Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, вказуючи, що вона є матір`ю відповідачки, є непрацездатною особою, інвалідом 2 групи, потребує довготривалого лікування за станом здоров`я, крім пенсії інших доходів не отримує. ІІ становище є вкрай нужденне, вона потребує лікування та забезпечення, в чому сама не може собі зарадити через стан здоров`я. Має доньку [PERSON] , [INFO] . За таких складних життєвих обставин, знаходиться на межі бідності та отримавши в кагеричній формі відмову на прохання про допомогу від дочки, позивач змушена звернутися з позовною заявою до суду про стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку/доходу. Відповідач направила клопотання, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки сам факт наявності інвалідності у позивача не означає потребу у догляді чи утриманні, факт необхідності утримання позивачем не доведено і не підтверджено жодними доказами. Крім того відповідач перебуває у передпологовому стані, тимчасово знаходиться без роботи, має на утриманні малолітнього сина. До тогож у позивача є син, який повнолітній, працездатний, не має своєї сімї, на утриманні дітей чи інших осіб не має. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Лисянського районного суду Черкаської області 18 лютого 2025 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаського області від 21 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 09 годину 30 хвилин 05 березня 2025 року та неодноразово відкладалося за клопотанням учасників справи та перебування головуючої судді на лікарняному. У судове засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 29 травня 2025 року сторони не з`явилися. 23.04.2025 позивачем через канцелярію суду надіслано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не прибула. Однак, 23.04.2025 через канцелярію суду, надіслала заяву про проведення розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги не підтримує. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матірю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.03.1990. На підставі укладеного шлюбу, прізвище відповідача " [PERSON] " змінено на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 04.10.2008р. Згідно з наявної у матеріалах справи копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 16.06.2024 [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання та довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №351462 від 26.05.2021. Відповідач на даний час за станом здоров`я не працює, перебуває на лікуванні в у передпологовому стані, є загроза передчасних пологів, що підтверджується довідкою, виданою КНП "Звенигородська БЛІЛ" від 27.03.2025, має на утирманні малолітнього сина. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування При вирішенні спору судом застосовано такі норми права. Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. При вирішення вказаного спору, також слід врахувати роз`яснення, викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно з ч.2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Позивач обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, якої не вистачає на її життя у зв`язку з тим, що її становище вкрай нужденне, вона потребує лікування та забезпечення, знаходиться на межі бідності, інших доходів не має, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати їй повнолітня донька. Проте, до позовної заяви не подано доказів отримання позивачкою пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у неї майна, що може приносити дохід, отже не доведено факту потреби у матеріальній допомозі. Доказів додаткових витрат на лікування, протезування тощо, суду теж не надано. Крім цього, з позивачем проживає старший повнолітній син, до якого позов не заявлено. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо потреби у матеріальній допомозі, доказів на підтвердження того, що розмір доходів позивача не дозволяє їй забезпечувати нормальний рівень свого життя та того, що позивач потребує сторонньої матеріальної допомоги, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed