Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У позовній заяві, з урахуванням збільшених позовних вимог, представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається, в розмірі 1/4 заробітку (доходів) боржника, а також додаткових витрат понесених на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 3105 гривень, та [PERSON] в сумі 4800 гривень. Заявлені вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що згідно судового наказу Любомльського районного суду Волинської області №163/1345/22 від 13вересня 2022 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку від усіх видів його доходів до досягнення дітьми повноліття.Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років.На даний час син сторін навчається в Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова. Період навчання з 29.07.2023 року по червень 2027 року. Позивачка самостійно утримує сина, здійснює витрати на взуття, одяг, гаджети, інші базові потреби. Також, позивачка здійснює грошові перекази на користь сина для задоволення його базових потреб. Син потребує матеріального утримання з боку батьків, оскільки через навчання не може працювати та самостійно себе утримувати. Крім цього, згідно довідки рахунку №09/04 від 30 серпня 2024 року оздоровчого центру "Мод. Ест" позивачка здійснила витрати на лікування його зубів в сумі 9600 гривень. Зазначені додаткові витрати на утримання сина були здійснені в період до досягнення дитиною повноліття. Також на утриманні позивачки перебуває донька [PERSON] . Донька навчається в музичній школі, позивачка оплачує її навчання. Зокрема, згідно квитанції 294450001 від 24.09.24 року позивачка здійснила витрати за навчання доньки в музичній школі в сумі 3200 гривень. Згідно довідки рахунку оздоровчого центру "Мод. Ест" позивачка здійснила витрати на лікування зубів доньки в сумі 3010 гривень. Матері самій забезпечувати дітей матеріально вкрай складно. Відповідач є особою працездатного віку, тому може приймати участь в витратах пов?язаних із утриманням повнолітнього сина, який продовжує навчання та додаткових витратах на утримання дітей. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 16 січня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали та примірник матеріалів позову відповідач отримав 30 січня 2025 року. Крім цього, згідно офіційної інформації із сайту Укрпошти, відповідач 26.02.2025 року одержав копію ухвали суду від 10.02.2025 року про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, визначений судом в ухвалі від 10 лютого 2025 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №\~958, відповідач відзиву на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , 194506 відповідно. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2005 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 03 листопада 2022 року. Відповідно до судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 13.09.2022 року із [PERSON] , в користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , наказано стягувати аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Син сторін - [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Відповідно до довідки від 03 жовтня 2024 року №395/605 [PERSON] перебуває на військовій службі (навчання) курсантів вищих навчальних закладів в Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова. Строк навчання з 29.07.2023 по червень 2027. Форма навчання денна. Відповідно до рахунку №09/04 від 30.08.2024 року за стоматологічні послуги надані [PERSON] в оздоровчому центрі "Мод. Ест" сплачено 9600 гривень. Дочка сторін - [PERSON] є ученицею Дитячої музичної школи №8 та за її навчання позивачкою сплачено 3200 гривень, що підтверджується квитанцією про плату №294450001. Також відповідно до рахунку №23/08 від 30.08.2024 року за стоматологічні послуги надані [PERSON] в оздоровчому центрі "Мод. Ест" сплачено 3010 гривень. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Згідно із ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Крім того, норми СК України передбачають принцип рівності прав та обов`язків батьків. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що син сторін [PERSON] досягла повноліття, його вік є меншим 23 років, продовжує навчання, навчається на денній формі за кошти державного(регіонального) бюджету, навчальний заклад знаходиться у місцевості не за його місцем проживання, через що, за такої сукупності обставин вочевидь потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків. Навчання сина на денній формі навчання достатньо свідчить про відсутність у нього можливості для самостійного заробітку та отримання доходу. Отже, суд вважає доведеною ту обставину, що син сторін [PERSON] у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батьків на своє утримання (придбання речей першої необхідності, продуктів харчування, одягу, доїзду до навчального закладу, до місця проживання тощо). При визначенні розміру аліментів, які належить стягувати з відповідача, суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У позові позивач заявляє до стягнення з відповідача аліменти на утримання сина у зв`язку з навчанням в розмірі 1/4 заробітку (доходу). Відповідач відзиву на позов не подав, тим самим не довів відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у зв`язку з його навчанням на рівні заявлених позовних вимог. Що стосується додаткових витрат на утримання дітей встановлено таке. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, указана норма стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно доч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19). У даному випадку дочка сторін [PERSON] , будучи неповнолітньою, навчається у Дитячій музичній школі на платній основі. Очевидним є те, що здобуття музичної освіти є тими особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), на які батьки зобов`язані нести додаткові витрати. Отже, навчання дитини у музичній школі є особливою обставиною, покликаною розвитком її здібностей, а тому такі витрати слід віднести до додаткових. Позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати, пов`язані із навчанням доньки. При цьому суд у даному випадку враховує й вартість навчання, яка по своїй сумі відповідає критеріям розумності. Щодо витрат понесених за лікування зубів, суд вважає, що необхідність у обстеженні та лікуванні зубів дітей є особливою обставиною, а тому такі витрати слід віднести до додаткових. Разом з цим, встановлено, що додаткові витрати на утримання сина були здійснені в період до досягнення ним повноліття - [INFO] . Позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати, пов`язані із лікуванням дітей. На переконання суду понесені позивачем, у відповідній частині, витрати на лікування та профілактику зубів дітей є розумними, ознак будь - якого необґрунтованого завищення таких витрат на шкоду відповідачу судом не встановлено. Обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали сплату відповідачем аліментів на сина у зв`язку з його навчанням, а також додаткових витрат, по справі не встановлено. Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, відсутність заперечень зі сторони відповідача, з врахуванням положень ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги по своїй суті є обґрунтованими і підставними. Ураховуючи наведене, позов підлягає задоволенню. Разом з цим, суд звертає увагу, що у довідці з навчального закладу термін закінчення навчання зазначено червень 2027 року. Відповідно до ч.2 ст.124 ЦПК України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. А тому, з урахуванням вищенаведеного, останнім днем закінчення навчання слід вважати 30 червня 2027 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору належить покласти на відповідача з урахуванням трьох позовних вимог.

Outcome: approved