Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

21.04.2021 року\~ [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Приватний нотаріус Київського міського округу Прокопенко Леся Володимирівна про визнання Договору № 75\~РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2020 року недійсним в частині та скасування запису у реєстрі майнових прав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19.05.2022 року відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9- 22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищевказана справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2022 справу прийнято в провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 27.03.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що право вимоги у відповідача АТ «ВТБ Банк» виникло за кредитним договором № 10/Ф-ІК-406 від 14.02.2008 року, розмір і обсяг якої був визначений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2010 року в сумі 579814,71 грн. з правом стягнення відсотків, нарахованих згідно\~ст. 625 ЦК України, і аж ніяк не в розмірі переданої відповідачу АТ «Універса Банк» права вимоги в сумі 119984,40 дол. США, що еквівалентно 3404041,42 грн. Отже у зв`язку з недійсністю Договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки № 10/Ф-ІК-406 від 14.02.2008 року у держаного реєстратора були відсутні підстави приймати рішення про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відомостей іпотекодержателя на відповідача АТ «Універсал Банк», а відтак таке рішення державного реєстратора підлягає скасуванню за рішенням суду. Представником відповідача АТ «ВТБ Банк» надано додаткові пояснення, в яких Банк просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент укладення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України . Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Проте позовна заява не містить обгрунтувань чи доказів того, що Договір № 75\~РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2020 року, укладено з порушенням норм ст.ст. 203, 215 ЦК України. Також зазначає, що кошти надані в кредит є активом банку та відповідно включаються до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів/вкладників банку. Кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості визначеній статтею 52 Закону про СГВФО. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавець наділив Фонд гарантування та уповноважену особу Фонду гарантування обов`язком вчиняти дії щодо реалізації активів банку, для задоволення вимог кредиторів банку. При цьому за наслідком реалізації прав вимоги за кредитним договором та укладення Договору № 75\~РБ права Позивача не порушуються, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Представником відповідача АТ «Універсал Банк» надано до суду додаткові пояснення в яких Банк просить відмовити в задоволенні позову оскільки розмір заборгованості визначений в Додатку № 1 до Договору № 75 РБ про відступлення права вимоги від 21.10.2020 в сумі 119984,40 дол. США не є підставою для визнання недійсним Договору, оскільки сам по собі факт укладення договору відступлення прав вимоги не створює для позичальника безумовного обовязку сплатити борг саме в тому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобовязань за договором кредиту, право вимоги за якими передавалось за оспорюваним договором підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості. Третьою особою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано пояснення, відповідно до яких останній просить відмвити в задоволенні позову та зазначає, що Позивачем не доведено, що Договір№ 75 РБ укладено з порушеннями приписів ст.203 ЦК України, з якими закон повязує недійсність правочину. Також зазаначає, що продаж прав вимоги за кредитним договором спричинило лише заміну кредитора у зобовязанні, що узгоджується з приписами ст. 512 ЦК України , при цьому боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобовязанняі заперечення, які він мав проти вимог первісного кредитора, яке і є належним способом судового захисту. Відсутність порушення спірним договором прав та інтересів Позивача є самостійною підставою для відмови у позові. У судовому засіданні представник позивача адвокат Брек Л.О. позовні вимоги підтримала та прохала суд задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача АТ "ВТБ Банк" Кустова Т.В. позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача АТ "Універсал Банк" Сапсай А.П.позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання нез"явився, будучи повідомленим про час та дату судового засідання. У судове засідання третя особа Приватний нотаріус Київського міського округу Прокопенко Леся Володимирівна не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Судом встановлено наступне. 14.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» ( правонаступником якого являється відповідач Акціонерне товариство «ВТБ Банк») та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір №10\\ф-ІК-406, на підставі якого позивач передав грошові кошти у розмірі 74 000,00 доларів США для придбання трикімнатної квартири на строк 209 місяців. Згідно умов договору, процента ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 12,5% річних. Також між сторонами був укладений іпотечний договір №10/Ф-ІК-406/Z1 від 14 лютого 2008 року на передачу в іпотеку нерухомого майна - квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ), яка складається з трьох жилих кімнат та є предметом іпотеки. [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконувались, у зв`язку з чим АТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №10Ф-ІК-406 від 14.02.2008 року у розмірі 579 813,71 грн. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.12.2010 року №2-507/2010 , позовну заяву АТ «ВТБ Банк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року №10\\Ф-ІК-406 у сумі 579 813 грн. 71 коп. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» судові витрати у сумі 1 730 грн. 00 коп. 13.01.2011 рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова №2-507/2010 набрало законної сили. 03.07.2015 постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 47984544 з примусового виконання виконавчого листа виданого № 2-507/10, виданого 09.09.2012 Фрунзенським районним судом м.Харкова, боржником за яким є [PERSON] , а стягувачем АТ «ВТБ БАНК». В подальшому, на підставі рішення Правління Національного банку України від 18.12.2018 № 849-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВТБ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18.12.2018 прийнято рішення № 3392 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». 23.09.2020 лютого 2019 року через електронний майданчик dgt.prozorro.sale були проведені відкриті торги (аукціон) із продажу лоту №GL3N218994, що складався з прав вимоги за кредитними договорами, забезпеченими іпотекою та пов`язані з ними, що укладені з фізичними особами (всього 225 позицій), зокрема і за кредитним договором №10\\ф-ІК-406 від14.02.2008 та іпотечним договором №10/Ф-ІК-406/Z1. Відповідно до результатів торгів, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-08-28-000001-b, переможцем стало АТ «Універсал Банк». 21.10.2020 за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-08-28-000001-b, між АТ «ВТБ БАНК» та АТ «Універсал Банк» укладений Договір № 75-РБ про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1223. Відповідно до п.1 Договору № 75-РБ, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає Новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку №2, Додатку №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках № 1-3 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Згідно з\~п.2\~Договору №\~75-РБ,\~за цим\~договором новий\~кредитор в\~день укладення\~цього договору,\~але в\~будь-якому\~випадку не\~раніше моменту\~отримання банком\~у повному\~обсязі коштів,\~відповідно до\~пункту 4\~цього договору,\~набуває усі\~права кредитора\~за основними\~договорами,\~включаючи право\~вимагати належного\~виконання боржниками\~зобов`язань\~за основними\~договорами,\~сплати боржниками\~грошових коштів,\~сплати процентів\~у розмірах\~вказаних у\~Додатку №\~1\~до цього\~договору ,право\~вимагати сплати\~неустойок,\~пеней,\~штрафів,\~передбачених основними\~договорами,\~право вимагати\~сплати сум\~передбачених статтею\~625\~Цивільного кодексу\~України (індекс\~інфляції,\~3,0 % річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобовязань за основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутстно Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників. в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів Боржників, тощо. Розмір прав вимоги, як переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов основних договорів. В п.4 Договору № 75-РБ, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 30469651,31грн. (тридцять мільйонів чотириста шістдесят дев?ять тисяч шістсот п?ятдесят одна гривня 31 копійка), без ПДВ. надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу. сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. В п.5. Договору № 75-РБ, Новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього Договору отримав від Банку усі наявні в Банку документи, що підтверджують право вимоги до Боржників. Відповідно до п.14 Договору № 75-РБ, договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення. В додатку № 1 до Договору № 75-РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2020 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» вказана [PERSON] за кредитним договором №10\\ф-ІК-406 від14.02.2008, залишок по тілу кредиту 72068,73 доларів США, залишок по відсотках 47915,67 доларів США, залишок заборгованості у валюті кредиту 119984,40 доларів США. В додатку № 2 до Договору № 75-РБ про відступлення прав вимоги від 21.10.2020 «Реєстр іпотечних договорів та іпотекодавців за такими договорами» вказана іпотекодавець [PERSON] за іпотечним договором №10/Ф-ІК-406/Z163858-110 від14.02.2008. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним. Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст.215, 216 ЦК України Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсними договорів про відступлення (купілю-продаж) прав вимоги, стороною яких не є. Відповідно до ст.215, 216 ЦК України, оспорювати правочин може не лише сторона (сторони) правочину, але й інші заінтересовані особи. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договору є: права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; заінтересована особа отримує що небуть в результаті проведення реституції (права, майно). За змістом ст.15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особоювнаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) Ч. 1 ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Позивач, обґрунтовуючи порушення її прав спірними договорами про відступлення прав вимоги, покликається на відсутність права вимог в обсязі, визначеному банком, оскільки право вимоги за спірним кредитним договором було завищено порівняно із сумою, визначеною судовим рішенням, а строк дії кредитного договору закінчився датою набрання чинності рішенням суду. Разом з тим, в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 Верховний Суд виснував, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалось за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги (факторингу). Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України. Серед переліку підстав припинення зобов`язання відсутня така підстава як присудження виконання зобов`язання в натурі. Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення. Саме собою набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не припиняє зобов`язання, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, як і доказів виконання рішення суду у справі №2-507/2010 позивач суду не надала, а тому від первісного кредитора до нового кредитора перейшло право вимоги за дійсним (наявним) зобов`язанням. Суд звертає увагу, що предметом спірних договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги є саме право вимоги до позичальника за кредитним договором, а не сума заборгованості як така. Позивач не позбавлена можливості оспорювати розмір заборгованості за кредитним договором, зокрема і щодо права кредитора нараховувати проценти та пеню за спірним кредитним договором поза межами строку дії договору. Інші доводи та обґрунтування позову не дають підстав для висновку про те, що оспорюваний договір, укладений без додержання норм матеріального права, а відтак наявні підстави для визнання його недійсним в частині. З огляду на відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору, похідна позовна вимога про скасування запису в реєстрі майнових прав також не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про недійсність оспорюваного правочину та підтверджували наявність порушеного права позивача його укладенням матеріали справи не містять, фактично позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав у правовідносинах, які склались між сторонами, а відтак суд вважає позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. В порядку\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed