Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] ( [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із неможливістю проживання однією сім`єю, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зазначив, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 травня 2022 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним. З моменту припинення шлюбних відносин сторін по сьогоднішній день, син проживає разом з батьком в орендованій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка хоча і спілкується із сином, проте проживає окремо, що випливає із акту, складеного за участі сусідів про фактичне проживання позивача разом із двома синами; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спору про визначення місця проживання дитини сторони не мають, адже відповідач не заперечує проти проживання сина із ним, а виконання свої батьківських обов`язків щодо забезпечення гідного рівня життя для дитини фактично передала йому. Згідно з довідки з місця роботи він офіційно працевлаштований в ТОВ «БАІ ГРУПП» на посаді директора, окрім цього, є фізичною особою-підприємцем, дохід якого за 2023 рік становить 627000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «БАІ ГРУПП» №1 від 25.11.2024 року та податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2023 рік, отже має достатній дохід для виконання всіх батьківських обов`язків належним чином та на відповідному рівні. При цьому він забезпечує всі умови для комфортного життя дитини, оскільки підтримує чистоту і порядок у квартирі, де наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, для виховання і розвитку дитини створені всі необхідні умови, є окрема кімната, ліжко, іграшки, одяг та взуття відповідного віку та сезону. Посилається на те, що він за власним бажанням забезпечує всі умови для належного розвитку сина. Відповідно до довідки № 94 від 08.10.2024 року, що видана директором КЗ «Одеська спеціальна школа №88 Одеської обласної ради» Мельниченко М. В., [PERSON] навчається у 2-А класі, а позивач опікується його вихованням та цікавиться питаннями навчання. Нормальний рівень розвитку дитини, що повністю відповідає його віку, підтверджується психолого-педагогічною характеристикою [PERSON] , яка затверджена учителем-класоводом [PERSON] та видана директором КЗ «Одеська спеціальна школа №88 Одеської обласної ради» Мельниченко М.В. Також позивач зазначає, що на теперішній час самостійно виховує та утримує малолітнього сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки: піклується про дитину, забезпечує його матеріально, проявляє батьківську турботу, піклується про фізичний та духовний розвиток. Не вчиняє жодних дій, які негативно впливали б на виховання та розвиток сина, а навпаки, намагається забезпечити позитивну та психологічно сприятливу атмосферу для дитини під час війни. Встановлення даного факту необхідно йому для захисту прав дитини та представництва його інтересів, а також є підставою для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації задля того, аби батько продовжував приймати одноосібну участь у вихованні та утриманні дитини, що забезпечить стабільність та визначеність укладу життя сина позивача. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом в порядку частини 8 статті 187 ЦПК України 28 листопада 2024 року було скеровано запит голові Березівської міської ради Одеської області про надання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] . 09 грудня 2024 року від Березівської міської ради Одеської області надійшла відповідь про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Відповідно до довідкового листа від 08 січня 2025 року слухання справи відкладено на 16 січня 2025 року у зв`язку з відсутністю в приміщенні суду електроенергії. Відповідно до довідкового листа від 16 січня 2025 року слухання справи відкладено на 05 лютого 2025 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Відповідно до довідкового листа від 05 лютого 2025 року у зв`язку з неявкою сторін по справі слухання справи відкладено на20 лютого 2025 року. Відповідно до довідкового листа від 20 лютого 2025 року слухання справи відкладено на 12 березня 2025 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року зобов`язано Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору по даній справі. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року в клопотанні [PERSON] про надання доручення Центру соціальних служб Одеської міської ради скласти та подати до суду висновок щодо психоемоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] , а також його ставлення до самостійного виховання його батьком [PERSON] відмовлено. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 квітня 2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року визнано обов`язковою явку представника третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 02 квітня 2025 року заяву Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про проведення судового засідання у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ» - задоволено, розгляд справи, а також наступні судові засідання, що будуть призначатися по справі проводити в режимі ВКЗ. Відповідно до довідкового листа від 08 квітня 2025 року слухання справи відкладено на 17 квітня 2025 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі. Відповідно до довідкового листа від 17 квітня 2025 року слухання справи відкладено на 01 травня 2025 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року визнано обов`язковою явку відповідачки [PERSON] в судове засідання. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 01 травня 2025 року визнано обов`язковою явку відповідачки [PERSON] в судове засідання на 20 травня 2025 року. Відзив на позовну заяву відповідач не надала. Фактичні обставини справи Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 12 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] батько, [PERSON] мати. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 травня 2022 року у справі № 494/123/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до договору оренди квартири від 10 жовтня 2022 року, [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , розмір місячної орендної плати складає 7 000 грн. Відповідно до акту від 25 листопада 2024 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №94 від 08 жовтня 2024 року, виданої директором КЗ «Одеська спеціальна школа №88 Одеської обласної ради» Ілієву Н.Б., [INFO] , про те, що батько дитини, [PERSON] за період навчання дитини в закладі опікується вихованням сина, цікавиться питаннями навчання. З огляду на психолого-педагогічну характеристику учня 2-А класу Одеської спеціальної школи №88 [PERSON] , [INFO] , останній був зарахований до школи 01 вересня 2024 року відповідно до висновку ІРЦ-85537/2024/547883 від 21.08.2024 року. Програмовий матеріал засвоює на середньому рівні. У довідці ТОВ «БАІ ГРУПП» від 25 листопада 2024 року зазначено, що [PERSON] працює в товаристві на посаді директора. Відповідно до довідки ТОВ «БАІ ГРУПП» від 25 листопада 2024 року дохід [PERSON] за період з 19.07.2024 року по 31.10.2024 року становить 33 810,00 грн. Згідно Податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2023 рік, дохід [PERSON] становить 627 000,00 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із частиною 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України та частиною 3 статті 11, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною 1 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Частиною 2 статті 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із вищенаведеного слідує, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 СК України. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11.09.2024 р. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та зазначив, що з моменту припинення фактичних сімейних відносин у 2022 році, відповідачка не проживає з сином, частково приймає участь у його вихованні та утриманні. Позивач самостійно виховує сина, утримує його, проживає з нею за адресою: [ADDRESS] в орендованій квартирі. Посилалися на долучені до позовної заяви документи, як на підставу для задоволення позовних вимог. При цьому у судовому засіданні 20 травня 2025 року позивача вказав, що він може бути призваний до лав ЗСУ, як наслідок дитина буде позбавлена батьківського піклування. Отже, задоволення даного позову необхідне йому для оформлення відстрочки від мобілізації. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала та зазначила, що не заперечує проти їх задоволення та встановлення факту самостійного виховання та утримання сина колишнім чоловіком [PERSON] . При цьому вказала, що їй відомо, що у такий спосіб позивач хоче отримати відстрочку від мобілізації. В судовому засіданні представник Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради зазначила, що під час ухвалення рішення слід враховувати якнайкращі інтереси дитини. Щодо даного спору покладалася на розсуд суду. При цьому зазначила, що акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] не складалося, обстеження не проводилося. Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши наявні у матеріалах справи документи та показання учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. В силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини сторін, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав. Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Відтак, стороною позивача не надано жодних доказів, що в питанні виховання дитини сина [PERSON] , 2016 року народження, відповідачка [PERSON] умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. При цьому, судом враховано, що в судовому засіданні відповідачка визнала, що спілкується з сином, бачиться ним, отже участь у його житті та вихованні вона приймає. Крім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив обставину, що відповідачка приймає участь у вихованні дитини, незважаючи на те, що син постійно проживає з ним. Надані суду письмові докази, зокрема договір оренди квартири від 10 жовтня 2022 року та акт від 25 листопада 2024 року, не є беззаперечними доказами проживання дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, не містять інформації про період, з якого саме дитина проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком, чи є таке проживання постійним та безперервним. Під час розгляду справи позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні сина. У судовому засіданні не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини [PERSON] не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини. Ті обставини, що мати дитини [PERSON] проживає окремо, не свідчить про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання. Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по його утриманні, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем сина [PERSON] , оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт. Між тим позивач просить суд встановити в судовому порядку факт самостійного виховання сина [PERSON] , в той час як мати дитини такі факти не заперечує та просить суд задовольнити заяву.Отже, позивач звернувся до суду з метою закріплення фактів, які ніким не оспорюються та не ставляться під сумнів. Суд вважає заяву відповідачки, в якій вона визнавала позов про, не може слугувати підставою для задоволення позову. На думку суду, встановлення факту самостійного виховання сина не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у позові. Факт проживання дитини разом з батьком не заперечується сторонами, проти матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження даної обставини. Потреба у додатковому встановленні таких фактів судом не доведена. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановлення судом з тією метою, про яку зазначив позивач. Суд не вважає достатньою підставою для задоволення позову про встановлення факту самостійного виховання дитини факт визнання матір`ю дитини позову в повному обсязі, оскільки згідно норм СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина 1 статті 14 СК України), сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частини 1, 4 статті 15 СК України), мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України), відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини 3, 4 статті 155 СК України). Ураховуючи наведене та те, що [PERSON] належними та допустимими доказами не довів, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , тобто взагалі без участі іншого з подружжя у житті дитини, суд не вбачає підстав для задоволення пред`явлених ним позовних вимог. Суд вважає необгунтованими доводи позивача викладені в позовній заяві про те, що встановлення факту самостійного виховання дитини, породжує для позивача юридичні наслідки, а саме можливість оформити соціальні виплати, які передбачені законом, у разі вихованні дитини одним із батьків. Позивачем не наведено, які саме виплати він має можливість оформити та не залучено до участі у справі заінтересовану особу, яка буде нараховувати та здійснювати такі виплати. При цьому суд звертає увагу на те, що звернення до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, за умови відсутності обґрунтованих підстав, з метою уникнення призову на військову службу під час мобілізації не відповідає засадам добросовісності дій учасників цивільних правовідносин. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові - покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed