Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. В обгрунтування позову зазначає, що у 2019 року [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] , без дозвільної документації здійснив добудову до своєї квартири -коридору площею 4,7 кв.м. та гардеробної площею 7,4 кв.м. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями його майна, зокрема вказаної квартири, є в рівних частках дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після оформлення права власності на спадкове майно, 05.11.2021 року [PERSON] та [PERSON] відчужили на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . З цією метою [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] для виготовлення технічного паспорта. На підставі документів, виданих останнім (довідки № 108-10/21 від 18.10.2021 року, технічного паспорта) та договору купівлі-продажу проведено реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] з врахуванням об`єктів самовільного будівництва -коридору та гардеробної. Позивач зазначає, що в загальному коридорі, у зв`язку з переплануванням квартири [ADDRESS] самовільно змонтовано комору, переплановано коридор загального користування. Вважає, що з приводу самочинно добудованих коридору та гардеробної, перепланованого спільного коридору виник спір, так як здійснено самовільне захоплення земельної ділянки загального користування, замуровано вентиляційне вікно підвального приміщення, що створює конденсат на стінах, та добудова розташована на каналізаційному люці, що є порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку з вищевикладеним просив суд ухвалити рішення про знесення самочинного збудованих будівель, а саме коридору 2-1 площею 4,7 кв.м., гардеробної 2-2 площею 7,4 кв.м., квартири [ADDRESS] , та в коридорі загального користування демонтувати комору. Знесення провести за рахунок відповідачів у справі. Адвокат Рендюк Наталя Василівна, яка представляє інтереси відповідача [PERSON] , у відзиві на позовну заяву заперечила позовні вимоги. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю [PERSON] надав письмові пояснення, в яких вказав, що позовні вимоги не визнає. Адвокат Кушнірюк Юрій Дмитрович, який представляє інтереси відповідача [PERSON] , у відзиві на позовну заяву заперечив позовні вимоги. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. [PERSON] , який представляє інтереси позивача, скористався своїм правом та надав відповідь на відзив. Просив задовольнити позовні вимоги. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі, ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до наступних висновків. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України. Відповідно до частин 1, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до статтей 16, 386,391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Таким чином за позовом фізичної особи, рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності нею факту створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Судом встановлено, що до складу будинковолодіння по [ADDRESS] , входять житловий будинок літ.«А-2», житловий будинок літ.«Б-1», житловий будинок літ.«Є-2», сарай літ.«Г», огорожа № 1-2 (схематичний план земельної ділянки додається). До складу житлового будинку літ. «А-2» входять на першому поверсі квартири [ADDRESS] (власник [PERSON] ) та [ADDRESS] (власники подружжя [PERSON] ), на другому поверсі - квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] , до будинку літ «Б-1» - квартира [ADDRESS] , до будинок літ. «Є-2» - квартира [ADDRESS] (мешкає [PERSON] ) /а.с.60-61/. Земельна ділянка, на якій розташовані вказані житлові будинки ніким не приватизована, належить територіальній громаді міста Чернівці. [PERSON] , стверджує, про що не заперечували інші учасники справи, що до кожної з квартир облаштовано окремий вхід, а квартира [ADDRESS] (власники Гаврилюки) має окремий заїзд з [ADDRESS] . Облаштування окремих входів до квартир здійснено на підставі усної домовленості між співвласниками та кожен з них мав можливість організувати вхід та земельну ділянку біля входу під свої особисті потреби. Отже, до складу житлового будинку літ. «А» входять 4 квартири, дві на першому поверсі та дві на другому. Відповідно до позову, пояснень, відзивів, фото-світлин судом встановлено, що позивачем, який має вади зору, було замуровано вхід до своєї квартири зі сторони коридору загального користування, переобладнав віконний отвір під дверний з приміщення коридору, що входить до складу його квартири. Позивач здійснив самовільну добудову до свої квартири зі сторони [ADDRESS] , в якій встановив вікно та дерев`яні вхідні двері. Також ним огороджено під свої потреби частину земельної ділянки біля входу до квартири, встановлено хвіртку. Відповідно до відео та фото-світлин, доступ у двір багатоквартирного будинку [ADDRESS] зі сторони дороги загального користування по вулиці Дністрянській здійснюється через два окремих заїзди (встановлено двоє окремих воріт). Зліва від будинку розташовано заїзд до частини будинку літ.«А», у якому розташовано квартиру [ADDRESS] , що належать відповідачам 1 та 2, справа заїзд у двір, з якого здійснюється доступ до квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] /а.с.62-65/. Встановлено, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] ввійшла квартира [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,10 кв.м., у тому числі житловою 39,30 кв.м., що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі 21.11.2008 року. Тобто [PERSON] набув вказану квартиру у 2008 році в порядку спадкування /а.с.16/. Квартира [ADDRESS] , загальною площею 65,20 кв.м., в тому числі житловою 22,10 кв.м., до її складу входять наступні приміщення: дві житлові кімнати поз.«2-6» площею 17,20 кв.м. та поз.«2-10» площею 22,10 кв.м., кухня поз.«2-3, площею 4,40 кв.м., вбиральня поз.«2-4» площею 0,90 к.м., коридор поз.«2-5» площею 1,20 кв.м., дві комори поз.«2-7» площею 3,20 кв.м. та поз.«2-8» площею 1,30 кв.м., ванна поз.«2-9» площею 2,80 кв.м., що вже складає 53,10 кв.м. (тобто той об`єм майна, що увійшов до складу спадщини) та веранда, що складається з двох приміщень коридору поз.«2-1» площею 4,70 кв.м., та гардеробної поз.«2-2» площею 7,40 кв.м. /а.с.21-24/. Отже, комора, про демонтаж якої просить позивач, ввійшла до складу спадкового майна після смерті [PERSON] , та є частиною квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке ніким не скасоване, а відтак право власності на ці приміщення визнані державою шляхом видачі правовстановлюючого документа та реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пояснень [PERSON] , ним, як фізичною особою підприємцем, виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] та довідку №108-10/2021. Технічний паспорт виготовлявся на підставі фактичних замірів планування квартири [ADDRESS] та зі слів замовниці. Нею було виконано засклення відкритих дверних та віконних прорізів на терасі, без зміни геометричних розмірів у плані будинку. Внаслідок скління тераси утворилися два приміщення, коридор 2-1 площею 4,70 кв.м. та гардеробна 2-2 площею 7,40 кв.м. Дані будівельні роботи виконувались без втручання в конструктивні (несучі) елементи житлового будинку в цілому, і не є самовільними згідно діючого на той час наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 09.08.2012р (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури N 939 від 12.10.2023). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, щодо належності позивачу підвалу, про який він зазначає у позовній заяві, а також про утворення конденсату, замокання стін у підвальному приміщенні в результаті будівництва веранди. Під квартирою позивача розташоване підвальне приміщення, у якому влаштоване вікно /а.с.65/. Встановлено, що не відповідають дійсності доводи позивача щодо розташування фундаменту веранди на каналізаційному люці, оскільки каналізаційний люк розташований біля стіни веранди та доступ до нього вільний /а.с.68/. Також позивачем не доведено порушення його прав неможливістю використання земельної ділянки, оскільки в нього відсутня правова підстава володіння та користування вищевказаною земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункту «б» частини третьої\~статті 152 ЗК України). Згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 376 ЦК України\~право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта\~статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями\~391,\~396 ЦК України,\~статтею 103 ЗК України. У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої\~статті 376 ЦК України\~зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. З`ясування питань про можливість проведення відповідної перебудови потребує спеціальних знань, і відповідь на ці питання можливо отримати за результатами проведеної відповідної експертизи, клопотання про призначення якої позивачем та/або його представником під час підготовчого провадження розгляду справи не заявлялося, і така експертиза не проводилася на замовлення сторони позивача. За таких обставин, враховуючи, що право власності на нерухомий об`єкт до складу якого входить веранда, що складається з коридору та гардеробної, зареєстроване у встановленому законом порядку, а земельна ділянка, на якій знаходиться багатоквартирний будинок не перебуває ні у власності, ні у користуванні позивача, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення прав та інтересів позивача, а відтак права та свободи позивача не порушені, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed