Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Представник акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочене найменування - АТ «А-БАНК») - Шкапенко О.В., який діє на підставі довіреності №22908652-К-Н-О від 23.01.2024р., - звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. в розмірі 43 563,63грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що відповідач порушила умови укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка станом на 01.02.2025р. становить 43 563,63 грн. і складається з наступних сум: тіло кредиту - 25 100,03 грн.; проценти за користування кредитом - 18 463,60 грн. Відповідачка заперечила проти позову в повному обсязі та у письмовому відзиві просила відмовити в позові. В обґрунтування своєї позиції відповідачка посилається на те, що позивачем не надано доказів відкриття на банківському рахунку відповідачки кредитного ліміту в розмірі 25 777 грн., а також дотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення відповідачки про умови кредитування та узгодження з нею саме тих умов, які банк вважає узгодженими. Відповідачка стверджує, що не була ознайомлена з умовами кредитування та не погоджувала з позивачем розмір відсотків за користування кредитними коштами. Додатково відповідачка посилається на відсутність належних доказів обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку суми заборгованості. 26.02.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.03.2025р. від відповідачки на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідачки проти позову. 09.04.2025р. від представника позивача - Мальований В.В., який діє на підставі довіреності №23024428-К-О від 27.08.2019р., - на адресу суду надійшла відповідь на відзив (заперечення). У такій заяві по суті справи вказується, що в даному випадку предметом спору є кредитні кошти, які були перераховані на картку відповідачки, а видача кредитних коштів обумовлена укладанням між сторонами договору на умовах послуги банку «Швидка готівка». Відповідний кредитний договір був укладений між сторонами в електронній формі і містить всі погоджені сторонами умови кредитування, а розрахунок заборгованості відповідає умовам такого договору. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у письмових заявах позивача по суті справи викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачка була належним чином повідомленою в про час і місце судового розгляду справи, проте не з`явилась у судове засідання та не повідомила про причини неявки. В той же час враховуючи, що відповідачкою подано до суду відзив проти позову, а також відсутність у суду відомостей про поважність причин неявки відповідачки в судове засідання та відсутність з її боку клопотань про відкладення розгляду справи, то її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 14.05.2025р., проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч. 13 ст. 7, ч. 9 ст. 10, ст. 11, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 244, ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (14.05.2025), а дату складання повного тексту рішення (19.05.2025). Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 04.12.2019р. відповідачкою підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку /а.с. 14/. На підставі заяви відповідачки №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. про надання послуги «Швидка готівка» позивачем було надано їй кредит в розмірі 25 777 грн. шляхом зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок з платіжною карткою відповідачки № [NUMBER] , що підтверджується відповідним меморіальним ордером /а.с. 22/. Заява №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. підписана від імені відповідачки простим електронним підписом одноразовим ідентифікатором з використанням каналу мобільного зв`язку за номером телефону [NUMBER] /а.с. 17-18/. За змістом заяви №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. визначено наступні умови надання кредиту: сума кредиту - 25 777 грн.; строк кредиту - 36 місяців з 29.12.2021р. по 29.12.2024р. включно; процентна ставка - 50% на рік; розмір щомісячного платежу (платіж рівними частинами, ануїтет) - 1403,96 грн.; загальна вартість кредиту - 50 542,59 грн. Аналогічні умови кредитування зазначені у паспорті споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з якими відповідачка була ознайомлена в день складання заяви №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. /а.с. 15-16, 19/. Згідно виписки про рух коштів по кредиту №А32ССТ155101218370 за період з 29.12.2021р. по 31.01.2025р. відповідачкою було здійснено кілька платежів на погашення кредитної заборгованості на загальну суму в розмірі 4759 грн., внаслідок чого станом на 01.02.2025р., як і станом на 29.12.2024р. (останній день строку кредиту), за відповідачкою обчислюється заборгованість в сумі 43 563,63 грн. /а.с. 23-25/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки в сумі 43 563,63грн. складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 100,03 грн. та відсотків за користування кредитними коштами в сумі 18 463,60 грн., які нараховані за період з 29.12.2021р. по 31.12.2023р. /а.с. 20-21/. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не погоджується повернути заборгованість, обчислену позивачем, то останній звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1734). При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За частиною першою статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (а. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (а. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734). Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена у частині третій статті 9 цього Закону. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734). Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За матеріалами справи судом встановлено, що на підставі заяви відповідачки №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. їй було надано кредитні кошти позивачем в розмірі 25 777грн. шляхом зарахування відповідної суми коштів на її поточний рахунок з платіжною карткою № [NUMBER] , що підтверджується відповідним меморіальним ордером. Отже факт видачі позивачем відповідачці кредиту в розмірі 25 777грн. підтверджується належним чином. Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин на предмет погодження сторонами умов кредитування суд виходить з наступного. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2020р. у справі № 674/461/16-ц. Згідно з п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Поняття електронного доказу є значно ширшим за поняття електронного документу. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (статті 5, 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»). На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом. В цьому контексті слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що видачі кредитних коштів передувала електронна заявка від імені відповідачки на отримання кредиту за послугою «Швидка готівка». Підписання такої заявки від імені відповідача здійснено за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора з використанням каналу мобільного зв`язку з абонентським номером [NUMBER] /а.с. 17-18/. Належність відповідачці абонентського номеру мобільного зв`язку [NUMBER] не заперечується нею і підтверджується тим, що саме такий засіб зв`язку зазначений відповідачкою у заявах по суті справи, що подавались під час даного судового провадження. До того ж судом встановлено, що на виконання кредитних зобов`язань відповідачкою було сплачено на користь позивача суму коштів в загальному розмірі 4759 грн., з якої перші два платежі в розмірі по 1403,96 грн. сплачені у відповідності до умов графіку платежів, який передбачений у таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з якими відповідачка була ознайомлена в день складання заяви №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. У свою чергу відповідачка всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що її заявка на отримання кредиту від в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» за послугою «Швидка готівка» не містила умов кредитування або містила інші умови кредитування ніж ті, які зазначені у заявці №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. та наданих відповідачці при складанні такої заяви паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Не надано відповідачкою і будь-яких доказів на спростування доводів сторони позивача про використання одноразового ідентифікатора для підписання відповідної заявки. Таким чином, сукупний аналіз обставин спірних правовідносин та оцінка доказів, наданих суду та наявних в матеріалах справи, дозволяє дійти висновку, що кредитний договір №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. підписаний саме відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 29.12.2021р. правочину на умовах, передбачених змістом кредитного договору №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. Таким чином в даному випадку, враховуючи вищевикладені мотиви, суд доходить висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що відповідачем було погоджено умови кредитування за кредитним договором №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. шляхом підписання такого договору одноразовим ідентифікатором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки в сумі 43 563,63грн. складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 100,03 грн. та відсотків за користування кредитними коштами в сумі 18 463,60 грн., які нараховані за період з 29.12.2021р. по 31.12.2023р. /а.с. 20-21/. Після 31.12.2023р. позивачем не нараховувались будь-які платежі по кредитним зобов`язанням відповідачки. Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитного договору №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р., оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 4-8 відповідної заявки. Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитному договорі №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021р. і вона користувалась кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею станом на 31.12.2023р. (останній день нарахувань кредитором процентів) за нею обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 43 563,63 грн., з яких: 25 100,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18 463,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула в порядку та у строки, передбачені договором, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості в розмірі, яка виникла станом на 31.12.2023р. в сумі 43 563,63 грн. є обґрунтованими і правомірними, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2422,40 грн. /а.с. 1/. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати слід покласти на відповідачку в повному обсязі, а відтак за рахунок відповідачки слід відшкодувати позивачу витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved