Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах сім`ї та дітей Гатненської територіальної громади, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та [INFO] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог позовної заяви представник позивача зазначає, що 26.01.1995 року, між позивачем, [PERSON] , [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, про що було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 11.02.2009 року та зроблено відповідний актовий запис N? 6. 09.07.2013 року, позивач [PERSON] , [INFO] змінив прізвище та ім?я « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] 1від 09.07.2013 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області, зроблено відповідний актовий запис N? 61. Представник позивача вказує, що від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 20.08.2008 року, яке зареєстроване Виконавчим комітетом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за N? 53. [PERSON] , постійно проживає разом з батьком, [PERSON] , за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . [PERSON] , перебуває на повному утриманні батька, [PERSON] . Мати, [PERSON] , не проживає з донькою та не виконує свої батьківські обов?язки стосовно доньки [PERSON] . Батьком [PERSON] , створено задовільні умови проживання з дотриманням санітарно-гігієнічних норм, задля належного розвитку дитини, [PERSON] . [PERSON] в свою чергу займається належним вихованням доньки, приділяє увагу фізичному та психологічному здоров?ю доньки, а також створює всі належні умови для здобуття повної загальної середньої освіти доньки. Мати, [PERSON] в свою чергу, взагалі не спілкується з донькою, не бажає проводити час з донькою та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, щодо виховання дитини, здобуття нею повної загальної середньої освіти доньки. Вказує, що мати, [PERSON] взагалі не відвідує дитину у навчальному закладі, а саме Гатненському ліцеї Гатненської сільської ради, не відвідує батьківські збори, загальні масові заходи, жодного разу не спілкувалася з адміністрацією ліцею. Не піклується про фізичний і духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Стверджує, що поведінка [PERSON] , свідчить про те, що маючи можливість спілкуватися з дочкою, [PERSON] , мати свідомо і умисно нехтує батьківськими обов?язками та не дбає про свою дочку, тобто вона ухилиляється від виконання батьківських обов?язків. У зв`язку з вищезазначеним, просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі в справі орган опіки та піклування Виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та [INFO] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 12.02.2025 року начальник [INFO] подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовити. Посилається на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Крім того, сторони досі перебувають у шлюбі і позивач не заявляв вимоги про стягнення аліментів з матері дитини. Також, [INFO] не вважає характеристику дитини [PERSON] достатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідачку, незацікавленість відповідачки навчанням дитини не може свідчити, що мати дитини взагалі не бере участі у її вихованні та не виконує своїх батьківських обов`язків, адже виховання дитини багатогранний процес і полягає не тільки у допомозі дитині в навчанні у школі. На думку [INFO] , вищевказана обставина має істотне значення під час вирішення даного спору, оскільки відповідно до абз. 4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) позбавлений батьківських прав. На думку представника [INFO] , подання позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, включає встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини батьком без участі матері, що не виключає того, що в даному випадку позивач намагається використати приватно-правовий інструментарій для здійснення спроби звільнення від конституційного обов?язку, передбаченого статтею 65 Конституції України. З цих підстав, просить суд у задоволенні позову відмовити. 14.02.2025 року представник позивача, адвокат Єлісєєв Д.О. подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказує, що [INFO] не є відповідачем у даній цивільній справі, а тому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не може подавати відзив на позовну заяву. Також звертає увагу суду, що позивачем [PERSON] подано позов про позбавлення батьківських прав відповідачку, виключно в інтересах дитини, задля належного психологічного та фізичного розвитку дитини. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Казаров І.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив позов задовольнити виходячи з поданих доказів та просив позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача, адвокат Єлісєєв Д.О. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суд не повідомив. Відповідачка будучи, відповідно до положень п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами №№0610231154054, 0610236175769, 0610242629356, 0610239267958, 0610249669868, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила. Представники третіх осіб Служби у справах сім`ї та дітей Гатненської територіальної громади та органу опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явилися. Представник [INFO] в судовому засіданні просив у задоволенні позовної заяви відмовити посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.08.2008 року виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України, сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.18). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 11.02.2009 року виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.19). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 09.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області вбачається, що позивачем змінено власне ім`я та прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). З характеристи виданої директором Гатненського ліцею Гатненської сільської ради М.Ганзя [PERSON] вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Належну увагу вихованню дитини приділяє тільки батько, який цікавиться навчанням та поведінкою дитини, систематично відвідує батьківські збори. Мама не виявляє зацікавленості щодо навчання дитини, жодного разу не приходила до школи та не телефонувала класному керівнику (а.с.16). З довідки про фактичне місце проживання №2432 від 05.06.2024 року виданої Центром надання адміністративних послуг Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З акта обстеження умов проживання від 14.10.2024 року складеного спеціалістом та начальником відділу служби у справах дітей та сім`ї Гатненської сільської ради вбачається, що умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічні норми дотримано, стосунки в сім`ї доброзичливі. Дитина проживає разом з батьком та бабусею (а.с.20). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені виданого Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного Міжрегіонаьного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №00050142682 від 19.03.2025 року вбачається, що 11.09.2009 року позивачем змінено власне ім`я та побатькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.127-128). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 30.01.2025 року №1/6, орган опіки та піклування прийшов до висновку про надання згоди на позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Зі змісту вказаного висновку випливає, що 26 січня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі в них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Службою у справах дітей та сім?ї Гатненської сільської ради було обстежено умови проживання неповнолітньої [PERSON] про, що було складено відповідний акт. Встановлено, що умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічні норми дотриманні, для дитини наявне місце для відпочинку, навчання, одяг для дитини відповідно віку, є все необхідне для всебічного розвитку дитини. На засідання комісії [PERSON] не з?явилася. До Служби у справах дітей та сім?ї Гатненської сільської ради [PERSON] ніколи не зверталася. Зі слів батька - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Зі слів дитини, [PERSON] з матір?ю вона не спілкується, жодних подарунків від неї не отримує. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей за ухилення від виконання батьківських обов?язків. Враховуючи вищевикладене, комісія прийшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-46). Згідно (ст. 171 ч.ч. 2, 3 СК України) дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, хоча й не зобов`язаний врахувати думку дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд ставив на обговорення учасників справи питання щодо забезпечення дитині можливості висловити в судовому засіданні думку щодо спору між батьками. Однак, представник позивача висловив позицію щодо неможливості забезпечення дитини, як безпосередньо в судове засідання, так і участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку через відсутність технічної можливості. Статтею 150 СК України, передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. В абзаці 2 п. 16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінки. У своєму рішення (справа "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька, матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , який затверджено рішенням Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області №1/6 від 30 січня 2025 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Мати, батько може бути позбавлено батьківських прав тільки з вичерпного переліку підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України, зокрема, якщо відповідний із батьків ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ст. 164 ч. 1 п. 2). При розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим (ст. 19 ч.ч. 4-6 СК України). Тобто, висновок органу опіки та піклування не є абсолютним. Передбачається, що такий висновок повинен бути обґрунтованим, об`єктивним, умотивованим, враховувати істотні для справи обставини. Повною мірою вищезгаданий висновок органу опіки та піклування цим вимогам не відповідає, його не можна визнати всебічним, об`єктивним щодо суттєвих обставин, які пов`язуються з позбавленням відповідачки батьківських прав щодо доньки. Висновок відображає по суті однобічну позицію, яку представив позивач, та в ньому не враховано обставин того, що сторони ще залишаються перебувати у зареєстрованому шлюбі , а також відсутність будь-яких доказів щодо умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в тому числі матеріального утримання дитини. Також не врахованого того, що мати проживає окремо від дитини не є ухиленням від виконання нею батьківських обов`язків, і попри те, що наведені у висновку факти та обставини самі по собі мали місце, вони не оцінювалися в контексті дійсних взаємовідносин матері та дитини та реальних дій (бездіяльності, поведінки) матері, тоді як ці обставини впливають на суть, мають істотне значення для правильного, законного і обґрунтованого висновку з чутливого сімейного питання. Разом з цим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає недостатньо обґрунтованим та поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Натомість, зазначений висновок фактично обґрунтований тим, щоб позбавити батьківських прав [PERSON] , оскільки вона матеріально не допомагає, не спілкується з дитиною та жодних подарунків дитина від неї не отримує. Разом з цим, у вказаному висновку зазначено, що зі слів батька - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Тобто, такий висновок не містить обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування відносно матері такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Вказаний висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, батька дитини та наданих ним документах та не доводить неможливості збереження відносин між дитиною і мамою. При цьому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Неактивність або певна бездіяльність [PERSON] , як матері з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20. У позовній заяві позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері. Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав матері щодо дитини, є крайнім заходом впливу, на неї як на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, і така вимога не була доведена в належний процесуальний спосіб. На думку суду, з урахуванням встановленого в справі та за наявних умов позбавлення матері батьківських прав щодо доньки наразі суперечило б інтересам дитини, було б передчасним, оскільки можливість належного врегулювання сторонами своїх відносин, пов`язаних із виконанням батьківських обов`язків, не можна вважати втраченою. Так само не є втраченою можливість врегулювання й інших питань, що стосуються інтересів спільної дитини сторін. Обставини, на які посилався позивач, не є достатніми і безумовними підставами для задоволення позову, що розглядається. Водночас відмова в даному позові не звільняє відповідачку від обов`язку брати належну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини та про необхідність у повній мірі і належним чином виконувати батьківські обов`язки, які випливають як із закону, так і моральних засад суспільства. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачці змінити ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Також, необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed