Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

04.09.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до відповідача про визнання батьківства. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з березня 2021 року по березень 2022 року він проживав разом та перебував у інтимних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу. У іншому шлюбі ні позивач, ні [PERSON] не перебували. [INFO] [PERSON] народила від позивача доньку [PERSON] , але відмовилась записувати його батьком дитини і у свідоцтві про народження прізвище дитини записано за прізвищем матері, відповідно до ст. 135 СК України. Із січня 2022 року по березень 2022 року позивач разом з дитиною та відповідачем проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] . Після народження дитини у березні 2022 року, коли вже йшли бойові дії на території України, відповідач покинула позивача та дитину, і без будь-яких пояснень поїхала у невідомому напрямку. Де саме вона зараз проживає позивачу невідомо, на зв`язок вона не виходить, донькою не цікавиться. На даний час позивач виховує доньку самостійно і повністю її забезпечує. У зв`язку із викладеним позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання батьківства. Крім того, для повного та всебічного з`ясування обставин справи, для встановлення, чи дійсно позивач є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , для відповіді на дане питання просив у справі призначити судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Ухвалою суду від 10.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 18.12.2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта №2680-МГ від 02.12.2024 року. Ухвалою суду від 19.12.2024 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.02.2022 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) встановлено, що [INFO] в м. Запоріжжя народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до акту про фактичне проживання, виданого 29.08.2024 року головою квартального комітету №30 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] із січня по березень 2022 року [PERSON] проживала без реєстрації з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] . На даний час з березня 2022 року [PERSON] за даною адресою не проживає. За донькою доглядає та виховує її батько (а.с.6). Відповідно до характеристики, виданої 29.08.2024 року головою квартального комітету №30 [PERSON] , [PERSON] проживає без реєстрації з грудня 2023 року на території кварталу №30 разом із донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання за даною адресою проявив себе з виключно позитивної сторони, скарг від сусідів на нього не надходило, працьовитий, товариський, ввічливий та справедливий як людина. В побуті доброзичливий, чуйний. Самотужки виховує доньку [PERSON] . Мати разом із ними не проживає, в догляді та вихованні дитини не бере участі по теперішній час. Догляд та вихованням доньки повністю займається батько (а.с.7). Відповідно до висновку експерта №2680-МГ від 02.12.2024 року, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 % (а.с.25-27). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо батьківства. Судом встановлено, що [INFO] в м. Запоріжжя народилася [PERSON] . В свідоцтві про народження серії [NUMBER] батьком дитини зазначений [PERSON] . Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Частиною 1 статті 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. У силу вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved