Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Кредитної спілки «ІСТОК» до [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 29.07.2021 до Кредитної спілки «ІСТОК» звернувся [PERSON] із заявою на вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки на підставі рішення спостережної ради кредитної спілки про делегування правлінню повноважень заяву про вступ розглянуто та прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени Кредитної спілки «ІСТОК». 29.07.2021 [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 146 від 29.07.2021 та № 147 від 29.07.2021. Позивач зазначає що 29.07.2021 [PERSON] подав до кредитної спілки заяву на отримання кредиту, на підставі якої кредитний комітет прийняв рішення про надання кредиту члену кредитної спілки, про що сторони уклали Договір про споживчий кредит № ДК2-918. Відповідно до п.1.1. зазначеного кредитного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 75 700 грн. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни, встановлені кредитним договором. Строк дії договору становить 12 календарних місяців, до 29.07.2022. Відповідно до п.3.2. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 15 % річних. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 29.07.2021 позивач уклав із [PERSON] договір поруки № ДК2-918 ДП1, відповідно до умов якого поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим ордером № 99 від 29.07.2021. Згідно п.п. 4.1., 4.2. зазначеного кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати платежі, вказані в Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, що наведено у додатку до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною. Платежі проводяться позичальником згідно із зазначеним графіком у повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу або на зазначений у договорі рахунок. [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи його умови. Позивач наголошує,\~що загальна заборгованість за кредитним договором за період з 29.07.2021 по 01.12.2022 становить 133\~361,00 грн., з якої: заборгованість за основною сумою кредиту - 75 700 грн.; заборгованість за процентами 15 275 грн.; компенсація, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. кредитного договору 19 678 грн.; інфляційні нарахування 22 709 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути солідарно із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Кредитної спілки «ІСТОК» (код ЄДРПОУ 26364449) у солідарному порядку заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2-918 від 29.07.2021 станом на 01.12.2022 у розмірі 133 361 (сто тридцять три тисячі триста шістдесят одну) гривню 00 копійок. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.01.2023 зазначена цивільна справа передана в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою суду від 10.04.2023 відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідач [PERSON] своїм правом подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 31.01.2024, про що свідчить роздруківка з сайту Укрпошти за відповідним номером трекінгу, присвоєному такому поштовому відправленню. 12.02.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не має змоги здійснювати оплату за кредитним договором до 24.02.2024, у зв`язку з великим фінансовим навантаженням із споживчих кредитів, про що було відомо під час укладення кредитного договору. Вказав, що з 24.02.2022 у зв`язку з повномаштабною війною та оголошенням воєнного стану на території України, проходить військову службу в ЗСУ за контрактом. Також у відзиві зазначив, що при постановленні рішення просить врахувати, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який було доповнено згідно ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу у період дії в Україні неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. Посилаючись на вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути 106024,70 грн., з яких 75\~700,00 грн. основний борг; 4811,84 грн. інфляційне збільшення; 6533,01 грн. - 15 % річних; 18976,85 грн. 50 % компенсації за ст. 625 ЦК України, після припинення його перебування у складі Збройних Сил України та зупинити провадження у справі на строк, вказаний в п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі слід зазначити наступне. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102 ІХ, із 05:30 год. 24.02.2022 в України введено воєнний стан, який на теперішній час не припинено та не скасовано. Таким чином, на момент розгляду справи в Україні триває воєнний стан. Статтею 1\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» визначено військовий обов`язок. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Відповідно до ч. 2 ст.\~26\~Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Зміст та форма провадження у цивільних справах в умовах воєнного стану повинні відповідати завданням та основним засадам цивільного судочинства. Цивільним процесуальним законом визначені підстави для обов`язкового зупинення судом провадження у справі (ст.251 ЦПК України) та можливості зупинити провадження за заявою учасника справи чи з власної ініціативи (ст. 252 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~251\~ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна особа незалежно від її процесуального статусу має обґрунтовано передбачати дотримання судом принципів змагальності та рівності сторін, які є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду, закріпленого в\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.\~251\~ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань. Такі висновки знайшли своє відображення, зокрема, в ухвалах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №757/5240/16-ц, від 29.08.2022 по справі №461/5209/19, від 29.08.2022 у справі №461/5209/19 та в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 27.02.2023 №380/7845/21. Також Касаційний цивільний суд Верховного Суду визначав, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом (постанова від 29.03.2023 по справі №756/3462/20). Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, а також відсутність доказів перебування відповідача в лавах Збройних Сил України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 29.07.2021 відповідачем [PERSON] подано заяву на вступ до кредитної спілки «ІСТОК». Згідно рішення спостережної ради кредитної спілки «ІСТОК» про делегування правлінню повноважень заяву на вступ розглянуто та прийнято [PERSON] у члени кредитної спілки «ІСТОК». 29.07.2021 [PERSON] подав до кредитної спілки заяву про надання кредиту, на підставі якої кредитний комітет прийняв рішення про надання [PERSON] кредиту, про що сторони уклали Договір про споживчий кредит № ДК2-918. Відповідно до п.1.1. договору кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 75\~700, 00 грн., а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і виконати свої обов`язки за цим договором в повному обсязі. Строк дії договору становить 12 календарних місяців, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2 договору). Процентна ставка за користування кредитом за даним договором становить 15 % річних (п. 3.2 договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом, до дати та у розмірі, що вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, наведеному додатку до договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.6.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити нараховані зобов`язання в повному обсязі, згідно умов цього договору. 29.07.2021 між сторонами затверджено додаток до договору про споживчий кредит № ДК2-918 «Графік повернення кредиту та сплати зобов`язань». Згідно долучених до матеріалів справи копій видаткових касових ордерів від 29.07.2021 № 99 та від 30.07.2021 № 101 [PERSON] отримав грошові кошти на загальну суму 75\~000,00 грн. 26.10.2021 позивачем на адресу відповідача надсилалась письмова вимога про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № ДК2-918. Також, судом установлено 29.07.2021 між кредитною спілкою «ІСТОК» та [PERSON] укладено договір поруки № ДК 2-918 ДП1. Відповідно до п. 1.1 договору поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами договору про споживчий кредит № ДК2-918 від 29.07.2021, згідно якого позичальником є член кредитної спілки «Істок» [PERSON] та на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 75\~700,00 грн. на строк 12 місяців, зі сплатою процентів за користування за користування кредитом у розмірі 15 % річних, що нараховуються згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат кредитора, пов`язаних із неналежним виконанням позичальником зобов`язань по кредитному договору та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені кредитором, згідно умов кредитного договору та вимог чинного законодавства України. Відповідно до п.2.1. визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та інші особи, які дали поруку по кредитному договору, відповідають перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником, за повернення суми кредиту та нарахованих згідно умов кредитного договору зобов`язань, відшкодування збитків у відповідності до ст.ст.553-559 ЦК України. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними договором про споживчий кредит № ДК2-918 від 29.07.2021. Згідно п. п. 4.1., 4.2. зазначеного кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати платежі, вказані в Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, що наведено у додатку до кредитного договору, який є його невід`ємною частиною. Платежі проводяться позичальником згідно із зазначеним графіком у повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу або на зазначений у договорі рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.12.2022 відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 133 361 гривні 00 копійок, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 75 700 гривень 00 копійок, заборгованість за процентами 15 275 гривні 00 копійок та компенсація, згідно ч.2 ст.625 ЦК України та п.4.7.3. кредитного договору 19\~678,00 грн.; 22\~709,00 грн.- інфляційні нарахування. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] , заперечуючи вимоги позивача, посилається на п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що законодавець звільнив позичальника за кредитним договором від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, тобто від зобов`язання сплачувати кредитору суму боргу за кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені). Позичальник за кредитним договором не звільняється від сплати відсотків за користування кредитом у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що введення на території України воєнного стану, на який посилається відповідач, не звільняють останнього від виконання зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит від 29.07.2021, укладеним з кредитною спілкою «ІСТОК». Поряд з цим, при подачі до суду позовної заяви позивачем не враховано вищевказаний п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та в супереч зазначених вимог закону здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 25.08.2021 по грудень 2022 року в розмірі 22 709,00 грн. Враховуючи вимоги п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума інфляційних втрат за період з 25.08.2021 по 23.02.2022 у сумі 3\~967, 00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи, що між Кредитною спілкою «ІСТОК» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № ДК2-918 від 29.07.2021, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання [PERSON] кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, також ці зобов`язання не виконує відповідач [PERSON] , який відповідно до договору поруки несе солідарну відповідальність за порушення [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідачів соладірно підлягають стягненню кошти в у розмірі 114\~620,00 грн., із яких заборгованість за кредитом 75\~700,00 грн., заборгованість за процентами 15\~275,00 грн., компенсація, згідно ч. 2 ст. 625 ЦКУ та п. 4.7.3. кредитного договору 19\~678,00 грн., інфляційні нарахування 3\~967,00 грн. Крім того, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~132,35 грн. у рівних частках, тобто по 1066 грн. 18 коп. з кожного.

Outcome: partial