Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

13.02.2025 ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» звернулося до\~суду із\~позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обгрунтування позову зазначено, що 15.03.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладений кредитний договір № 182905 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив про ознайомлення із усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Клопотали про розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача. Станом на 04.12.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 15360 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000 грн, простроченої заборгованості за процентами - 12360 грн. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та позивачем ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2022 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 21.02.2025 судом отримана інформація про зареєстрвоане місце проживання фізичної особи відповідача. 26.02.2025 по справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.04.2025 від предстатвника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10500 грн. 10.04.2025 задоволене клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання. 30.04.2025 від представника відповідача надійшли пояснення по справі, згідно яких останній заперечував щодо вимог позивача, зазначаючи, що згідно п. п. 1.1, 1.2 договору факторингу ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Займер» за плату, а ТОВ «Займер» відступає ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Посилається на те, що позивачем не наданий жодний документ на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу», тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. 13.05.2025 у судове засідання сторони та їх представники не з`явились. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. 13.05.2025 ухвалою суду розгляд справи відкладений, визнано явку сторін обов`язковою для надання особистих пояснень. 20.05.2025 у судове засідання не з`явився представник позивача, повідомлений належним чином про дату, ас, місце розгляду справи. До суду з`явились відповідач та його представник, які заперечували проти задоволення позовних вимог у зв`язку із недоведеністю права позивача пред`являти зазначений позов. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними гл. 10 розділу ІІІ ЦПК України (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Інших заяв, клопотань до суду, у тому числі щодо розгляду справи у режимі відеоконференції, не надходило. Заслухавши доводи відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, 20.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його ухвалення та проголошення, оголосивши дату та час проголошення - 14 год 23.05.2025. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 15.03.2021 між між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладений кредитний договір № 182905 про надання фінансового кредиту, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив про ознайомлення із усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, позичальник надав клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 3000 грн, дата надання кредиту - 15.03.2021, строк кредитування - 25 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором станом на 04.12.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 15360 грн та складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 12360. На виконання вимог п. 2.4 кредитного договору відповідачем зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Товариством на підтвердження виконання п. 2.4 кредитного договору надана інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025 про перерахування 15.03.2021 на картковий рахунок відповідача кредитні кошти 3000 грн за реквізитами зазначеної платіжної картки. Зазначене стверджується наявними матеріалами справи, відповідачем та його представником не заперечувалось. 28.10.2021 між первісним кредитором та позивачем укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Разом з тим, до матеріалів справи представником позивача долучений реєстру боржників, однак до іншого договору факторингу, а саме: витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022, укладеного 17.02.2022. Натомість, матеріали справи не містять реєстру або витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01- 28/10/2021 від 28.10.2021, акта приймання-передачі цього реєстру боржників. Зазначене у своїй сукупності позбавляє суд можливості встановити факт дійсного набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 182905. Визначаючи наявність у позивача права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача, суд також виходить із такого. За приписами ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України). Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517\~ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Ч.1 ст.1077\~ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 зроблений висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. У постанові від 18.10.2023 по справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 по справі № 5026/886/2012 тощо). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Відтак, матеріали справи не містять відомостей про перехід права вимоги від первісного кредитора новому, як наслідок не підтверджено, що у позивача виникло право вимоги за зобов`язанням до відповідача, яке він міг би передати на підставі договору факторингу. Оцінюючи докази, суд зазначає, що витяг з реєстру прав вимоги (а.с. 9) містить відомост про те, що складений до договору факторингу № 01-17/02/2022, укладений 17.02.2022. Натомість у матеріалах справи наявний інший договір факторингу (а.с. 17-20), з якого не можливо встановити перехід саме за цим договором права вимоги до відповідача. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять додатків до зазначеного договору факторингу, як невід`ємних його частин. Крім того, наявний у матеріалах справи реєстр боржників не містить інформацію про те станом на яку дату нарахована заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, суми коштів, сплачені відповідачем у рахунок погашення заборгованості (за наявності), напрямки та підстави їх нарахування, відсутні відомості, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину та може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч.2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (гл.73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07.11.2018 по справі № 243/11704/15-ц). При цьому, у зв`язку із заміною кредитора саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними (постанова Верховного Суду від 04.06.2020 по справі № 910/1755/19). У свою чергу відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно практики Європейського Суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Принцип змагальності урівноважується із принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом, де збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч 3 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, що засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 20.12.2021 по справі № 911/3185/20). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 916/2040/20). Ураховуючи наведене, позовні вимоги позивача\~є недоведеними щодо відсутності порушеного права позивача, що ставить під сумнів перехід права вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем саме до позивача. Представником позивача протилежного не доведено та не спростовано. Інших клопотань, заяв суду не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, представник позивача не з`явився до суду 20.05.2025, коли явка сторін по справі визнана обов`язковою ухвалою суду від 13.05.2025 для надання особистих пояснень. Таким чином, під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Інші доводи сторін не спростовують висновку суду та не підлягають детальній оцінці. Згідно позиції Європейського Суду з прав людини в аспекті оцінки аргументів сторін, сформовану по справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» № 303A, п. 29). Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: ( 1) у разі задоволення позову - на відповідача; ( 2) у разі відмови в позові - на позивача; ( 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено у повному обсязі, судові витрати не підлягаюсть стягненню із відповідача.

Outcome: dismissed