Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Карнаух Владислав Андрійович звернувся до суду з позовом до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою, в якому просить: - визнати [PERSON] членом сім`ї наймача квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме - її чоловіка [PERSON] ; \~ \~ \~ \~- визнати [PERSON] наймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті наймача - її чоловіка [PERSON] та укладення із [PERSON] договір найму квартири; - визнати за [PERSON] право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що Остерською КЕЧ району 31.07.1992 чоловікові позивача - [PERSON] був виданий ордер №228 на право заняття квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначений ордер був виданий [PERSON] на вселення разом із своєю сім`єю, а саме позивачем (дружиною) - [PERSON] та спільним сином - [PERSON] . Після вселення до квартири позивач зареєструвала своє місце проживання у зазначеній квартирі. Однак у 1993 році позивач змінила місце своєї реєстрації, хоча на той час проживала у зазначеній квартирі разом із чоловіком та проходила військову службу в [ADDRESS] . Починаючи з моменту вселення, а саме з липня 1992 року і по сьогоднішній день позивач постійно проживає у цій квартирі, користується нею, утримує її в належному стані та сплачує комунальні платежі. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер і вона продовжила проживати у цій квартирі, користуватися нею, утримувати її в належному стані та сплачувати комунальні платежі. З 06.10.1992 позивач почала служити у військовій частині № [NUMBER] , яка розташовувалась у [ADDRESS] . 01.02.2008 Позивача було звільнено з військової служби наказом № 23, в якому зазначено, що вона отримала постійне житло за адресою: [ADDRESS] ). Під час проходження позивачем військової служби з 1992 по 2008 та після її закінчення вона проживала у зазначеній квартирі. Також доказами підтвердження проживання позивача у квартирі є: Договір від 26.02.2015 від 26.02.2015 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який був укладений Будинкоуправлінням № 1 Остерської КЕЧ району із позивачем. Договір № 1805 від 26.02.2015 про надання населенню житлово-комунальних послуг, який був укладений Будинкоуправлінням № 1 Остерської КЕЧ району із позивачем. Акт виконаних робіт від 17.12.2019 № 20191217-2А на обслуговування бойлеру, який знаходиться у квартирі позивача. Копії квитанцій про сплату комунальних послуг, Акт обстеження санітарно-технічного стану квартири [ADDRESS] від 21.03.2023 № 3, у якому зазначено, що [PERSON] є квартиронаймачем зазначеної квартири. Акт, складеними мешканцями будинку про проживання позивача у квартирі. Також зазначений факт може бути підтверджений свідками, а саме: [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ). Крім цього, зазначено, що під час проживання позивачем у квартирі Остерська КЕЧ району визнавала позивача квартиронаймачем, укладала із нею договори, жодних вимог щодо виселення за весь час проживання не надходило. 17.01.2025 позивачем була написана заява до Остерської КЕЧ району з проханням зареєструвати її місце проживання у цій квартирі. Однак листом від 17.01.2025 № 584/109 їй було відмовлено та зазначено, що немає підстав для реєстрації у квартирі. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. 27.01.2025 з метою реалізації вищезазначених положень Житлового кодексу Української PCP позивач, як особа, яка постійно проживала із [PERSON] та залишилася проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] , звернулася до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району з метою: 1. Визнати [PERSON] членом сім`ї наймача квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме - її чоловіка [PERSON] . 2. Визнати [PERSON] наймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті наймача - її чоловіка [PERSON] та укласти із нею договір найму квартири. 3. Визнати за позивачем право користування квартирою, що розташована за адресою : [ADDRESS] . 4. Вселити позивача до житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 5. Переписати особовий рахунок на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] . 6. Надати інформацію (документи, довідки, договори, тощо) з інформацією хто був і хто на даний час є квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак листом від 18.02.2025 № 584/363 відповідачем було відмовлено у визнанні позивача наймачем квартири, оскільки відсутні підстави для задоволення прохань, викладених у заяві. Зазначено, що позивач постійно проживає у вищезазначеній квартирі з липня 1992 року та по теперішній час, своєчасно сплачує комунальні послуги, утримує квартиру, тощо. З липня 1992 року позивач та її чоловік [PERSON] до дня його смерті жили разом однієї родиною, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання спільного для нас житла, піклувалися один про одного, надавали взаємну допомогу. Після його смерті [INFO] позивач продовжила проживати у квартирі, користуватися нею, утримувати її в належному стані, сплачувати комунальні платежі ті інше. Під час проживання позивача у квартирі, жодним власником будинку або балансоутримувачем до позивача не пред`являлись претензії щодо незаконності її проживання у квартирі. Ухвалою суду від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. 77-79 ЦПК України. Представник позивача звернувшись до суду з позовом просить визнати [PERSON] членом сім`ї наймача квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме - її чоловіка [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру Житомирської територіальної громади №2024/014249104 від 26.11.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 09.04.1993 року за адресою [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] подруга позивачки ствердила, що позивач в селищі Десна давно проживає, знає, що з 1995 року ввесь час проживала і на даний час проживає, в квартирі ніхто інший не проживає. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачки, після того як отримали квартиру спілкуються. Позивач проживала в квартирі разом з чоловіком і сином, вона і далі продовжує проживати там. Із положення\~ст. 58 Житлового кодексу\~УРСР (далі -\~ЖК УРСР) вбачається, що єдиною підставою для вселення у вільне жиле приміщення є ордер. На підстав ордера на жиле приміщення укладається в письмовій формі договір найму житлового приміщення (ст. 61 ЖК УРСР). Відповідно до\~ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого Приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі лише На підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до\~ст. 65 ЖК УРСР\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно норми\~ст. 64 ЖК УРСР\~до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~ст. 106 ЖК УРСР\~право на зміну договору найму жилого приміщення у разі смерті, наймача належить будь-якому членові сім`ї наймача. Отже законодавець чітко прописав, що таке право належить виключно членові сім`ї наймача. В постанові Пленуму Верховного Суду України, а саме п. 9 постанови від 12 квітня 1985 р. №2\~Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України", роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи отриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилими приміщеннями. Згідно з\~ст. 99 ЖК УРСР, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняєтеся і дія договору піднайму. Так, з наданих суду доказів встановлено, що позивач не зареєстрована у вказаній квартирі, а дотримання встановленого порядку при її вселенні та наявність згоди на це наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і позивачем, про певний порядок користування жилим приміщенням у справі не встановлено, факт набуття права на користування спірним жилим приміщенням не доведено. Квартира [ADDRESS] , належить до держаного житлового фонду власником якого є Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ 00034022), а Балансоутримувачем є Остерська КЕЧ (району), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Житло, що перебуває у власності МОУ призначено для проживання військовослужбовців та їх сімей, а також осіб що перебувають у трудових відносних з МОУ (працівники ЗСУ). Порядок та розподіл житлових приміщень власником якого є МОУ, здійснюється на підставі норм чинного законодавства у тому числі Наказом МОУ від 31.07.2018 №380. Згідно Наказу МОУ від 31.07.2018 №380, жилі приміщення МОУ розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Безпосередньо, житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Згідно з Постановою КМУ №1080 від 03.08.2006, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради Професійних Спілок від 11.12.1984р. N470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» що регулює облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. Згідно до вказаної постанови квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання. Жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку та за місцем перебування їх на квартирному обліку. На квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Наказом МОУ від 31.07.2018 №380 передбачено заборону взяття на облік військовослужбовців та члени їх сімей, які: - забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони; - мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, - із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій. Статтею 4 Житлового кодексу України визначено, що до житлового фонду відносяться жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях на території України. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У даному випадку, відповідач має забезпечити законне розподілення житлового приміщення, що перебуває на його балансі, а саме, квартиру [ADDRESS] , має отримати військовослужбовець ЗСУ, що проходить службу у Деснянському гарнізоні. Як видно з витягу з Реєстру територіальної громади, у позивача з 09.04.1993 року реєстрація місця проживання є Житомирська область. З невідомих причин позивач не реєструвала своє місце проживання у кв. [ADDRESS] , що може свідчити про небажання колишнього квартиронаймача на реєстрацію позивача місця проживання у вказаній квартирі. Щодо реєстрації проживання у житловому приміщенні державної власності, то відсутність такої, констатує факт втрати права користування таким приміщенням. Стосовно надання позивачем копії договорів укладених між ним та Будинкоуправлінням №1 Остерської КЕЧ (району) необхідно зауважити наступне. Будинкоуправління [ADDRESS] Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) є самостійним господарюючим суб`єктом, від свого імені надає житлово-комунальні послуги по будинках, які знаходяться на обслуговуванні, може вчиняти будь-які правочини, набувати майнових і особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в судах, та іншим учасником в правовідносинах. Будинкоуправління №1 має самостійний баланс, діє на засадах повного господарського розрахунку, має рахунки в установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, кутовий штамп та у разі необхідності може мати інші штампи, фірмові бланки та емблему зі своїм найменуванням, інші необхідні реквізити. Будинкоуправління №1 несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством України. Тобто, відповідальність за дії Будинкоуправління №1 Остерської КЕЧ (району) відповідач не несе. А відповідно, інформація щодо укладення договорів позивача з відповідачем не відповідає дійсності. До моменту звернення позивача до Остерської КЕЧ (району) у останньої були відсутні дані щодо відсутності реєстрації у згаданій квартирі. Відповідно, позивачем не визнається відповідач квартиронаймачем. Щодо висунення вимог щодо виселення, то у постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 р. у справі № 6-2931цс16, від 29.11.2017 р. у справі № 753/481/15-ц та постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 р. у справі № 695/2427/16-ц, від 09.10.2019 року у справі № 523/12186/13-ц, зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним та ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Так, з матеріалів справи встановлено, що на даний час, позивач не перебуває на обліку, як особа що потребує поліпшення житлових умов, не перебуває на військовій службі, а також не має відповідної вислуги років для постановки її на облік. Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення позову у справі не вбачається. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed