Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

11.09.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Демиденко Д.А., до Мелітопольської міської ради Запорізької області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 06 серпня 2004 по 22.06.2011 позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На емоціях 22.06.2011 розірвали шлюб, але продовжували проживати однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку. [INFO] [PERSON] загинув внаслідок отриманих поранень перебуваючи в Збройних силах України. Після його смерті відкрилася спадщина частину нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер 2323081200:02:066:0016, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 16.06.2023 позивачка звернулась до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори, Кравченко Т.В., із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не надано ані заповіту, ані документів, які б підтверджували родинні або шлюбні відносини між нею та померлим. З наведених підстав позивачка для оформлення спадщини просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнати право власності на частину земельної ділянки. 26.09.2023 ухвалою судді Дмітрієвої М.М. позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 11.03.2024 ухвалою судді Дмітрієвої М.М. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 24.04.2024 ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя витребувано спадкову справу у державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори КравченкоТ.В.(м.Київ,вул.Перемоги,буд.11) належним чином засвідчену копію спадкової справи після померлого [PERSON] 26.06.2024 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи за розпорядженням керівника апарату суду справу передано до розгляду судді Піх Ю.Р. 20.01.2025 ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя повторно витребувано в нотаріуса спадкову справу після померлого [PERSON] 18.02.2025 до суду надійшли матеріали спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають. Представник Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши та дослідивши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 серпня 2004 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00036602505 від 23.08.2022р. [INFO] у подружжя народилась дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис №1176. У результаті сімейних обставин, [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та рішенням цього суду вів 22.06.2011 шлюб розірвано. У той же час, [INFO] позивачка народила дитину, сина - [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис №1344. Фактично, з часу ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу, шлюбні відносини між позивачкою та [PERSON] не припинялися, навіть коли вони не тривалий час проживали окремо один від одного, [PERSON] все одно продовжував утримувати родину та проводити свій вільний час разом із дітьми та колишньою дружиною. Починаючи з 2012 року, [PERSON] та [PERSON] почали знову проживати однією родиною та вести спільне господарство, при цьому шлюбні відносини останні офіційно не реєстрували. Родина проживала в [ADDRESS] . Крім того, спільне проживання однією сім`єю разом з [PERSON] , разом із спільними дітьми, також підтверджується фотознімками зробленими під час сімейного відпочинку, свят та побутових щасливих моментів, що підтверджується доданими до позовної заяви та дослідженими судом фотознімками. Позивачка з [PERSON] спільно вирішували усі сімейні питання та дбали один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом здійснювали закупівлю харчів та придбавали необхідне для сім`ї майно, разом винаймали житло, спільно виховували та забезпечували своїх неповнолітніх дітей. З вересня 2014 року [PERSON] призвано на військову службу під час мобілізації, де останній безпосередньо приймав участь у проведенні антитерористичної операції та захисту незалежності та територіальної цілісності України, що підтверджується копією військового квитка № [NUMBER] та довідки №202 від 15.01.2015. 25 вересня 2015 [PERSON] отримав Посвідчення серії [NUMBER] ветерана війни - учасника бойових дій. Родина були вимушена з самого початку вторгнення російської федерації виїхати з тимчасово окупованої території України (м. Мелітополь Запорізька область) на підконтрольну Україні територію міста Запоріжжя. Родина, як внутрішньо переміщені особи, проживали у місті Запоріжжя за однією адресою по [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У лютому 2022 року, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, [PERSON] , з 05.04.2022 вступив до лав Збройних сил України (в/ч [NUMBER] , рота спеціального призначення тактичної групи, звання - солдат). При цьому розрахункова банківська картка, на яку зараховувалося грошове забезпечення [PERSON] від Збройних Сил України, перебувала у моєму володінні [PERSON] , яка за домовленістю з цивільним чоловіком, за сімейні кошти, на власний розсуд, забезпечували родину усім необхідним (одягом, їжею, медикаментами, житлом тощо). Фактично Позивачка та неповнолітні діти перебували на утриманні лише [PERSON] , інших видів доходу родина не мала. [INFO] [PERSON] , солдат, оператор 3 групи спеціального призначення 2 роти спеціального призначення, призваний [INFO] , загинув близько о 10 годині 30 хв. від отриманих поранень не сумісних з життям, в районі населеного пункту Піски Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї загиблого № 1321 від 15.08.2022. 16 серпня 2022 Позивачкою було отримано свідоцтво про смерть [PERSON] , актовий запис № 694 (свідоцтво [NUMBER] ). Позивачка самостійно вирішувала питання, що виникали з організації поховання [PERSON] , що підтверджується виданим витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00036518630. Отже, вищевказані обставини та додані до заяви документи у сукупності свідчать про те, що позивачка, маючи від шлюбу з [PERSON] доньку [PERSON] , [INFO] , після розірвання у 2011 році шлюбу народила від [PERSON] ще й сина - [PERSON] , [INFO] , не припиняла шлюбних відносин із [PERSON] , з яким і проживали однією сім`єю до моменту загибелі останнього під час виконання бойового завдання. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина частину нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер 2323081200:02:066:0016, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, яка знаходится за адресою: [ADDRESS]. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №8-1533/15-16 СГ від 14.06.2016 та в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Як спадкоємець за законом позивачка 16.06.2023 року звернулася до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори, Кравченко Т.В., із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак їй було надано відмову з роз`яснення що оформити спадщину вона не може в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини з спадкодавцем та відсутністю документів на спадкове майно. Згідно статей 30, 41Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Чинне ж цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21. Таким чином справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду і наявності в Позивача певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Аналізуючи надані Позивачкою докази на підтвердження своїх вимог, суд зазначає, що вони вели сумісне господарство, піклувалися один про одного, вони мали взаємні права та обов`язки, виховували дітей, отже все зазначене, і характер їх взаємовідносин, свідчить про їх стійкі сімейні відносини, оскільки вони проживали разом тривалий час як одна родина. Визначаючи період спільного проживання однією сім`єю суд зазначає, що з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом з 22 червня 2011 по [INFO] (по день смерті останнього). В зареєстрованому шлюбі померлий [PERSON] не перебував. Окрім того, слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, факт проживання однією сім`єю доведено у повному обсязі, надані суду докази є належними, достовірними та допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета заявлених вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що для реалізації позивачкою свого права на визнання її спадкоємицею після померлого [PERSON] існують об`єктивні перешкоди, а тому з метою захисту прав і свобод [PERSON] , суд прийшов до висновку про необхідність задоволення її заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість позивачці реалізувати своє право на оформлення спадщини. Що стосується вимог позивача щодо визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 2323081200:02:066:0016, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд вважає за доцільне зазначити про наступне. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина друга статті 1223 ЦК України). Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі статтею 1258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (зміна черговості). Позивачкою не доведено належними доказами факт неприйняття або відмови від спадщини іншими спадкоємцями першої черги - дітьми [PERSON] та його батьками, які в силу закону відносяться до першої черги спадкоємців. Отже, підстав для визнання за нею права власності на частину вказаної земельної ділянки немає.

Outcome: partial