Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

23 жовтня 2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал» до [PERSON] , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний виконавець Кудрановський Юрій Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальності «Цикл Фінанс» про звільнення майна з-під арешту, в якому позивач просило скасувати арешти, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: - номер запису обтяження №54417660 від 02 червня 2010 року, накладеного Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови серія та номер: 1453/10, виданого 02 червня 2010 року; - номер запису обтяження №54417654 від 05 квітня 2018 року, накладений на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижик А. П. про арешт майна боржника, серія та номер: 55443666, виданого 05 квітня 2018 року на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , власником якої «Преміум Лігал Колекшн». Позов мотивований тим, що 03 квітня 2024 року між ТОВ`Цикл Фінанс» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» в порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т. В., зареєсьрований в реєстрі за №261, на підставі якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло право власності на нерухоме майно, а саме квартиру, [ADDRESS] . Надалі позивачу стало відомо, що на вищевказану квартиру зареєстровано обтяження. Позивач зазначає, що наявний арешт порушує права ТОВ «преміум Лігал Колекшн» як нового власника на вільне користування та розпорядження майном, а саме чинить перешкоди у подальшому відчуженні даного майна. Ухвалою суду від 03 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2025 року у зв`язку з закінченням повноважень судді Арапіної Н. Є. справу передано в провадження судді Марфіної Н. В. 29 січня 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення від Дніпровського ДВС у місті Києві, відповідно до яких третя особа просить відмовити у задоволенні позовних. Відділ пояснив про відсутність підстав для зняття арешту з майна оскільки виконавчий документ було повернуто, а виконавче провадження не завершено. 04 лютого 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли письмові пояснення від ТОВ «Цикл Фінанс», відповідно до яких третя особа просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У поясненнях Товариство зазначає про наявність підстав для зняття арешту з квартири, оскільки позивач набув правомірно право власності, а наявні обтяження обмежують позивача у праві розпорядження спірною квартирою. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 03 квітня 2024 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до пункту 1.2 договору предметом купівлі-продажу є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право на продаж вказаного нерухомого майна належить продавцю на підставі: - договору іпотеки, укладеного між АПП «Аваль» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО «Степаненко В. Д. 28 листопада 2005 року за №3831; - договору відступлення прав вправа вимоги №114/2-60-1, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» від 28 квітня 2023 року; - договору про відступлення прав за договором іпотеки/застави, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» посвідченого Черленюх Л. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований за реєстровим № 143; - договору відступлення права вимоги №14/2-60. Укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк», посвідченого Черленюх Л. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований за реєстровим №142. Відповідно до пункту 2.1 договору продаж квартири, що є предметом даного договору здійснюється за 956 000,00 грн. При цьому згідно пункту 2.2 згідно зі звітом про оцінку майна, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Сан Лайн Консалт» вартість земельної ділянки, що є предметом даного договору становить 956 000,00 грн. Таким чином, сторони договору купівлі-продажу визначаючи розмір вартості квартири виходили із вартості земельної ділянки, інших доказів, які б підтвердили зазначені в умовах договору положення матеріали справи не містять. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав приватним нотаріусом Івано-франківського міського нотаріального округу Личуком Т. В. вчинено державну реєстрацію права власності на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу за ТОВ «Преміум Лігал Колекшн». Згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень, 05 квітня 2018 року вчинено запис про обтяження №54417654 на спірну квартиру на підставі постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижик А. П. Також 02 червня 2010 року вчинено запис про обтяження №54417660 на спірну квартиру на підставі постанови №1453/10 виданої 02 червня 2010 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. 25 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кудрановським Ю. В., в межах виконання виконавчого листа №2-694/1-2010, виданого 02 жовтня 2010 року про звернення стягнення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 частини 1 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження». У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 6 цього Закону на вимогу чи за дорученням державного виконавця. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно пункту 5 частини 3 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 05.05.2019 у справі № 554/10058/17. Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 дійшов висновку, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У справах про звільнення майна з-під арешту відповідачем має бути особа в інтересах якої накладено арешт. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оцінивши у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал» до [PERSON] , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний виконавець Кудрановський Юрій Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальності «Цикл Фінанс» про звільнення майна з-під арешту не підлягає задоволенню, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Позивач звертаючись з позовом не довів в чому саме проявляється безпосереднійзв`язок [PERSON] зі спірними матеріальними правовідносинами та який, на думку позивача, порушив, не визнав або оспорив його права, свободи чи інтереси, оскільки арешт накладався у виконавчому провадженні в якому [PERSON] був боржником. В порядку статті 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed