Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Ковальчука С.М. звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ), про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на початку 2011 року він познайомився у м. Києві із відповідачкою, після чого вони певний час підтримували дружні, а відтак інтимні стосунки. Проте в червні-липні 2011 року відносини між ними погіршилися та вони припинили будь-яке спілкування, після чого відповідач повернулася до місця свого проживання в Автономній Республіці Крим. В березні 2013 року позивачу від спільних з відповідачкою знайомих стало відомо про те, що остання на початку 2012 року народила дитину. Позивач зв`язався із відповідачкою та вона йому підтвердила, що дійсно [INFO] вона народила сина [PERSON] . Запис про народження дитини був вчинений в порядку ч.1 ст. 135 СК України, дитині було присвоєно прізвище матері, а її ім`я та по-батькові записано з її слів. Позивач визнав себе батьком дитини та з травня 2013 року вони почали проживати спільно з відповідачкою у квартирі про [ADDRESS], вели спільне господарство та виконували усі права та обов`язки, притаманні подружжю. Позивач, у свою чергу, як військовослужбовець з березня 2014 року по березень 2015 року проходив військову службу в зоні проведення антитерористичної операції, після чого йому було надано статус учасника бойових дій. Під час короткострокової відпустки позивача, 13.08.2014 між ним та відповідачкою Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №1966. Наступного дня після реєстрації шлюбу, 14.08.2014 позивач та відповідачка звернулися до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про визнання позивачем батьківства відносно сина відповідачки [PERSON] , [INFO] . Проте під час перевірки документів було встановлено, що актовий запис про народження дитини зберігається на тимчасово окупованій території України, а тому сторонам було запропоновано поновити актовий запис про народження дитини із подальшим внесенням змін до нього. 10.09.2014 сторони подали до Подільського відділу ДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про поновлення актового запису про народження дитини та на підставі такої заяви було поновлено запис про народження [PERSON] , із внесенням відповідних змін до нього, а саме, змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] » та по батькові дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », а також внесено відомості про позивача як про батька дитини. При цьому первинне свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 22.03.2012, видане Відділом РАЦС Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, було анульоване. Однак, починаючи з березня 2018 року, сімейні відносини між сторонами були припинені та в подальшому їхній шлюб було розірвано згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №758/11226/19. Після розірвання шлюбу відповідачка неодноразово повідомляла позивачу, що він не є біологічним батьком її сина [PERSON] , а тому у позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо його батьківства відносно дитини. У зв`язку з наведеним позивач звернувся із даним позовом до суду та просить виключити відомості про нього, як батька дитини [PERSON] , [INFO] , із актового запису №04 про народження вказаної дитини, складеного 11.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 головуючим у справі було визначено суддю Анохіна А.М. Ухвалою суду від 14.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не подала. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 головуючим у справі визначено суддю Ковбасюк О.О., оскільки на підставі наказу №1/02-02 від 11.01.2024 суддю Козелецького районного суду Чернігівської області Анохіна А.М. відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 22.01.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.06.2024 провадження у справі було зупинено у зв`язку з призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи за клопотанням представника позивача. Вказана ухвала була направлена судом для виконання експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, однак в подальшому повернута вказаною експертною установою до суду без виконання, оскільки відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики до експерта для проведення експертизи не з`явилася. Ухвалою суду від 30.09.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 13.03.2025 задоволено заяву представника позивача про виклик свідків, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Перед початком судового засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, у якій він позовні вимоги підтримав та щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідачка на повторні виклики в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки вона суд не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. З огляду на викладене та за відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом із доводів представника позивача, наведених у позовній заяві, та зі змісту наявних в матеріалах справи письмових доказів, 13.08.2014 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №1966. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2020, ухваленим у цивільній справі №758/11226/19, шлюб між сторонами розірвано. Встановлено також, що [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] . Запис про народження дитини був вчинений в порядку ч.1 ст. 135 СК України, дитині було присвоєно прізвище матері, ім`я та по-батькові записано з її слів. Із відповіді Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1481/21.9-09 від 09.06.2021 на адвокатський запит адвоката Ковальчука С.М. вбачається, що 14.08.2014 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнята заява громадян [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Своєю заявою батьки просили внести зміни до актового запису про народження №307 від 22.03.2012, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі. На підтвердження факту народження заявниками було надано первинне свідоцтво про народження дитини [NUMBER] від 22.03.2012, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі. Під час розгляду заяви про визнання батьківства громадян [PERSON] та [PERSON] було виявлено, що актовий запис про народження дитини, щодо якої визнається батьківство, зберігається на тимчасово окупованій території України. Тому батькам було запропоновано поновити актовий запис про народження [PERSON] для подальшого внесення змін до нього. 10.09.2014 [PERSON] та [PERSON] до відділу була подана заява про поновлення актового запису про народження [PERSON] . 11.09.2014 запис про народження [PERSON] було поновлено за №04 та внесені відповідні зміни щодо визнання батьківства, а саме: змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », та внесені відомості про [PERSON] як батька дитини. Первинне свідоцтво про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] від 22.03.2012, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, було анульовано після поновлення актового запису про народження, відповідно до чинного законодавства. У цій же відповіді заявнику було повідомлено про відсутність правових підстав для видачі йому копій документів, на підставі яких проводилося поновлення актового запису про народження та які були підставою внесення змін до нього. Із урахуванням наведеного, суд приймає до уваги доводи позивача щодо зазначених вище обставин. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що після розірвання шлюбу із відповідачкою, зі слів останньої йому стало відомо, що насправді він не є біологічним батьком її дитини, а тому він просить виключити відомості про нього, як батька дитини [PERSON] , [INFO] , із актового запису про народження дитини. З`ясовуючи обґрунтованість доводів позивача у цій частині та наявність підстав для задоволення позову в цілому, суд керується наступним. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу №676/1200/20 та встановив, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Верховний Суд наголосив, що передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, проведення відповідної експертизи. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07.05.2009). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2024 у справі №367/4662/22 (провадження № 61-15826св23), у якій Верховний Суд також підтримав постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі №297/3225/16-ц (провадження № 61-19259св19), де зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами». Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач надав до суду наведені вище письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом та приймаються до уваги як такі, що не спростовані відповідачем. Відповідачкою не надано суду жодних доказів, які б стосувалися предмета дослідження у даній справі. При вирішенні даної справи суд також враховує, що за клопотанням представника позивача у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу з метою вирішення питання чи є позивач [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Однак така експертиза експертною установою виконана не була у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідачки [PERSON] на виклики експерта. Про причини неявки для участі у проведенні вказаної експертизи відповідачка суд не повідомила. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ураховуючи наведене, суд вважає, що відповідачка [PERSON] свідомо ухилилася від участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі, виконання якої неможливе без фактичного відібрання її біологічного матеріалу, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.08.2020 у справі №478/690/18 (провадження №61-18333св19) та від 09.09.2020 у справі №277/836/16-ц (провадження №61-48029св-18), висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком - [PERSON] , та дитиною - [PERSON] не доведена фактичними даними. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved