Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» (далі\~-\~\~ТОВ «ФК «ЄАПБ»),\~ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~ заборгованості за кредитним договором в сумі 93375,64 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. \~В обґрунтування\~позову\~зазначено,\~що 04.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 492847358. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу № 28/1118-01. 31.12.2020 додатковою угодою № 26 до вищезазначеного договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 166 від 28.12.2021 до даного договору факторингу укладеного між ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога»\~та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 492847358. 20.10.2022 між\~ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022 у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає ці права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 93 375,64 грн., з яких: 21\~999,08 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 71\~376,56 грн. сума заборгованості за відсотками. Однак, відповідач ухиляється від сплати своєї заборгованості, що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом, яким він просив суд стягнути із відповідача кошти за договором та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою від 14.05.2024 відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11.09.2024 задоволено клопотання про витребування доказів. 01.10.2024 надійшла заява про виконання ухвали суду. Ухвалою від 08.01.2025 задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 28.02.2025 задоволено клопотання про витребування доказів. 25.03.2025 надійшла заява з додатками. Представник позивача в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. В письмових поясненнях посилався на те, що, якщо вважати укладеним кредитний договір № 492847358 від 04.09.2021, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , то слідує, що на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ще не існувало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 492847358 від 04.09.2021, а тому воно не могло передати за договором від 28.11.2018 року право вимоги, яке у нього виникло тільки майже через два роки у 2021 році. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений договір № 492847358, який підписано позичальником одноразовим ідентифікатором та в паспорті споживчого кредиту зазначено умови кредитування (а.с. 7-11, 67-71). Факт перерахування коштів за кредитним договором підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 12, 13). Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2020 укладені додаткова угода № 26 до договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01, в якій сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції (а.с. 14-16). 20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~(фактор)\~та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, згідно з яким клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором, серед яких вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 93\~375,64 грн. (а.с. 17-19). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 492847358 від 04.09.2021 заборгованість відповідача [PERSON] становить 93 375,64 грн., з яких: 21\~999,08 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 71\~376,56 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 20-22зв.). Копії додаткової угоди № 26 до договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01 в новій редакції, копії витягу з реєстру права вимоги № 166 від 28.12.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року наданий ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копії витягу з реєстру права вимоги № 166\~від 28.12.2021\~до договору\~факторингу №\~28/1118-01\~від 28.11.2018\~року наданий ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.103-109). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1\~ст. 1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1\~ст. 1077 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] був укладений 04.09.2021, тобто після укладення договору факторингу, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», який був укладений 28.11.2018, а додаткова угода № 26 від 31.12.2020 укладена після відступлення права вимоги, але до укладення кредитного договору. Таким чином, на час укладення договору факторингу у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 492847358 від 04.09.2021, оскільки відповідач, на час укладання договору факторингу не був боржником-набувачем послуг чи товарів за первинним договором. З огляду на це, до позивача не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором, оскільки на час укладення договору факторингу від 28.11.2018 кредитного договору із [PERSON] ще укладено не було, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Отже, право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, у зазначені вище договори факторингу входити не могло. Суд констатує, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі\~від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступний переход прав вимоги, який є похідним, не може підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора\~ТОВ «ФК «ЄАПБ». Крім того, суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимоги, де боржником зазначено [PERSON] , сам по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатком до договору та його невід`ємною частиною. \~ \~ \~ \~Виходячи з викладеного вище суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed