Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти (аванс) у сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 78140 грн на день подачі позову та судових витрат у справі. На обґрунтування позову зазначено, що 17 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу забезпечений завдатком. Згідно вказаного договору сторони зобов`язувалися у майбутньому в обумовлений термін, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених договором. Тобто, у подальшому згідно договору купівлі-продажу у нотаріальній формі за ціною та на умовах, визначених цим договором, згідно якого сторона-1 продасть, а сторона 2 купить ділянку, що розташована в [ADDRESS] . Відповідач, відповідно до наданих ним розписок, отримав від позивача 29.04.2021 1000 доларів США, а потім додатково 10.06.2021 1000 доларів США, у загальній сумі 2000 доларів США в рахунок укладання у майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було, а сторони лише домовилися попередньо укласти такий договір, передана позивачем відповідачу сума коштів у розмірі 2000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу, оскільки станом на день звернення позивачем до суду з позовом відповідач вказану суму грошових коштів не повернув, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки не оформив, продав її третім особам без відома позивача. Позивач зверталася до відповідача з вимогою повернення отриманих у якості авансу грошових коштів, однак відповідач повертати кошти відмовився. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження. 01 липня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому він зазначає, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. На обґрунтування відзиву зазначено, що дійсно 17.04.2021 між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,1200 га, кадастровий номер 1210100000:07:140:0096, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Заповідна. Вказує, що у договорі чітко визначено, що кошти, які передані позивачем є завдатком, а не авансом. Крім того, розписка не складалася. Всі розмови по укладеному попередньому договору та укладанню основного договору купівлі-продажу земельної ділянки здійснювалися у присутності співробітника Агентства нерухомості « [INFO] » [PERSON] , яка займалася продажем земельної ділянки. Вказує, що 15 вересня 2021 року він був повністю готовий для укладання основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, але починаючи з 15 вересня 2021 року по даний час позивач не виходила на зв`язок. Відповідно до Розділу 4 Попереднього договору, на покупця покладається зобов`язання укласти основний договір у термін визначений сторонами, а саме 15.09.2021. У свою чергу Розділ 5 п.5.2 Попереднього договору визначає, що у разі невиконання цього договору покупцем, сума у пункті 5.1 (завдаток) покупцю не повертається і залишається у продавця. Також зазначає, що твердження позивача про те, що вона намагалася за цей час зв`язатися з ним не підтверджено жодним доказом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що на земельній ділянці ще був будинок, але без документів, який вона також хотіла купити. Земельна ділянка без будинку їй не потрібна була. Вказала, що вона з відповідачем домовилася, що вона зробить документи на будинок, а потім вони укладуть основний договір. Відповідач віддав їй ключі від будинку. 15 вересня 2021 року основний договір не було укладено з тієї причини, що позивач ще не встигла оформити документи на будинок, лише у грудні 2021 року позивач отримала всі необхідні документи. Проте поки позивач оформляла документи на будинок, відповідач його продав і поміняв замки. Відповідач та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, оскільки кошти, які отримав відповідач є завдатком. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він продавав земельну ділянку, але на ділянці дійсно ще був й будинок, який позивач також захотіла купити. Також відповідач підтвердив, що договір купівлі-продажу вони повинні були укласти 15 вересня 2021 року та те, що ним від позивача було отримано 500 доларів США, 500 доларів США та 1000 доларів США, що разом складає 2000 доларів США, які він вважає завдатком, що підтверджується умовами попереднього договору. Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника [PERSON] , свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. 17 квітня 2021 року сторони уклали у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу забезпечений завдатком, відповідно до якого сторони домовилися, що відповідач продає позивачу земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з досягнутою між сторонами домовленістю позивач зобов`язався придбати земельну ділянку, а відповідач зобов`язався продати йому вказане нерухоме майно у строк встановлених Договором. Сторонами визнано у судовому засіданні, що також підтверджується розписками на попередньому договорі купівлі-продажу, що договір купівлі-продажу повинен був бути оформленим 15 вересня 2021 року (а.с.12 зворотна сторона). На підтвердження виконання зобов`язання та на забезпечення його виконання позивач передала відповідачу завдаток у розмірі 2000,00 доларів США (500+500+1000). Відповідно до п. 3.1.2. Договору продавець зобов`язувався не вчиняти будь-яких дій на відчуження майна або виникнення прав третіх осіб на майно. Станом на день звернення позивача до суду договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , між позивачем та відповідачем не укладено. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є ріелтором Агентства нерухомості «Квартал» та у 2021 році до неї звернувся відповідач з питання щодо продажу земельної ділянки у Краснопіллі у зв`язку з чим вона зробила відповідне оголошення. На таке оголошення їй зателефонувала позивач та вони зустрілися у відповідача вдома для оформлення завдатку. Потім свідок підготувала всі необхідні документи, дала позивачу номер телефону нотаріуса та скинула нотаріусу всі необхідні документи. Згодом позивач сказала, що хоче ввести в експлуатацію будинок, що знаходиться на земельній ділянці. Позивач внесла відповідачу завдаток у розмірі 500 доларів США, 500 доларів США та 1000 доларів США. Третій раз, коли сторони зустрічалися, відповідач віддав позивачу ключі. Проте у подальшому позивач перестала відповідати на телефонні дзвінки. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Положення частини другої статті 215, частини першої статті 218, частини першої статті 220 ЦК України передбачають недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом враховується, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана позивачем грошова сума відповідачу не є завдатком, а є авансом, який підлягає поверненню позивачу. За змістом частини другої статті 570 ЦК України встановлено презумпцію\~авансу так як на відміну від завдатку аванс\~це лише спосіб платежу, він не виконує\~забезпечувальної\~функції за правилами\~частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність\~авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна\~за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Такі висновки суду узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 569/12745/13-ц, згідно якої Верховним Судом вказано, що Верховний Суд виходить з того, що договір купівлі-продажу майна, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, уклавши договір завдатку, який відповідно до частини четвертої статті 203, частини першої статті 219 ЦК України, не був нотаріально посвідчений і є нікчемним з моменту його укладення, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що отримана відповідачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. З огляду на викладене, ураховуючи надані суду докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Разом з цим судом ураховується правова позиція викладена Верховним Судом у постанові у справі №500/5194/16 від 11 вересня 2024 року з приводу того, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Згідно частин 1,2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved