивач повинен був звернутись до Подільського районного суду міста Києва із заявою про поворот виконання рішення в порядку ст. 444 ЦПК України, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed