Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом (уточненим а. с. 23 - 24), у якому просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення забороно його відчуження АМ 108985 від 01.09.2009, реєстраційний номер обтяження: 9013150 від 01.09.2009 та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення забороно його відчуження АЕ 936328 від 15.10.2010, реєстраційний номер обтяження: 10455516 від 06.11.2010. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачі посилається на те, що на праві спільної приватної власності є власниками квартири по частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша частина квартира належали її матері (дружині), [PERSON] , яка померла [INFO] та брату (сину) [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами. Право власності набуте на підставі свідоцтва № [NUMBER] , виданого 20 квітня 2001 року, згідно з Законом «Про приватизацію державного житлового фонду та розпорядження від 01.03.2001 року №С-198. В результаті смерті відкриття спадщини після смерті матері (дружини) позивачі, дізналися про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться у праві спільної часткової власності по 1/4 частині за кожним із співвласників. В результаті накладення арешту на все вказане нерухоме майно було порушено право володіння та розпорядження майном, в тому числі і інших співвласників. На вказане майно було накладено обтяження Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Саксаганським відділом ДВС надано відповідь за № 28.11-34/224139 від 14.08.2024, з якої стало відомо, що за відомостями АСВП та ЄДРВП відкритих виконавчих проваджень, боржником у яких є позивачі по справі, станом на 2020 року (завершені). У цій же відповіді повідомлено, що виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні у відділі ДВС до 2020 року знищені, а з метою зняття арешту необхідно звернутись до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач не погодився з заявленими позовними вимогами, просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що з 01.09.2009 року, Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості стосовно арештів нерухомого майна, а саме АМ 108985 від 01.09.2009 року, постанови про арешт майна боржника оголошення заборони на його відчуження АЕ 966238 виданої 15.10.2010 року, на квартиру, за адресою: [ADDRESS] , власник якого є [PERSON] в межах якого було винесено постанову про арешт майна боржника, яка внесена до відповідних реєстрів обтяження. \~ \~ \~ \~Зазначає, що на сьогоднішній день достовірно надати інформацію про наявні арешти не представляється можливим у зв`язку з вимогами чинного законодавства, які полягають в тому, що після завершення виконавчі провадження в архіві відділу зберіагаються три роки, після чого всі матеріали виконавчих проваджень знищуються відповідно до вимог п. 9.9 Порядку роботи в органах виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274 від 25.12.2008 року (на теперішній час знищено всі виконавчі провадження, які завершені до 2020 року включно). Підстави скасування арешту по завершеним виконавчим провадженням визначено нормами ч. 15 розділу VII Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012. У задоволенні позову просить відмовити (а. с. 19 - 20). \~ \~ \~ \~Правом на подання відзиву на уточнену позовну заяву відповідач не скористався, уточнену позовну заяву отримав 09.04.2025, про що свідчить відповідна відмітка на копії уточненого позову (а. с. 27). \~ \~ \~ \~Ухвалою від 21.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. \~ \~ \~ \~Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки сторонами по справі викладено свою позицію щодо спору у заявах по суті справи. За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про право на власності на житло С 629 від 20.04.2001, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, кв. [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть, копії яких наявні в матеріалах справи (а. с. 9, 10). Відповідно до даних з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9013150, який зареєстровано 01.09.2009 на підставі постанови Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ 108985 від 01.09.2009, власник: [PERSON] (а. с. 11). Крім того, Саксаганський ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області листом № 28.11-34/224139 від 14.08.2024 повідомив, що на вказаний об`єкт нерухомого майна накладено арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 10455516; зареєстровано: 06.11.2010; підстава обтяження: постанова Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 936238 від 15.10.2010; власник власник: [PERSON] (а. с. 12). Цим же листом повідомлено, що надати більш детальну інформацію не передбачається можливим у зв`язку з тим, що всі завершені виконавчі провадження, які зберігалися в архіві відділу (завершені до 2020 року) знищено зі спливом терміну зберігання відповідно до інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень\~ст. 16 ЦК України\~власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, чинним на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Частиною 1 ст. 50 вказаного Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Подібні за змістом положення містяться в чинному Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, зокрема у п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~39,\~ч.\~1\~ст.\~40. Судом встановлено факт накладення арешту у 2009 та 2010 роках органом виконавчої служби на спірне нерухоме майно, яке належало [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності разом з позивачами по даній справі. При цьому матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] помер у 2012 році. З аналізу змістів листа Саксаганського ВДВС № 28.11-34/224139 від 14.08.2024, копія якого наявна у матеріалах справи та відзиву на позовну заяву слідує, що виконавчі провадження, у якому боржником був [PERSON] завершено, а матеріали виконавчого провадження знищені. При цьому відповідачем не зазначено та судом не встановлено підстав завершення виконавчих проваджень, у рамках яких органом виконавчої служби було накладено арешт на майно боржника [PERSON] , яке належитиь на праві приватної спільної сумісної власності в тому числі і позивачам по справі. Наявність арешту на нерухоме майно у закінченому виконавчому провадженні також свідчить про порушення в частині недотримання наслідків завершення наслідків виконавчого провадження, передбачених ч. 1 ст. 50 Закону України № 606-XIV. Крім того, як встановлено судом, арешт на нерухоме майно [PERSON] накладено без визначення його частки у спільному сумісному майні, що за обставинами справи порушує майнові права позивачів з огляду на законодавче регулювання спірних правовідносин щодо права власності. При ухваленні рішення суд враховує, що відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно дост.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності, в тому числі приватної, та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 2/0301/806/11, які також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19) та в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при розгляді даної справи. Крім того, суд констатує, що за обставинами даної справи наявність протягом тривалого часу (більше 15 років) нескасованих арештів, за умови завершення виконавчих проваджень, боржник у яких помер без визначення його частки у спільному сумісному майні, що належить також позивачам, порушує їх майнові права та є невиправданим втручанням у право позивачів на мирне володіння своїм майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що порушені права позивачів підлягають судовому захисту у обраний ними спосіб, який не суперечить закону та узгоджується з положеннями ст. 16 ЦК України.

Outcome: approved