Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] про скасування усиновлення. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2017 року ним було усиновлено дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року розірвано шлюб між позивачем та матір`ю дітей - [PERSON] . Позивач вказує, що між ним і дітьми склались стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, оскільки позивач не відчуває себе членом сім`ї та батьком дітей, що негативно впливає на його емоційний стан, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою від 06 вересня 2024 року прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 21 жовтня 2024 року позивач подав уточнену позовну заяву в якій зокрема просив: скасувати усиновлення [PERSON] дітей - [PERSON] та [PERSON] та внести зміни до актових записів про народження, а саме прізвище батька - [PERSON] , замінити на попередні прізвища, а також по -батькові змінити на попередні. 8 листопада 2024 року позивач знову ж таки подав уточнену позовну заяву в якій вказує, що скасування усиновлення проводиться виключно в інтересах дітей та просить внести після скасування усиновлення відповідні зміни в актові записи про народження дітей в графі батько. Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року суддею прийнято до провадження справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник, кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач пояснив, що колишня дружина створила іншу сім`ю, вони не спілкуються з дітьми та вони стали чужими для нього. З донькою позивач не спілкується з 2021 року, а з сином ще рік назад спілкувався, телефонував. З 2022 року позивач бере участь в бойових діях, часто змінює номера телефонів і не спілкується з дітьми взагалі, тож просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій вказує, що наразі проживає в Канаді, після розлучення батьків вони поступово перестали спілкуватись з батьком, хоча її брат продовжував спілкування. Вона, в цілому, з розумінням відноситься до ситуації, однак заперечує з тієї підстави, що доведеться змінювати документи, а це для неї на даному етапі є важким питанням. Також зазначає, що оскільки відповідач прийняв рішення про всиновлення на певному етапі свого життя, тож потрібно нести відповідальність за прийняті рішення. Відповідач- [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , заперечила проти задоволення позовних вимог із посиланням на те, що донька вже є дорослою, а син підліток. Син вважає лише відповідача батьком. Донька не спілкується з батьком, так як виїхала до Канади, а син ще осінню ходив з батьком на піцу, зідзвонювались. В січні вони поїхали до доньки в [PERSON] , повернулись лише в кінці березня. Вказує, що не забороняє дітям спілкуватись з колишнім чоловіком, однак зважаючи на той факт, що чоловік бере участь у бойових діях та часто змінює номери телефону, то не завжди вдається. Але син бажає і надалі спілкуватись з батьком. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що саме [PERSON] вважає батьком, йому подобається проводити з ним час, гуляти, ходити в якісь заклади, дізнаватись щось нове, він сумує за ним та для нього важливим є збереження прізвища. Останнім часом спілкування припинилось і певно питання чи буде він батьком для нього не є дуже важливим. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та висновок щодо предмета спору. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2017 року [PERSON] всиновив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із зміною прізвищ дітей на [PERSON] , по батькові на - [PERSON] / [PERSON] та внесено відповідні зміни в актові записи про народження дітей в графі батько. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Як слідує з висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, [PERSON] проявляє свідому та неусвідомлену емоційну прив`язаність до батька - [PERSON] , яка є позитивно забарвленою, стосунки з батьком не розірвані та продовжуються. Враховуючи інтереси дитини, вважають за недоцільне скасування усиновлення. Згідно частин першої, другої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), ратифікованої Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. У частині першій статті 238 СК України передбачено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, суду не надано належних та допустимих доказів існування обставин, передбачених ст. 238 СК України для скасування усиновлення. При цьому суд враховує, що [PERSON] з 2017 року проживали однією сім`єю, позивач увесь цей час був батьком дітей. У нього склались хороші стосунки з дітьми. Участь позивача в бойових діях з 2022 року та необхідність частіше змінювати номер телефону звичайно, що вносить свої труднощі в спілкуванні з дітьми, але з урахуванням позиції дітей, їх віку, коли вони вже все усвідомлюють, та будь-яка зміна документів, прізвища та по батькові буде вносити додаткові труднощі та напругу в життя усиновлених, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Приймаючи таке рішення, суд враховує відповідний висновок органу опіки та піклування, а також довідку Дніпропетровського центру соціально - психологічної допомоги Дніпропетровської обласної ради від 6 січня 2024 року №1 про надання соціально-психологічної допомоги в умовах цілодобового стаціонару з якого слідує, що зберігається зв`язок [PERSON] та [PERSON] при спілкуванні з дитиною і він вважає все ж батька значущою особою в своєму житті. Посилання представника позивача на те, що скасування усиновлення не суперечитиме інтересам дітей, оскільки вони самі не бажають спілкуватися із батьком, суд вважає безпідставним, адже скасування усиновлення завдає моральних страждань дитині, що є особливо небезпечним для дитини підліткового віку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed