Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути з відповідача на свою користь 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України відносно [PERSON] , що встановлено вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2024 року. Розмір завданої моральної шкоди позивач обґрунтовує перенесенням стресу через побиття її [PERSON] , вказана подія відбулась на вулиці перед очевидцями, а також наявні на тілі сліди побоїв ставлять позивача у незручне становище перед дочкою та онукою, а спогади про подію завдають моральних травм. Ухвалою суду від 11.11.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на 19.05.2025 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2024 року, який набрав законної сили 27.08.2024 року та не оскаржувався в установленому порядку, [PERSON] визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 125 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Зі змісту вироку судом встановлено, що 15 червня 2024 року приблизно о 07:00 годині, [PERSON] , знаходячись поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з уявних мотивів, маючи умисел на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс потерпілій [PERSON] множинні удари обома руками в область голови, у тому числі обличчя, а саме лівого ока та носу, при цьому декілька разів схопив її за верхні кінцівки та шию, міцно їх стискаючи. Крім того, [PERSON] , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , схопив її за волосся голови та, тримаючи у своїй руці, вдарив останню головою об бетонний паркан вищезазначеного домоволодіння. Отже, [PERSON] своїми умисними діями спричинив [PERSON] , згідно з висновком експерта № 958 п від 17.06.2024, тілесні ушкодження у вигляді саден на лобовій ділянці ліворуч, на бічній поверхні шиї праворуч, по зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині, передній поверхні правого плеча у нижній третині; синців на лівій щічній ділянці, лівої ділянки очної ямки, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.2.б. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р»). При вирішенні спору виходить з таких норм права. Оскільки у відповідності до положень ст. 82 ч. 6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як вказує ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Як вказував Верховний Суд у постанові від 05.12.2022 року ЄУН 214/7462/20, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. При визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Оскільки вироком суду доведено умисне завдання [PERSON] . [PERSON] множинних ударів в область голови та обличчя, що мали по собі наслідки у виді тілесних ушкоджень, суд погоджується з доводами позивача про завдання їй моральної шкоди, яка полягала в перенесеному стресі та моральних стражданнях, оскільки позивач перенесла фізичний біль, а потім була змушена проходити лікування та відновлення. Оцінка [PERSON] спричиненої моральної шкоди у 20000 гривень, на думку суду, є справедливою та розумною, відповідає обсягу завданої моральної шкоди, отже підлягає компенсації відповідачем. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч. 1 п. 6 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Представником позивача також заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 141 ч. 8 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки представником позивача повідомлено про надання розрахунку витрат на правову допомогу до ухвалення судового рішення, однак, станом на 19.05.2025 року докази не були подані, суд не вирішує питання про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача, оскільки представник позивача має право протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати відповідні докази. На підставі викладеного,

Outcome: approved