Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Департамент соціальної політики Рівненської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи у розмірі 10 000 грн, а також понесених судових витрат. Позовна заява обґрунтована тим, що 04.04.2022 року відповідач звернулася із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у якій було зазначено інформацію про неповнолітню дитину, яка перемістилась разом із нею. На підставі поданої заяви та відповідно до Порядку №332 від 20.03.2022 відповідачу з урахуванням неповнолітньої дитини було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на період з 01.03.2022 до 30.04.2022 у розмірі 5 000 грн. щомісячно. 25.04.2022 відповідачу були зараховані кошти в розмірі 10 000,00 грн. за період з 01.03.2022 року до 30.04.2022 року. Проте під час обміну інформації з центральним рівнем 11.05.2022 року в зв`язку з технічним збоєм відповідачу 24.05.2022 року було повторно зараховано допомогу в розмірі 10 000,00 грн. за цей же період. За таких обставин надмірно (повторно) виплачені кошти державної соціальної допомоги в розмірі 10 000,00 грн. підлягають поверненню на підставі пункту 11 Порядку №332 від 20.03.2022 року. На адресу відповідача було направлено лист з вимогою відшкодування надміру виплачених коштів, які були проігноровані останньою, кошти повернуті не були, у зв`язку з чим і подана дана позовна заява. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Так, 07 квітня 2025 року відповідачем подано відзив на позов, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав його безпідставності та необґрунтованості. 01 травня 2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позові. 06 травня 2025 року відповідачем подано відповідь на відзив, які за змістом є запереченнями на відповідь на відзив, у яких остання підтримала вимоги викладені у відзиві на позов та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з довідками №5612-5000889744 від 08 квітня 2022 року та №5612-5000890034 від 04 квітня 2022 року [PERSON] та її син [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в місті Рівне (а.с.8-9). 04 квітня 2022 року [PERSON] звернулась до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, вказавши відомості про неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Департамент соціальної політики Рівненської міської ради рішенням про призначення допомоги переміщеним особами на проживання від 20.04.2022 призначив відповідачу допомогу ВПО на сім`ю в загальній сумі 5 000 грн з 01.03.2022 до 31.05.2022 (а.с.7). 25.04.2022 року відповідачу були зараховані кошти в розмірі 10 000 грн. за період з 01.03.2022 року до 30.04.2022 року. Проте, під час обміну інформації з центральним рівнем 11.05.2022 року в зв`язку з технічним збоєм відповідачу 24.05.2022 року було повторно зараховано допомогу в розмірі 10 000 грн. за цей же період. За таких обставин позивач вказує, що надмірно (повторно) виплачені кошти державної соціальної допомоги в розмірі 10 000 грн. підлягають поверненню на підставі пункту 11 Порядку №332 від 20.03.2022 року. Правовідносини, що виникають у сфері дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а також надання допомоги на проживання таким особам регулюються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 20 березня 2022 року № 332 (далі Порядок № 332 у редакції, що діяла на час звернення відповідача із заявою та призначення допомоги). Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»). Відповідно до п. 2 Порядку допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204. Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Згідно з п. 3 Порядку допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року. Пунктом 11 Порядку (у редакції від 24.05.2022) передбачалось, що у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Відповідно до п. 29 Порядку № 332 (у теперішній редакції) у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Як вказує позивач, під час обміну інформації з центральним рівнем 11.05.2022 року в зв`язку з технічним збоєм відповідачу 24.05.2022 року було повторно зараховано допомогу в розмірі 10 000 грн. за період з 01.03.2022 року до 30.04.2022 року, а відтак надмірно (повторно) виплачені кошти державної соціальної допомоги в розмірі 10 000 грн. підлягають поверненню на підставі пункту 11 Порядку №332 від 20.03.2022 року. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлявся лист з вимогою відшкодування надміру виплачених коштів, проте дані вимоги залишись без виконання. Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України, відповідно до приписів якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оскільки нараховані відповідачу кошти в розмірі 10 000 грн. є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, то при вирішенні питання повернення вказаних коштів підлягають застосування положення статті 1215 ЦК України. За змістом диспозиції цієї норми правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата, та сумлінність поведінки одержувача презумуються, а отже тягар доказування рахункової помилки та/або недобросовісності дій набувача покладається на особу, яка заявляє вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів. За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Велика Палата Верховного Суду 16.01.2019 року, розглянувши справу № 753/15556/15-ц, у Постанові від 16.01.2019 року сформувала правову позицію з даного приводу, а саме: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача зрезюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум». З наведеного вбачається, що надміру виплачена суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 10 000 грн. підлягає поверненню позивачу у разі доведеності його рахункової помилки або недобросовісності відповідача. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не обґрунтовується недобросовісність відповідача та не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач допустила будь-яку недобросовісну поведінку, вчинила дії, які призвели до отримання повторної допомоги на проживання ВПО. Також позивачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги, внаслідок чого відповідач отримала 10 000 грн. допомоги на проживання. Так, у матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано доказів, що встановлювали б факт наявності рахункової помилки, зокрема висновки ревізії, акти перевірки чи службового розслідування, будь-яка інша інформація, яка б підтверджувала виникнення помилки при нарахуванні допомоги, вказувала на фактичні обставини, за яких відбулася така рахункова помилка. Навіть якщо припустити виникнення технічного збою під час обміну інформацією, на підтвердження чого жодних доказів надано не було, позивачем не обґрунтовується, що такий збій є саме рахунковою помилкою, що призвела до виплати відповідних грошових сум. Крім того, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, в пункті 71 якого зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. З матеріалів справи вбачається, що підставою для повернення сплаченої відповідачу допомоги повторно, на думку позивача, є технічний збій під час обміну даними з центральним рівнем. Проте, будь-яких доказів на підтвердження цього позивач не надав, як і не навів обставин щодо недобросовісності набувача допомоги або виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги. Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed