Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

В лютому 2025 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року у сумі 95191 грн 42 коп., та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2014 року. Згідно з рішенням Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на [PERSON] був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . 16 листопада 2020 року від [PERSON] на адресу підприємства надійшла заява, згідно з якою відповідач просив реструктуризувати заборгованість, яка утворилась станом на 16.11.2020 року в розмірі 61566,53 грн (попередніми власниками). 18 листопада 2020 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] було укладено Договір реструктуризації №718423. Згідно з п.2.3 Договору реструктуризації споживач зобов`язується: -забезпечити своєчасне погашення бору за послуги з централізованого опалення згідно з умовами, визначеними договором; -окрім сум, визначених п.1.2 Договору здійснювати оплату поточного щомісячного платежу за надані послуги з централізованого опалення. 01.11.2021 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] був укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Даний договір є публічний договір приєднання, укладений сторонами з урахуванням ст.ст.633,634,641,642 ЦК України з метою надання з метою надання послуг з постачання теплової енергії споживачу. Цей договір є опублікованим на офіційному сайті КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР. Невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті в повному обсязі за послугу з постачання теплової енергії призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед КП «Жовтводськтепломережа» ЖМР за надані послуги за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року складає 95191,42 грн, з яких основний борг 59757,81 грн, інфляційні нарахування 28223,31 грн, три відсотки річних 6378,73 грн та пеня 831,57 грн. За законом споживач повинен своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами. Враховуючи,\~що в\~добровільному порядку\~заборгованіcть\~за комунальні\~послуги не\~погашається,\~позивач змушений\~звернутися до\~суду та\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~КП «Жовтоводськтепломережа»\~Жовтоводської міської\~ради заборгованість\~за послуги\~з постачання\~теплової енергії за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року у сумі 95191,42 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. 10 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому він зазначив, що не може погодитись з обґрунтованістю позовних вимог. Відповідач не оспорює той факт, що 17.11.2014 року ним укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , в п.3.1. якого зазначено, що Продавець заявляє та гарантує, що заборгованість за комунальними та іншими платежами щодо відчужуваної квартири відсутня. Відповідач звертає увагу суду, що розрахунок, доданий до позовної заяви містить дані, починаючи з листопада 2010 року. Станом на листопад 2014 року по вказаній квартирі малась заборгованість у розмірі 10539,38 грн., яка на думку відповідача, утворилась у зв`язку з несплатою послуг з постачання теплової енергії. Позивачем ставиться питання про стягнення заборгованості за несплату послуг з постачання теплової енергії за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року. За вказаних обстави, відповідач вважає безпідставною вимогу про стягнення заборгованості, що утворилась до цієї дати у розмірі 10539,38 грн. У позовній заяві мається посилання на той факт, що договір про надання послуг з постачання теплової енергії між КП «Жовтоводськтепломережа» та [PERSON] був укладений 01.11.2021 року. В розрахунку заборгованості за період з листопада 2021 року по грудень 2024 року за оплату опалення позивачем нараховано відповідачу 35 030,57 грн. Відповідачем за період з листопада 2021 року по грудень 2024 року сплачено позивачу за опалення 27 293,00 грн. Відповідачем не оспорюється сума заборгованості за оплату послуг з постачання відповідачем теплової енергії в розмірі 7 737, 57 грн. (7 737,57 грн. = 35 030,57 грн. - 27 293,00грн.). Щодо заборгованості, що виникла до укладення договору про надання послуг з постачання теплової енергії 01.11.2021 року, відповідач вважає, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Проте відповідач не може сплачувати борги попереднього власника, що утворилися до придбання квартири 17.11.2014 року у розмірі 10 539,38 грн. Окрім того, на думку відповідача, необхідно застосувати позовну давність до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Відповідач звертає увагу суду на те, що в розрахунку інфляційних втрат, пені та 3% річних, що додано до позовної заяви, відсутні нарахування інфляційних нарахувань, 3% річних та пені за період з травня 2020 по жовтень 2021 року. Суми інфляційних втрат, 3% річних, що містить розрахунок позивача до травня 2020 року та з листопада 2021 року по лютий 2022 року не можуть бути стягнуті з відповідача в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Постановою КМУ від 05.03.2022 № 206 встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Така редакція постанови КМУ №206 діяла до 30.12.2023. За вказаних обставин, на думку відповідача, з нього взагалі не можуть бути стягнуті інфляційні витрати, 3% та пеня за період з березня 2022 року по грудень 2023 року. Розрахунок заборгованості за опалення в графі 8 містить нарахування за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по грудень 2024 року у сумі 1 189,12 грн. В позовній заяві відсутнє обгрунтування щодо стягнення цієї суми. Тому позовні вимоги в цій частині відповідач не може визнати в зв`язку з їх необгрунтованістю. На підставі викладеного відповідач визнає позовні вимоги щодо основного боргу у розмірі 7 737, 57 грн. Сума основної заборгованості до листопада 2015 року у розмірі 10 539,38 грн. утворилась в зв`язку з несплатою за послуги з опалення квартири попереднім власником. Позовні вимоги щодо стягнення інших сум основної заборгованості, а також щодо стягнення втрат від інфляції, пені та 3% річних за період до березня 2022 року відповідач не визнає в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідачем разом з відзивом також подана заява про застосування строків позовної давності як для позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості у сумі 59757,81 грн, так і щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 28223,31 грн, 3% річних у сумі 6378,73 грн, пені у сумі 831,57 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014 року, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 17.11.2014 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-18). 16 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до КП «Жовтоводськтепломережа» із заявою про переоформлення особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2014 року на його ім`я. В заяві [PERSON] зазначив, що з сумою боргу у розмірі 61566,53 грн ознайомлений (а.с.20). 18 листопада 2020 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] було укладено Договір реструктуризації №718423 (а.с.21). Згідно з п.2.3 Договору реструктуризації споживач зобов`язується: -забезпечити своєчасне погашення бору за послуги з централізованого опалення згідно з умовами, визначеними договором; -окрім сум, визначених п.1.2 Договору здійснювати оплату поточного щомісячного платежу за надані послуги з централізованого опалення. Згідно з рішенням №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів за послуги гарячого водопостачання та опалення від Жовтоводського виробничого житлово-експлуатаційного об`єднання та виробничого об`єднання житлово-комунального господарства перейшли безпосередньо виробнику цих послуг - КП «Жовтоводськтепломережа» (а.с.22). Відповідач [PERSON] сплачував за послуги з постачання теплової енергії не в повному обсязі. У зв`язку з цим, за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року виникла заборгованість в розмірі 95191,42 грн. Дана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості по о/р № [NUMBER] (а.с.6-11). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.п.5 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Як слідує із вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 1 ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Верховним Судом України в листі №62-97 від 03.04.1997 року надані рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Відповідно до розрахунку інфляційних витрат, 3% річних та пені, здійсненого позивачем у зв`язку з невиконанням з боку відповідача обов`язку щодо оплати за надані послуги, інфляційні нарахування за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року складають 28223,31 грн, 3% річних складають 6378,73 грн та пеня складає 831,57 грн (а.с.12-15). Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Водночас,\~постановою Кабінет Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 року\~внесено зміни в постанову № 206, відповідно до яких заборона на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням поширюється лише на територіальні громади, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окуповані російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно було нараховано інфляційні втрати, 3% річних та пеня за період з березня 2022 року по грудень 2023 року, а тому в цій частині позовних вимоги слід відмовити. Доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне. За статтею 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 4 статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 статті 261\~ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч.2,3 статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, в період з листопада 2014 року по січень 2025 року відповідачем періодично частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії впродовж всього зазначеного періоду. При цьому останній платіж відповідачем був здійснений в грудні 2024 року на суму 1500 грн, а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг. При цьому слід зауважити, що часткова оплата за надані послуги з теплової енергії здійснювалась відповідачем навіть тоді, коли позивачем не нараховувалась плата за надані послуги з теплової енергії (літній період), що свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг за минулий період. Крім того, укладаючи Договір реструктуризації №718423 від 18.11.2020 року відповідач визнав заборгованість, яка утворилась станом на 01.11.2020 року у розмірі 61566,53 грн та зобов`язався здійснювати своєчасне погашення боргу (а.с.21). До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17. У постанові ВП ВС від 24.04.2019 по справі №\~523/10225/15-ц\~(14-159цс19) вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості за послуги централізованого опалення у розмірі 59757 грн 81 коп. частково сплачувалась відповідачем впродовж всього вищезазначеного періоду та навіть в період ненарахування позивачем такої оплати. З урахуванням наведеного вище суд вважає, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій по оплаті послуг з централізованого опалення, а також укладенням договору реструктуризації, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 24.02.2025 року позивачем не пропущено. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 92869,52 грн, з яких: 59757,81 грн - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування у розмірі 26695,62 грн, 3% річних у розмірі 6020,91 грн та пеню в розмірі 395,18 грн за період з 01.11.2014 року по 01.01.2025 року, відмовивши в частині нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені за період з березня 2022 року по грудень 2023 року. Відповідно до ст. 133,141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2954,14 грн (92869,52 х 3028 / 95191,42). На підставі викладеного,

Outcome: partial