Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Бабія Назарія Івановича, звернулася в суд із позовом до Білецької сільської ради, треті особи [PERSON] , [PERSON] , в якому просить встановити юридичний факт, що [PERSON] , який помер [INFO] є онуком [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що є спадкоємцем за законом, після померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Окрім неї, спадкоємцем першої черги за законом є ще її мати та дружина спадкодавця [PERSON] 30.07.2024 між ними був укладений договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами переходить до неї. Проте, звернувшись до нотаріуса, з метою оформлення спадкових прав, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із неможливістю підтвердити родинні зв`язки між [PERSON] та [PERSON] , який успадкував після смерті діда [PERSON] , спірний житловий будинок, але не встиг оформити своїх спадкових справи, та у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказане спадкове майно за спадкодавцем. У зв`язку із цим, позивач просить суд позов задоволити. Ухвалою судді від 16.10.2024 відкрито провадження у цивільній справі №607/22074/24. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 13.02.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення заяви не заперечив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог не заперечили. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Так, в судовому порядку встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.10.2023 Виконавчим комітетом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Як вбачається із копії спадкової справи №108/2024 заведеної державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду, вбачається, що спадкова справа заведена за заявою дружини померлого [PERSON] та дочки померлого [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом №364 від 12 квітня 2024 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. 30 липня 2024 року за реєстровим № 683 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадщини, згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його внук [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, переходить до [PERSON] . [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його внук [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ. Після померлого [INFO] - [PERSON] , спадкова справа не заводилася, що вбачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані та їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційна довідка за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), надані на запит суду Першою тернопільською державною нотаріальною конторою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 30.07.2024, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його внук [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ. Як зазначає позивачка та її представник, однією із підстав нотаріуса для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину було неможливість підтвердження родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, документально підтвердити родинні відносини неможливо за відсутності свідоцтва про народження та/або актового запису про народження батька спадкодавця [PERSON] . Проте, допитані в ході розгляду справи учасники справи підтвердили той факт що [PERSON] , який помер [INFO] є онуком [PERSON] , який помер [INFO] . Дана обставина додатково підтверджується змістом довідки №230 виданої 27.06.2024 Великоглибочецьким старостинським округом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з якої слідує, що після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив внук [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 18.04.2024 р. за № 381, вказаний житловий будинок зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Великоглибочецькою селищною радою 24.02.1989 р., на підставі рішення виконкому № 3 від 27.01.1989 р. та записано 24.02.1989 в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 242. Вказаний правовстановлюючий документ втрачено. Разом з тим, згідно довідки виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 22.03.2024 за № 177, відомості щодо типу двору будинковолодіння відсутні, оскільки погосподарських книг з 1968 р, по 1995 р. немає. Двір за вищевказаною адресою станом на 01.01.1996 року рахувався як двір «робітничий». Також, згідно довідки виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 27.06.2024 за № 321 відомості щодо реєстрації осіб у вказаному житловому будинку на день смерті [PERSON] відсутні, оскільки погосподарських книг з 1986 р. по 1995 р. немає. Відповідно до довідки виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 27.06.2024 за № 320 в управління спадковим майном після смерті [PERSON] , вступив його внук - [PERSON] . Також, як слідує із довідки №193 від 28.04.2025 виданої Великоглибочецьким старостинським округом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] за наявними даними сільської ради станом на 01.01.1996 рахувалося як двір «робітничий». В житловому будинку станом на 01.01.1996 були зареєстровані: [PERSON] , голова двору, помер [INFO] ; [PERSON] , дружина, 1961 р.н.; [PERSON] , син, 1984 р.н., [PERSON] , дочка, 1986 р.н. 16.04.2024 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до експлікації приміщень житлового будинку, загальна площа житлового будинку під літ. «А» становить 76,4 кв.м., житлова 33,6 кв.м. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, котрі викладено у Постанові №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. У 1960 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56) передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З 12.05.1985 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) № 5-24/26, а з 25.05.1990 - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69. Відтак, до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Суспільна група робітничий двір існувала до 15.04.1991, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP "Про введення в дію Закону Української PCP "Про власність", якою було введено в дію Закон України «Про власність». Так, у відповідності до положень чинного на той час ЦК Української PCP 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Крім того, згідно з п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001року № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року, не належать до самочинного будівництва. Вищенаведені обставини у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що спірне нерухоме майно побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином зареєстровано органом місцевого самоврядування - у погосподарських книгах. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121, обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 - дня набрання чинності Інструкції. Як зазначено у в п.3.3 листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, в судовому порядку встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із на житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] спадкоємцем якого був його внук [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності\~до ст.\~1217\~ЦК \~України,\~спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, відмови від прийняття спадщини не заявляла, а звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення, шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , загальною площею 76,4 кв. м., житловою площею 33,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved