Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Директор Комунального некомерційного підприємства "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради (далі\~КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР) звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив ухвалити рішення щодо госпіталізації [PERSON] до КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР у примусовому порядку. У обґрунтування заяви повідомив, що 19 травня 2024 року об 18 годині 00 хвилин повторно за направленням лікаря-психіатра Коростенської ЦМЛ Коростенської міської ради у супроводі працівників поліції у порядку примусової госпіталізації було доставлено [PERSON] до КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР. Направлення на госпіталізацію було видане 19.05.2025 року на підставі особистого огляду [PERSON] , внаслідок чого лікарем-психіатром [PERSON] . Коростенської ЦМЛ Коростенської міської ради було зроблено висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний диспансер для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії. Що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих потребує лікування в психіатричному стаціонарі. У подальшому [PERSON] був оглянутий комісією лікарів КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР, які підтвердили обгрунтованість висновків лікаря Коростенської ЦМЛ Коростенської міської ради. Водночас, після установлення зазначених фактичних обставин, [PERSON] відмовилася від запропонованої йому госпіталізації, а тому КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР вимушений звернутися до суду із цією заявою. У судовому засіданні представник КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР Ленартович Г.А наполягала на задоволенні заяви, просила госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу строком на час наявності підстав для проведення госпіталізації, однак тривалістю не більше двох місяців. Водночас підтвердила усі викладені у заяві факти щодо захворювання та поведінки [PERSON] [PERSON] категорично заперечував проти задоволення вказаної заяви, повідомив, що відмовляється від лікування, оскільки є здоровим. Щодо фактичних обставин в день затримання повідомив, що нікому не погрожував ножем та самостійно викликав собі швидку медичну допомогу. Його представник\~адвокат Чертков В.О. підтримав думку свого підзахисного та заперечував проти задоволення вказаної заяви. Прокурор Житомирської окружної прокуратури Слісарчук Ю.Я. підтримала вказану заяву та просила задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] брат [PERSON] , та [PERSON] батько [PERSON] , підтвердили обставини події від 19.05.2025 року, що були встановлені попередньо судом; також підтвердили наявність у [PERSON] наявність вказаних у заяві захворювань та розладів поведінки. Вказали, що 19.05.2025 року [PERSON] напав на них з ножем та облив невідомою рідиною. Повідомили, що [PERSON] хоріє на психічні розлади тривалий час. Зазначили також, що були непоодинокі випадки підпалу останнім речей у будинку. З відеозаписів із бодікамер поліцейських, витребуваних у Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, досліджених в судовому засіданні, підтверджуються обставини затримання [PERSON] 19.05.2025 року та доставлення його у КНП «ОМСЦ» ЖОР у супроводі поліції. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу та свідків, судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Відповідно до рапорту помічника чергового Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 19.05.2025 року [PERSON] було доставлено до Коростенської ЦМЛ Коростенської міської ради у примусовому порядку у зв`язку з його неадекватною поведінкою (а.с.4) Згідно направлення на госпіталізацію у психіатричну лікарню КНП «ОМСЦ» ЖОР від 19.05.2025 року, після здійснення огляду лікарем психіатром у закладі охорони здоров`я, лікар прийняв рішення про необхідність госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку (а.с.6). Згідно із висновком комісії лікарів-психіатрів від 20 травня 2025 року пацієнт [PERSON] має діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціативний дефект, параноїдний синдром. Крім того, в зазначеному висновку лікарями вказано, що пацієнт перебуває в гострому психотичному стані, виявляє тяжкий психічний розлад (наявність параноїдної симптоматики, направленої на конкретних осіб, агресивної настроєності на адресу оточуючих, в тому числі рідних, порушення мислених процесів у вигляді непослідовності, паралогічності, розірваності, зісковзування та змін емоційно-вольової сфери за шизо-типом). Ненадання своєчасної психіатричної допомоги може призвести до погіршення психічного стану та надати шкоду здоров`ю [PERSON] , а також останій може бути небезпечно для оточуючих. За таких обставин, [PERSON] потребує лікування в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР в порядку примусової госпіталізації. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на\~Конституції України\~і складається із Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я",\~Закону України "Про психіатричну допомогу"\~та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Згідно зі\~статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4\~"Визначення психічної хвороби" Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119: жодна особа або орган влади не може класифікувати індивіда як такою, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання. Статтею 4 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. За правилами\~ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою\~статті 16 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону. Відповідно до "Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги", схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в Принципі 6 зазначено, що будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до Принципу 4 цього ж нормативно-правового акту, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як "психічно хвора", якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Питання реалізації права особи на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, врегульовано, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи: особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Положеннями ч. 1\~ст. 339 ЦПК України\~унормовано, що за умов, визначених\~Законом України "Про психіатричну допомогу", заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із ч.ч. 1- 2\~ст. 340 ЦПК України\~у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Приписи ч. 2\~ст. 342 ЦПК України\~передбачають, що рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовано вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даної заяви з огляду на те, що [PERSON] дійсно знаходиться у гострому психотичному стані і має ряд психічних розладів, наявність яких підтверджується відповідним висновком комісії лікарів-психіатрів. Крім того, із матеріалів справи установлено, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Виходячи з наведеного, з метою убезпечення життя [PERSON] та оточуючих її людей, суд вбачає необхідність його госпіталізації до закладу охорони здоров`я з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. На підставі п. 9 ч. 1\~ст. 430 ЦПК\~рішення суду слід звернути до негайного виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved