Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 05.11.2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 08 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 54. [INFO] у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 16.10.2008 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 966. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року по справі № 522/12195/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року по справі № 522/20034/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.10.2017 року і до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO] . З п`ятирічного віку сина позивачка без участі батька дитини відповідача, виховує, доглядає та утримує дитину, піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, про його навчання та забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, відпочинком та лікуванням. Зазначає, що розмір раніше призначених до стягнення аліментів зараз є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне за собою і відповідну зміну матеріального становища. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції. Батько не враховує ці обставини та платить лише визначені аліменти, не беручи уваги збільшення потреб дитини. Крім того, батько не спілкується ні з дитиною, ні зі позивачкою. Отже, для забезпечення потреб дитини позивачка вважає, що доцільним є зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку 1/4 від доходу платника аліментів. Матеріали позову отримано суддею 06.11.2024 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 890120 від 06.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 05.03.2010 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.12.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 09.12.2024 року. У підготовче засідання 09.12.2024 року сторони не з`явилися, 09.12.2024 [PERSON] на електронну адресу суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, справу просила розглядати за її відсутністю. Розгляд справи відкладено на 20.01.2025 року. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області, розгляд справи, призначений на 20.01.2025 року, відкладено на 03.03.2025 року. У підготовче засідання 03.03.2025 року [PERSON] не з`явилася, 23.01.2025 року через систему «Електронний суд» та через канцелярію суду надала заяву, в якій просила закрити підготовче провадження по справі та призначити її до розгляду по суті. Розгляд справи просила провести за її відсутністю. [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзив та заяв по суті справи суду не надавав. Ухвалою суду від 03.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 17.04.2025 року. У судове засідання 17.04.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 20.05.2025 року. У судове засідання 20.2025 року [PERSON] не з`явилася, 23.04.2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надав. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 30.05.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено,\~що 08.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 08 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 54. [INFO] у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 16.10.2008 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 966 (а.с. 6) Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року по справі № 522/12195/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 7) Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року по справі № 522/20034/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.10.2017 року і до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO] . Рішення набрало законної сили 27.03.2018 року. (а.с. 8-10) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст.ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У ст. 19 та ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. Разом з тим, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Згідно ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Розмір аліментів з урахуванням ст. 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як визначено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі № 565/2071/19 від 16 вересня 2020 року. Згідно ч. 3 ст. 180 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 5.02.2014 року у справі № 6-143цс13 та від 14.11.2018 року у справі № 372/2393/17-ц. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. На підставі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Змінюючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку надати. Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. З позову вбачається, що позивачка з п`ятирічного віку дитини самостійно без участі батька дитини відповідача, виховує, доглядає та утримує дитину, піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, про його навчання та забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, відпочинком та лікуванням. Суд погоджується з доводами позивачки про те, що розмір раніше призначених до стягнення аліментів зараз є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне за собою і відповідну зміну матеріального становища. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, а також враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд робить висновки про те, що необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, встановленого заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року з твердої грошової суми в розмірі 2 000 гривень на 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача щомісячно, з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави потрібно стягнути судові витрати у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved