Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь 64691,81 грн., з яких: 42172,90 грн. безпідставно отримані кошти, 18872,39 грн. інфляційні втрати, 3646,52 грн. штраф у вигляді 3% річних та судові витрати 5 тис. грн витрати на правничу допомогу та 3028,00 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову вказала, що 04.01.2022 року між нею та відповідачкою укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, підготований ТОВ «Гросаль», що надавало послуги агенції нерухомості. За умовами вказаного договору, відповідачка зобов`язалась продати, а вона придбати квартиру [ADDRESS] , договір купівлі-продажу мав бути укладений до 04.03.2022 р. На виконання умов договору нею передано відповідачці 1 тис. доларів США, що на день передачі грошових коштів становило 27200,00 грн. Станом на день звернення до суду договір так і не укладений, а відтак, отримані кошти є безпідставно набутим майном. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 20.03.2025 року представником відповідачки подано відзив на позов, у якому вказав, що відповідачка позов не визнає, вказав, що посилання позивачки на ст. 215 ЦК України є безпідставними, оскільки в порушення умов попереднього договору укладеного 04.01.2022 року, між позивачем та відповідачем відсутній факт підтвердження виконання обов`язків за попереднім договором саме позивача і як наслідок відсутність факту укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. Вказав, що відсутність дій як і намірів укладати договір купівлі-продажу позивачкою саме є основним порушенням вимог попереднього договору купівлі продажу квартири. Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, в прохальній частині позову представник просила проводити розгляд справи у відсутність. Відповідачка та її представник в судове засідання не прибули, про причини не явки суд не повідомляли, в матеріалах справи наявний відзив на позов. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 04 січня 2022 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, за п. 1 якого [PERSON] , [PERSON] зобов`язались продати об`єкт нерухомості будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаним пунктом визначено, що договір купівлі-продажу має бути укладено та посвідчено 2 місяці не пізніше, ніж 04.03.2022 року. За п. 2 попереднього договору, сторони домовились про істотні умови договору купівлі продажу, зокрема купівля-продаж об`єкта нерухомості має бути вчинена на суму 843200 грн, що становить в еквіваленті 31 тис. доларів США за курсом 27,2; продавець зобов`язаний звільнити об`єкт нерухомості від речей домашнього вжитку, вилучити ключі у осіб, які їх мали і передати продавцю до 04.02.2022 року; знятися з реєстраційного обліку разом з особами, зареєстрованими по вказаному об`єкту нерухомості в строк до 04.03.2022 р. Пунктом 4 попереднього договору сторони домовились, що покупець передає, а продавець приймає кошти у розмірі 27200,00 грн, що на день підписання еквівалентно 1 тис. доларів США, яка є авансом. Сторонами не надано правовстановлюючих документів на спірну квартиру, внаслідок чого суд позбавлений можливості встановлення її власників. Вказаний вище договір укладався двома продавцями [PERSON] та [PERSON] , однак, останнім вказаний попередній договір не підписувався. Згідно попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.01.2022 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони зобов`язались у строк до 28.02.2022 р. укласти договір купівлі-продажу (основний договір) житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на умовах, встановлених цим попереднім договором. 10.02.2022 року [PERSON] надав згоду на укладення від імені його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] договору купівлі-продажу належної йому 1/5 частки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] його колишньою дружиною [PERSON] . Справжність підпису засвідчена приватним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області Карастан О.І. Сторони не заперечують, що у визначений попереднім договором строк та по теперішній час включно основний договір купівлі-продажу квартири не укладений. Доказів вини саме відповідачки в ухиленні від укладення основного договору в строк до 04.03.2022 р. стороною позивача не надано. Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню, що 24.02.2022 о 05:00 президент рф оголосив своє рішення про початок спеціальної військової операції в Україні та збройними силами рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022 р. є тимчасово окупованою РФ територією України; окупацію завершено 11.11.2022 р. Жодною із сторін не доведено факт ухилення від виконання обов`язку щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 ЦК України, однією з яких є договори. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша\~статті 655 ЦК України\~передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч.1\~ст. 657 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої\~статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору невстановлена,- у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Приписи\~статті 570 ЦК України\~поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі продажу. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12 та Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/5297/16-ц. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, передбачені вимогами\~статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом статей\~546,\~548 ЦК України\~завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс -\~\~це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі № 296/10217/15-ц, яку правильно враховано судом першої інстанції. З наведеного слід дійти висновку, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток в подвійному розмірі. В свою чергу, аванс - це форма попередньої оплати, яка при виконанні зобов`язання зараховується до основного платежу, а у разі невиконання зобов`язання підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Як встановлено судом, 04.01.2022 року між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з укладенням в майбутньому договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , в результаті чого ними було досягнуто попередньої домовленості (договору) щодо його істотних умов, на виконання якої позивачкою в рахунок попередньої оплати було передано відповідачці грошові кошти в сумі 27200 грн, що на момент передачі було еквівалентно 1000 доларів США. Так, відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Отже, у особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема грошові кошти, згідно зі\~статтею 1212 ЦК України\~як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Оскільки основний договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані [PERSON] та отримані [PERSON] грошові кошти в сумі 27200 грн в еквіваленті 1000 доларів США є авансом, який виходячи з наведених вище положень законодавства підлягають поверненню позивачці. Тобто, передана позивачкою сума в розмірі 27200,00 грн, що еквівалентна 1 тис. доларів США є авансом за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, та, відповідно підлягає поверненню як аванс, а не як безпідставно набуте майно в порядку ст. 1212 ЦК України. В даних спірних правовідносинах договору про купівлю-продаж квартири сторонами не укладено, зобов`язання не вважається дійсним, а тому сплачена позивачкою за попереднім договором від 04.01.2022 р. сума у розмірі 27200 грн, що еквівалентно 1000 доларів США, не може бути визначена як безпідставно набуті грошові кошти, а є авансом, який підлягає поверненню незалежно від вини будь-якої із сторін. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки авансу в розмірі 27200 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, які за своєю правовою природою є авансом. Посилання позивачки на стягнення 1 тис. доларів США по курсу станом на день подання позову судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за попереднім договором сторони чітко визначили, що аванс складає 27200 грн, що на день підписання договору еквівалентно 1 тис. доларів, а відтак, не може бути змінено зобов`язання. Щодо стягнення інфляційних втрат та штрафів у вигляді 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 даної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних мав би бути проведений починаючи з 05 березня 2022 року (наступний після закінчення строку на укладення основного договору купівлі-продажу день) по дату подання позову 19.01.2025 року. Однак, з врахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачка звернулася з позовом про стягнення 64691,81 грн., задоволено позов в сумі 27200,00 грн, що складає 42,05%, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді оплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1273,27 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником відповідачки надано: договір про надання правничої допомоги у справі від 16.01.2025 року укладений між [PERSON] та адвокатом Петровою О.О., додаткову угоду №1 до Договору від 16.01.2025 р. про надання правничої допомоги у справі від 16.01.2025 р., яким визначено розмір гонорару в розмірі 5 тис. грн, які сплачені позивачкою за квитанцією №638273767340. Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено(висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Враховуючи, що стороною відповідача жодних заперечень з приводу неспівмірності, невідповідності розміру адвокатських послуг не надано та не заявлено, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки 5 тис. грн. витрат на правничу допомогу. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 26 травня 2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial