Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (надалі ТОВ «Споживчий Центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 18088,16 грн. заборгованості за кредитним договором № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024 та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «Споживчий Центр» в електронній формі кредитного договору № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024, відповідач отримала кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушила умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів, сплати відсотків та неустойки, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 16088,16 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту у розмірі 6472,06 грн., 6116,10грн. процентів за користування кредитними коштами та 3500,00 грн. неустойки. Представником відповідачки адвокатом Слободіним А.С. до суду подано відзив на позов, з якого вбачається, що позовні вимоги стороною відповідачки не визнаються у повному обсязі, 25.04.2025 вона отримала у позику 7000,00 грн., за час користування грошовими коштами повернула фінансовій установі 4000,00 грн. При цьому позивачем не долучено копії кредитного договору та не доведено додержання встановленої законом письмової форми його укладення. У відповіді на відзив ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на положення Закону України «Про електронну комерцію», вважає укладений з [PERSON] договір відповідним встановленій законодавством формі. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідачки наполягає на недійсності укладеного з [PERSON] договору з підстав, наведених у відзиві на позов. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Слободін А.С. під час розгляду справи підтримав позицію, викладену у відзиві на позов, а також запереченні на відповідь на відзив, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через недоведеність існування між сторонами кредитних правовідносин та укладення відповідного договору. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача та відповідачки. Суд, заслухавши пояснення та міркування представника відповідачки, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачкою [PERSON] 25 квітня 2024 року укладено кредитний договір № 25.04.2024-100001034 (надалі договір), за умовами якого [PERSON] отримала у кредит грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. строком на 98 днів, терміном повернення до 31 липня 2024 року, на умовах сплати процентів за ставкою 1,35% за кожен день строку користування кредитом протягом усього строку користування кредитом, денна процентна ставка 1,13 %, комісія 1050,00 грн., та зобов`язалась повертати кредит, сплачувати відсотки та комісію сьома ануїтетними платежами зі спливом кожних 14 днів, у розмірі по 2111,97 грн. (останній платіж 2111,95 грн.), у загальному розмірі 14783,77грн. Умовами укладеного договору передбачено сплату неустойки у розмірі 70,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання. У разі прострочення виконання позичальником зобов`язань, договором передбачено також проценти відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 365 % річних. У договорі передбачено графік платежів, згідно з яким [PERSON] зобов`язалась повертати позику та сплачувати проценти ануїтетними платежами 08.05.2024, 22.05.2024, 05.06.2024, 19.06.2024, 03.07.2024, 17.07.2024, 31.07.2024. Цим договором передбачено, що загальна вартість кредиту складає 15783,77 грн., що включає у себе 7000,00 грн. тіла кредиту та 7783,77 грн. процентів. Вказаний договір укладений у спосіб акцептування відповідачкою [PERSON] публічної оферти ТОВ «Споживчий Центр» - Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), шляхом подання відповідачкою [PERSON] 25 квітня 2024 року відповідної заявки через онлайн-сервіс на електронному ресурсі https://sgroshi.com.ua та погодження такої заявки ТОВ «Споживчий Центр» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов кредитного договору № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024. Усі документи, що підтверджують укладення цього договору, а також містять його істотні умови, зокрема: Заявка, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції - підписані електронним підписом позичальника [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Е838. Зарахування 25.04.2024 кредитних коштів у розмірі 7000,00 грн., які надійшли з сайту https://sgroshi.com.ua, з цільовим призначенням "Видача за договором № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024" на картковий рахунок позичальника [PERSON] [NUMBER] підтверджується електронною квитанцією АТ КБ «Приватбанк». За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки позикодавець, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). У свою чергу, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) перебуває у загальному доступі, розміщена на офіційному сайті фінансової установи та у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики з визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Така отримана відповідачкою Пропозиція разом з підписаними в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора заявкою, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції та Паспортом споживчого кредиту складають дійсний правочин між сторонами у справі. Таким чином, суд вважає доведеним, що між сторонами було укладено договір про споживчий кредит в електронному вигляді, та з вищезазначених підстав відхиляє доводи сторони відповідачки про недодержання форми кредитного договору та ненадання доказів у підтвердження його укладення. При цьому суд враховує, що представником відповідачки не лише не заперечується факт отримання [PERSON] коштів від ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 7000,00 грн., а й зазначається про часткове повернення нею цих коштів позикодавцю. Разом з тим, судом встановлено, що укладений між сторонами договір містить суперечливі умови у частині розміру процентної ставки у співвідношенні з розміром коштів, що підлягають поверненню. Так, за умовами, зазначеними у п.5 Заявки, п.5 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, процентна ставка за договором складає 1,35 % за один день користування кредитом, та застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Виходячи з вищезазначеної процентної ставки, загальний розмір процентів за договором складає: 7000,00 грн. * 1,35 % * 98 днів = 9261,00 грн. Одночасно, згідно з п.6 Заявки та п.6 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, денна процентна ставка встановлюється у розмірі 1,13 %. Вказаному розміру процентів відповідають також і зазначені у пунктах 12 вищезазначених Заявки та Відповіді загальні витрати за споживчим кредитом (7783,77 грн., що дорівнює 7000,00 грн. * 1,13 % * 98 днів), та зазначені у пунктах 9 вказаних документів Графіки платежів. Вказані розбіжності (невідповідність зазначеної у договорі позики процентної ставки розміру процентів, що підлягають сплаті за користування позикою) стосуються істотних умов кредитного договору - процентної ставки та реальної вартості кредиту, загального розміру процентів за користування кредитом та суми коштів, що підлягає поверненню. При цьому вирішення питання про те, яку процентну ставку сторони погодили в укладеному договорі та який розмір процентів підлягає поверненню позичальником, має істотне значення для вирішення даного спору, у якому заявлені майнові вимоги, що ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору позики. Відповідно до ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» - принцип, згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». У постанові від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17 Верховний Суд зазначив, що принцип «сontra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що він має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, цей принцип спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Він застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Застосовуючи вищезазначені висновки Верховного Суду при тлумаченні змісту істотних умов договору № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачкою [PERSON] , суд приходить до висновку, що у даному випадку слід виходити з таких його умов, які є більш сприятливими для позичальника [PERSON] , враховуючи, що укладений правочин є договором приєднання, його зміст розроблявся кредитодавцем - ТОВ «Споживчий Центр», а [PERSON] , підписуючи електронний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, очевидно виходила з розміру зазначених у цих документах грошових коштів як процентів, що має сплатити за користування позикою. Суд враховує також, що укладений договір має ознаки споживчого кредиту, а відповідач є споживачем послуг з кредитування. Відтак, суд тлумачить умови укладеного сторонами договору таким чином, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачкою [PERSON] 25 квітня 2024 року укладено договір №25.04.2024-100001034, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. строком на 98 днів на умовах сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 7783,77 грн. (тобто за процентною ставкою 1,13 % за кожний день користування кредитними коштами), комісії у розмірі 1050,00 грн., та зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти, здійснюючи ануїтетні платежі один раз на два тижні згідно з графіком платежів, а сукупно повернути до 31 липня 2024 року тіло кредиту в сумі 7000,00 грн., проценти за користування ним в сумі 7783,77 грн., комісію в сумі 1050,00 грн., а всього повернути ТОВ «Споживчий Центр»: 7000,00 грн. + 7783,77 грн. + 1050,00 грн. = 15833,77 грн. Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024, її заборгованість складає: 16088,16 грн., у тому числі 6472,06 грн. основний борг, 6116,10 грн. проценти, 3500,00 грн. неустойка. У документі зазначено, що проценти нараховувались за період з 25.04.2024 по 31.07.2024. З картки субконто за договором з [PERSON] вбачається щоденне нарахування, зарахування та списання коштів з рахунку позичальника [PERSON] . Відомості вказаного документу свідчать про те, що у період з 25.04.2024 по 22.05.2024 позичальнику [PERSON] щоденно нараховувались проценти за користування кредитом у розмірі 94,50 грн. (тобто виходячи з процентної ставки 1,35 % на день, а не 1,13 %, як було узгоджено сторонами), з 23.05.2024 по 31.07.2024 у розмірі 87,37 грн. (інколи 87,38 грн.), що відповідає процентній ставці 1,2481 (1,2482) % на день, що не відповідає жодній з умов укладеного з [PERSON] договору. З огляду на те, що суд дійшов висновку про інший розмір процентної ставки, узгоджений сторонами у договорі № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024, у суду відсутні підстави враховувати щоденні нарахування [PERSON] , зазначені у цьому документі. Разом з тим, вищезазначена картка субконто містить відомості про повернення [PERSON] коштів в оплату передбачених кредитним договором платежів. Так, 28.04.2025 позичальником сплачено 1105,50 грн.; 94,50 грн.; 911,97 грн.; 08.05.2024 1228,50 грн., 788,97грн.; 22.05.2024 1323,00 грн.; 527,94 грн.; 261,03 грн., а всього за цей період: 1105,50 грн. + 94,50 грн. + 911,97 грн. + 1228,50 грн. + 788,97 грн. + 1323,00 грн. + 527,94 грн. + 261,03 грн. = 6241,41 грн. Виходячи з вищенаведених розрахунків та встановлених судом умов договору, розмір неповернутих [PERSON] коштів за договором № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024 складає: 15833,77 грн. - 6241,41 грн. = 9592,36 грн. Так як строк повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором, визнаної судом обґрунтованою. Що стосується\~вимоги про\~стягнення з\~ [PERSON] \~неустойки у\~розмірі 3500,00\~грн.,\~суд враховує,\~що відповідно\~до п.18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Вказаною нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на зміст вищезазначеної норм, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Споживчий Центр» нарахованої позичальнику [PERSON] за умовами договору № 25.04.2024-100001034 від 25.04.2024 неустойки у розмірі 3500,00 грн. Отже, заявлені ТОВ «Споживчий Центр» вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр» 1444,33 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial