Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Зміст позовних вимог. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути з [PERSON] (далі Відповідач) суму в розмірі 9315,60 грн, складовими якої є: 8100,25 грн - заборгованість витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень за адресою [ADDRESS] за період з 01.10.2020 по 01.11.2023 року, 220,18 грн - інфляційні втрати, 72,00 грн - 3% річних за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 року, 923,17 грн заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.10.202 по 01.11.2023 року. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн, який був сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Відокремлений підрозділ Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», основною діяльністю якої є виробництво теплової енергії та надання її споживачам (фізичним та юридичним особам). Здійснюючи свою діяльність, позивач в опалювальний період 2020-2023 років забезпечував тепловою енергією житловий будинок [ADDRESS] , який підключений до системи централізованого опалення, в якому знаходиться квартира відповідачки під [ADDRESS] , яка є її наймачем. Квартира відповідача обліковується у позивача, як така, що в законному порядку була відключена від внутрішньобудинкової системи централізованого теплопостачання та має систему індивідуального опалення. Будинок за адресою [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до будинку здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач отримував послуги з постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку (в подальшому - загальнобудинкові потреби опалення). Однак, відповідачка своєчасно оплату за отримані послуги не здійснювала, в результаті чого виникла вищевказана заборгованість за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та за абонентське обслуговування, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та вирішити питання про розподіл судових витрат. Аргументи інших учасників справи. З відзиву на позов, який підписаний представником відповідача, вбачається, що відповідачка позов не визнає, зазначаючи про те, що позивачем не доведено, що саме відповідачка є споживачем в квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки позивачем відкрито особовий рахунок на ім`я власника [PERSON] / [PERSON] , в той час згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , а відповідачка є лише у квартирі зареєстрованою і ніяких договорів з позивачем не укладала. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено того, що [PERSON] є відповідальним наймачем або власником квартири. Крім того у відзиві зазначено, що квартира [ADDRESS] з 2007 року відключена від внутрішньобудинкової системи централізованого теплопостачання та знаходиться на індивідуальному опаленні, а тому твердження про те, що відповідачка є споживачем послуг з централізованого опалення у будинку [ADDRESS] є хибним, оскільки зазначене вказує на те, що власник квартири відмовився від отримання послуг з теплопостачання, а як наслідок не може вважатись, що приєднався до індивідуального публічного договору, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що між позивачем та власником квартири були встановлені договірні відносини. Також у відзиві зазначається про відсутність належних доказів, які б свідчили про надання послуг відповідачу, оскільки актами про підключення житлового будинку до мереж теплопостачання підтверджується факт підключення саме багатоквартирного будинку, а не квартири відповідача. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, тобто відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, але не надає жодної технічної документації або схеми, які підтверджують наявність у приміщеннях загального користування, допоміжних приміщення, технічних приміщеннях систем, приладів обігріву та інших приборів. Відсутність зазначених доказів, думку представника, ставить під сумнів надання відповідних послуг з боку позивача відповідачу та як наслідок відсутність правових підстав нарахування заборгованості. Третьою особою надані пояснення, які підписані головою ОСББ «Шанс» м. Мирноград Пугач О., з яких вбачається, що третя особа заперечує проти позову. Вказані пояснення повністю збігаються з доводами відповідача, які зазначені у відзиві. Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Димитрівського міського суду Донецької області від 05.06.24 року розгляд справи передано судді Рибкіну О.А. Ухвалою Димитрівського міського суду від 02.07.2024 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСББ «Шанс» м. Мирноград. Справу відкладено. Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 року №2584/0/15-24 змінено територіальну підсудність судових справ Димитровського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з 02.09.2024 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2025 року цивільну справу передано в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська - Леміщенко О.О. Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року справу прийнято до провадження судді Леміщенко О.О. та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заяви та клопотання. Сторони та третя особа, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, до суду не з`явились. В матеріалах справи маються заяви представника позивача, представника відповідача про розгляд справи без їх участі. В заяві представника позивача зазначено, що позивач повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача в своїй заяві заперечує проти задоволення позовних вимог і просить відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Будь-яких інших клопотання, заяв від учасників справи не надходило. За відсутності учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини, що встановлені судом. В судовому засіданні встановлено, що позивач виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів м.Мирноград послугами з централізованого теплопостачання. Вказане відповідачем не оспорюється. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 337859717 від 04.07.2023 року (а.с.9) власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно відомостей реєстраційної служби (а.с.8,173) [PERSON] є зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] з 2002 року по теперішній час. Позивачем на ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (а.с.197-200). Зі \~змісту заяви\~відповідача про\~перегляд заочного\~рішення (а.с.87-88) вбачається, що відповідачка не оспорювала факту фактичного та постійного проживання в квартирі з моменту її реєстрації в ній по теперішній час. Будинок [ADDRESS] під`єднаний до об`єднаної системи центрального опалення. Вказана обставина відповідачем не оспорюється. Квартира відповідача за адресою: [ADDRESS] , відключена від систем ЦО і ГВП, що підтверджується відповідним актом від 01.10.2007 року (а.с.11). На підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] на ім`я, у період з жовтня 2020 року по листопад 2023 року до будинку за адресою: [ADDRESS] надавалась послуга теплової енергії(а.с.197-200,204). Згідно Актів про підключення (відключення) об`єкту до системи централізованого опалення (початок (закінчення) опалюваного сезону) в період з 29.10.2019 до 01.04.2023 щороку на початку опалювального періоду проводилося підключення об`єкту централізованої системи опалення за адресою: [ADDRESS] та наприкінці опалювального періоду проводилося відключення вказаного об`єкту від централізованої системи опалення (а.с.23-26а). Актами зняття показань вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , від 30.11.2020, 29.12.2020, 31.12.2020, 29.01.2021, 31.01.2021, 26.02.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 12.04.2021, 31.10.2021, 30.11.2021, 31.12.2021, 31.01.2022, 28.02.2022, 01.04.2022, 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 01.04.2023 підтверджуються факти щомісячного зняття показань вузла обліку теплової енергії (а.с.27-45). Згідно розрахунків позивача в період 2020 2023 року відповідач послуги з теплопостачання не оплачував, у зв`язку з чим за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення в сумі 8100,25 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, на яку нараховані інфляційні витрати в сумі 220,18 грн та 3 % річних в сумі 72,00 грн за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 923,17 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023 (а.с.12, 13, 14-21, 22). Як стверджує позивач, жодних звернень відповідача, яка є споживачем за особовим рахунком № № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] щодо непроведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Деякі питання\~оплати житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану» від\~05.03.2022\~№ 206 до підприємства не надходило. Вказане підтверджується довідкою позивача від 12.03.2025 року (а.с.201) і позивачем не спростовано. Норми права, застосовані судом та висновки суду. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315. Згідно зі ст. 1 ЗУ«Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Згідно частини першої статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п.6,9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Зі змісту відзиву відповідача вбачається, що останній не оспорює факту того, що він є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , оскільки він є зареєстрованим у вказаній квартирі з 2002 року та постійно мешкає у квартирі, що також підтверджується змістом заяви про перегляд заочного рішення, яка була подана представником відповідача - адвокатом Кравченко О.О та мається в матеріалах справи(а.с.88), в якій представником відповідача зазначено, що «… [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним штампом у паспорті….. Відповідач [PERSON] вищезазначене місце реєстрації та мешкання не змінювала..». Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 337859717 від 04.07.2023 року (а.с.9) підтверджується, що власником вищевказаної квартири є [PERSON] . В своїх запереченнях проти позову відповідач не вказує ким приходиться їй [PERSON] , але при цьому і не заперечує, що є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою є вона. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що [PERSON] користується даною квартирою зі згоди її власника [PERSON] і фактично є споживачем житлово-комунальних послуг за цією адресою, які отримує для власних потреб. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до положень ч. 5 ст.\~13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Судом встановлено, що договір з колективним споживачем (ОСББ «Шанс») позивачем не укладався. Крім того, в судовому засіданні також встановлено, що індивідуальний договір з відповідачем письмово також не укладався. В той же час судом встановлено, що квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, який в опалюваний період 2020-2023 роки було підключено до мереж централізованого постачання. Житловий будинок опалювався котельнею «Молодіжний», що знаходиться на балансі позивача на праві господарського віддання. Оскільки квартира відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є споживачем житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому слід зазначити, що відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.07.2005\~№ 630 (в редакції, що діяла до 01.05.2022 року), п.п.32,33,47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Статтею 19 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 3«Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Згідно з п.6 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. У відповідності до абз.4 п.24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Пунктами 37 та 38 Правил визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (п.1, роз.1 Методики). Пунктом 2 розділу 1 Методики визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. За змістом розділу 4 Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (п.2). У разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги (п.5). У разі відсутності проекту на будівлю/будинок та результатів енергоаудиту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений розрахунково за формулою (п.7). У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку (п.8). Визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку (п.9). Згідно з п.12 розділу 4 Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Відповідно до пункту 9 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05 вересня 2018 року, включає обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, тощо. Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. У постановах від 26 вересня 2018 року (справа №703/58/16-ц) та від 03 жовтня 2019 року (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року (справа №703/4963/15-ц) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 311/3489/18 дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати загальнобудинкових потреб опалення, які включають в себе витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Таким чином, відключення від мереж централізованого опалення квартири [ADDRESS] не є підставою для звільнення [PERSON] , яка є споживачем комунальних послуг по вказаній квартирі, від оплати послуг з постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, які вона зобов`язана оплачувати згідно з встановленими тарифами. Крім того, статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Згідно з\~ст.\~526\~ЦК України,\~зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.\~625\~ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі №210/5796/16-ц. На підтвердження наявності заборгованості позивачем наданий розрахунок (а.с.12-22,197-200). Правильність нарахувань позивачем об`єму та вартості теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення за період з 01.10.20 по 01.11.2023 року, плати за абонентське обслуговування за період з 01.10.2020 року по 01.11.2023 року, інфляційних витрат та 3% річних відповідачем не оспорюється. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з оплати спожитої теплової енергії в розмірі 9315,60 грн, яка складається з: 8100,25 грн - заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення за період з 01.10.20 по 01.11.2023 року, 923,17 грн заборгованості за абонентське обслуговування за період з 01.10.2020 року по 01.11.2023 року; 220,18 грн - інфляційні втрати за період з 01.11.2020 року по 01.02.2022 року. 72,00 грн - 3 % річних за період з 01.11.2020 року по 01.02.2022 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, згідно з квитанціями, що містяться у матеріалах справи (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved