Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

09.04.2025 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява адвоката Василевської К.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 42 100 грн. Про понесення таких витрат заявник зазначив 26.11.2024 та у судових дебатах і протягом встановленого терміну подав відповідні докази. В судовому засіданні представник відповідача Василевська К.М., заяву підтримала, зазначила, що витрати на правову допомогу складають 42 100 грн., з урахуванням засідання щодо постановлення додаткового рішення. Представник позивача, в засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти заяви заперечувала, просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що позивач є пенсіонером, має посвідчення 2 категорії постраждалих внаслідок ЧАЕС, не має місця для проживання та перебуває в скрутному матеріальному становищі, в зв`язку з чим просила звільнити його від судових витрат застосувавши аналогію Закону. Відповідач в засіданні підтримав доводи свого представника. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2025 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Белугіна Венера Леонідівна, Державний реєстратор Козинської селищної ради Київської області Марченко Анастасія Володимирівна, про визнання договору про поділ спільного майна подружжя недійсним - відмовлено. 09.04.2025 представником відповідача подано заяву про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та потім, у встановлений законом строк подасть суду докази витрат на правову допомогу. З матеріалів справи, вбачається, що правова допомога відповідачу надавалась на підставі договору про надання правової допомоги № 1777 від 31.10.2024 /Т.4 а.с. 45-46/. Відповідно до п. 4.1 договору, орієнтована вартість послуг за надання правничої допомоги визначається в додатку №1 до даного договору, який є конфіденційним та може бути розголошений виключно за письмовою згодою Сторін, крім випадків його розголошення при поданні до суду заяви про відшкодування судових витрат. Остаточна вартість послуг, наданих Адвокатським об`єднанням визначається в рахунку на оплату правничих послуг. Відповідно до п. 4.2 договору, оплата за договором здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту надання рахунку, виданого Адвокатським об`єднанням. Відповідно до п. 4.3 договору, розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Адвокатського об`єднання. Згідно рахунків на оплату, відповідачем здійснено оплату послуг за надання правової допомоги, що підтверджується відповідними актами та квитанціями /Т.4 а.с. 48-53/. Крім того, з актів про надання послуг, вбачається, що вартість засідання становить 4 300 грн., що з урахуванням проведення судового засідання про ухвалення додаткового рішення становить 44 100 грн. Проте, в судовому засіданні представник відповідача, просила не враховувати суму в розмірі 2 000 грн. щодо адвокатських запитів, таким чином загальна вартість витрат на правову допомогу становить 42 100 грн. Відповідно до постанов Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18 визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи складність та тривалість розгляду справи в суді, а також те, що представником відповідача до закінчення судових дебатів було заявлено, про відшкодування витрат на правову допомогу в разі відмови в задоволенні позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявником подано належні докази обґрунтування розміру вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, у визначений законом строк, а тому заява про відшкодування витрат є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Щодо, заяви представника позивача, про звільнення позивача від оплати витрат на правову допомогу, оскільки останній має посвідчення ЧАЕС 2 категорії та має скрутне матеріальне становище, слід зазначити наступне. Згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Водночас відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Положеннями частини першої статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони (правова позиція ВСУ у справі за № 6-1544цс17), заява представника позивача про звільнення позивача від сплати витрат на правову допомогу є необґрунтованою.

Outcome: approved