Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, в якому просить визнати дії відповідача незаконними та повернути позивачу 13321,56 грн., які він отримав незаконно, на підставі виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова від 06 червня 2023 року у справі № 641/9893/21, яке скасоваоно ухвалою суду від 15.02.2024 року; стягнути з відповідача на користь позивача незаконно отриману суму у розмірі 13321,56 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати та пеню на рівні подвійної ставки НБУ за весь час затримки повернення коштів, які відповідач отримав незаконно та утримує їх у себе; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В обґрунтування вимог позивача [PERSON] , представник позивача Кущ Ю.О. посилався на те, що позивач [PERSON] , є інвалідом ІІ групи з дитинства (ДЦП). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» задоволені в повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.01.2015 року по 31.10.2021 року в розмірі 32030,19 грн. Стягнуто в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн. 08 листопада 2023 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 73275110 на підставі виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі № 641/9893/21, в рамках якого з позивача [PERSON] було стягнуто кошти у розмірі 13321,56 грн. Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року у справі № 641/9893/21 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, скасовано. Представник позивача [PERSON] [PERSON] неодноразово звертався до приватного виконавця Близнюкова Ю.В. з заявами про повернення безпідставно набутих та збережених ним коштів у розмірі 13321,56 грн., проте відповідач відмовився повертати грошові кошти, які він отримав незаконно. В зв`язку з цими обставинами позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полаягає у душевних муках та стражданнях, яку представник позивача оцінює в 10000 грн. Представником відповідача приватного виконавця Близнюкова Ю.В. адвокатом Костирею Г.А. був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Приватний виконавець Близнюков Ю.В. на підставі виконавчого листа та заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року у справі №641/9893/21, відкрив ВП №73275110 в рамках якого у різні періоди часу, стягнув з позивача кошти у розмірі 13321,56 грн. 11.12.2023 року виконавче провадження було закінчено як фактично виконано на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Листом від від 03.05.2024 року, відмовлено повернути [PERSON] , стягнуті по ВП №73275110 грошові кошти у розмірі 13321,56 грн., оскільки вони стягнути до винесення рішення від 15.02.2024 року, а саме ухвали суду про скасування заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року у справі № 641/9893/21 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. В судове засідання представник позивача Кущ Ю.О. не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Приватний виконавець Близнюков Ю.В. в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини другої\~статті 247 ЦПК України, судом не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, позивач [PERSON] , є інвалідом ІІ групи з дитинства (ДЦП), довідка серії МСЕ № 165166. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» задоволені в повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.01.2015 року по 31.10.2021 року в розмірі 32030,19 грн. Стягнуто в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн. 08 листопада 2023 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 73275110 на підставі виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі № 641/9893/21, в рамках якого з [PERSON] було стягнуто кошти у розмірі 13321,56 грн. 11 грудня 2023 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. винесено постанову про закінчення викоонавчого провадження № 73275110, як фактично виконано на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року у справі № 641/9893/21 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, скасовано. 15 жовтня 2024 року Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» задоволені частково. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.04.2017 по 31.10.2021 в розмірі 28306,08 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» сплачений судовий збір в розмірі 2005,99 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу предстиавника [PERSON] [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2024 року залишено без змін. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». За приписами ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, дії виконавця при примусовому виконанні рішення суду здійснюється у спосіб та порядок, визначені виконавчим документом, а отже і рішенням суду. Частиною 1 ст. 13 Закону України передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Після скасування рішення суду, на підставі якого було здійснено стягнення коштів, боржник може подати заяву про поворот виконання рішення.\~ У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року N 13-рп/2011 вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішені цього спору, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом\~України межах і відповідно до законів. Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Суд зазначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Обрання неналежного способу захисту є самостійної підставою для відмови у позові. Підстави для відмови у задоволенні позову визначаються цивільним процесуальним кодексом України, а також встановлюються в рішеннях Верховного Суду та інших судових органів.\~Важливо зазначити, що відмова у задоволенні позову не означає, що позивач не має можливості захищати свої права в інших спосіб.\~Він може подати позов повторно або обрати інший спосіб захисту.\~ Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові (Правовий висновок Верховний Суд України у постановах від 2 липня 2014 № 6-78цс14 та від 09 грудня 2015 № 6-849цс15). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] \~до приватного\~виконавця виконавчого\~округу Харківської\~області Близнюкова\~Юрія Володимировича\~про стягнення\~коштів,\~та відшкодування\~моральної шкоди, та відсутність підстав для задоволення позову. Одночасно, суд зазначає, що позивач [PERSON] не позбавлений права звернутися до суду з заявою про поворот виконання рішення, в порядку, передбаченого Розділом VI ЦПК України. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed