Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому документу Таращанського районного суду № 379/136/19 в сумі 73 952,00 грн; звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Обґрунтування позиції позивача Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що за рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі № 379/136/19 від 08 квітня 2019 року з відповідачки на його користь стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідачки щомісячно на дитину до досягнення повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 04.02.2019. Виконавчий лист перебуває на виконанні у Таращанському ДВС у Білоцерківському районі ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). Протягом тривалого часу, всупереч вимог ст. 180 СК України, відповідачка ухиляється від сплати аліментів і станом на 01.02.2025 утворилася заборгованість по їх сплаті відповідно до довідки державного виконавця у сумі 73 952,00 грн. В зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідачки на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, що утворилась за період з травня 2021 року по 01.02.2025 у сумі 73 952,00 грн. Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Процесуальній дії у справі 04.03.2025 на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було отримано інформацію з Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки (вих. № 108-2383 від 03.03.2025), згідно якої відомості щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання відповідачки в Реєстрі територіальної громади міста Києва відсутні. З метою визначення підсудності, на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, головуючим суддею було отримано відповіді № 1173179, 1173194 від 05.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру. Ухвалою суду від 05.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних і ній недоліків. 17.03.2025 до суду надійшла заява позивача на виконання ухвали з додатками. Ухвалою суду від 17.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 14.04.2025. Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.05.2025. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно. 15.05.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлена належно. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка будучи належно повідомленою у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, водночас, позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи. Ухвалою суду від 15.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв`язку з ненаданням відповідачкою у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявним матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 08 квітня 2019 року Таращанським районним судом Київської області у справі ЄУН 379/136/19 постановлено рішення, яким відповідачку позбавлено батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] позбавлено батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 04.02.2019 (а.с.13-15). Згідно рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 липня 2019 року (справа ЄУН 379/830/19 провадження 2-о/379/27/19З) [PERSON] оголошено усиновлювачем малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ( [INFO] Частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачає право суду при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Так, у рішенні Таращанського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року по справі ЄУН 379/139/2020 провадження 2/379/205/20 судом встановлено, що розпорядженням в.о. голови Таращанської районної державної адміністрації від 23.05.2019 за № 98 позивача [PERSON] призначено піклувальником над дитиною, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] ( [INFO] 16.07.2021 Таращанським районним судом у справі ЄУН 379/470/21 ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з відповідачки на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08.04.2019 у справі ЄУН 379/136/19 у розмірі 57 860,00 грн (період з 04.02.2019 по 30.04.2021). Рішення суду набрало законної сили 16.08.2021 (а.с.16-18). Відповідно до розрахунку державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), з 04.02.2019 станом на 01.02.2025 заборгованість відповідачки зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , становить 131 812,00 грн (а.с.19-21). Суд вважає, що така заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою зазначеного рішення суду, доказів того, що вона виникла не з її вини, останньою суду не надано. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%). Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21. З матеріалів справи вбачається, що у відповідачки виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.02.2025 становить 131 812,00 грн. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.05.2021 по 01.02.2025 у розмірі 73 952,00 грн. Враховуючи, що відповідачка допустила прострочення сплати аліментів, беручи до уваги, що сума неустойки (пені), заявлена позивачем не перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на 01.02.2025 становила 131 812,00 грн, стягнення її в заявленому розмірі є пропорційним та не перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на розмір заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК України. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі положень статтей 141, 155, 180, 185, 196 СК України,

Outcome: approved