Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Адвокат Баранов Д.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] в яких з урахуванням заяви про часткову відмову від позовних вимог, просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] на підставі договору дарування від 19.11.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рибкіною О.М., зареєстрованого за №450 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстроване, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач [PERSON] не проживає в житловому приміщенні тривалий час (понад десять років) без поважних причин, бо ще у 2014 році виїхав за межі України до російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про переселення від 24.02.2014 р., виданого генеральним консульством Росії в м.Харкові, отримав громадянство цієї держави. Після виїзду відповідача за межі України, останній не перерахував кошти на утримання квартири, чим порушив всі домовленості з позивачем та їх матір`ю. Відповідач майже зовсім перестав спілкуватися з позивачем, всього декілька разів (до 10-ти) за період 2018-2021р.р. виходив на зв`язок тільки з матір`ю, а з початку повномасштабної збройної агресії і зовсім припинив будь-яке спілкування, змінив номер телефону та акаунти в інтернеті. Таким чином, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться, а позивач особисто несе тягар утримання в належному стані даної квартири, при цьому ніяких перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. За таких підстав факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити соціальну субсидію для компенсації сплати комунальних послуг. Позивач намагався самостійно зняти відповідача з реєстраційного обліку, однак усі його спроби були марними, тому він звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкові від 10.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкові від 24.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Правом подання відзиву не скористався. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. [PERSON] на підставі договору дарування від 19.11.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рибкіною О.М., зареєстрованого за №450 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №145905883 від 19.11.2018р. та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №396779168 від 27.09.2024р. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова №12- 0003344-2024 від 04.10.2024р., про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстроване, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у 2014 році виїхав за межі України до російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про переселення від 24.02.2014р., виданого генеральним консульством Росії в м. Харкові, отримав громадянство рф, що підтверджується випискою з паспорту громадянина рф, яка посвідчена нотаріально. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~191\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст.379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; а також судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02.12.2010 року). Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Під час розгляду справи судом було встановлено, що у спірній квартирі відповідач не проживає 11 років. За період відсутності відповідача за місцем реєстрації, ним ніяких дій щодо повернення або вселення до квартири не вчинялось. Таким чином, вказані обставини свідчать про втрату відповідачем інтересу до спірного житлового приміщення, оскільки останній свідомо, без поважних причин більш ніж один рік не мешкає в квартирі, комунальні послуги не сплачує, в квартирі відсутні його речі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved