Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", в особі представника позивача Сімчук Я.В., звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 500743-КС-001 про надання кредиту від 27.05.2024 в розмірі 48858,09 грн, та сплачений судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок. \~ \~ \~ \~Позов мотивовано тим, що 27.05.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 500743-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . До теперішнього часу [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 500743-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти.Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у неї станом на 08.02.2025 утворилась заборгованість за договором № 500743-КС-001 в розмірі 48858,09 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16905,75 грн, суми прострочених платежів по відсотках - 31952,34 грн, суми прострочених платежів за комісією -0,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами заяв по суті справи, а також задоволено клопотання позивача про витребування в АТ КБ "ПриватБанк" інформації щодо рахунків відповідача. \~ \~ \~ \~Вказану ухвалу 28.02.2025 було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 12.03.2025 на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу 06.03.2025 поштового відправлення (а.с. 68). Відповідачка у встановлені судом строки правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі отриманих в судовому засіданні пояснень відповідача та досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Бізнес Позика" (далі ІТС товариства) 27.05.2024 [PERSON] , використовуючи власний мобільний телефон, здійснив вхід в особистий кабінет ІТС товариства та вчинив дії, спрямовані на укладення кредитного договору (а.с. 32). 27.05.2024 ТОВ «Бізнес позика» в ІТС товариства направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №500743-КС-001 про надання кредиту (а.с. 22-26, 32). 27.05.2024 [PERSON] в ІТС товариства здійснено прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір №№500743-КС-001 про надання кредиту (а.с. 27-31, 32). 27.05.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] в ІТС товариства укладено договір №500743-КС-001 про надання кредиту (далі - кредитний договір) (а.с.17-21, 33). Підписання вказаних документів здійснено через ІТС товариства одноразовим ідентифікатор UA-7342, який було надіслано на номер телефону, який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено (відправлено) під час їх підписання (а.с.33). Крім цього, в анкеті позичальника зазначено зазначено адресу проживання, ІПН, дату народження, реквізити паспорту, електрону пошту, номер телефону та номер платіжної банківської карти, які в подальшому внесено до реквізитів кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 17000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з п. 2.4. договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить: стандартна процентна ставка - 1,5% в день, знижена процентна ставка - 1,14850000 % за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п. 2,3, 2.7. договору строк, на який надається кредит - 24 тижні, строк дії договору - до 11.11.2024. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та 27.05.2024 надало позичальнику грошові кошти в розмірі 17000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (а.с.34). Відповідно до довідки про стан заборгованості та розрахунку заборгованості станом на 08.02.2025 заборгованість за договором №500743-КС-001 становить 48858,09 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16905,75 грн, суми прострочених платежів по відсотках - 31952,34 грн (а.с.13). Як вбачається з розрахунку заборгованості проценти кредитодавцем було нараховано в межах строку дії договору, тобто з 10.06.2024 по 11.11.2024. В цей період позичальником частково виконано умови договору та сплачено частину заборгованості в розмірі 11463,89 грн, а саме: 11.06.2024 - 3680 грн., 12.07.2024 -7783,89 грн. Належність [PERSON] вказаної банківської карти, підтверджується відповіддю АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-250228/14235-БТ від 07.03.2025 на ухвалу суду про витребування доказів, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] (а.с. 69). Відповідно до\~виписки АТ\~КБ "ПриватБанк"\~за договором\~№б/н\~за період\~27.05.2024-11.11.2024\~ по\~рахунку з\~використанням картки\~№ [NUMBER] (власник картки [PERSON] ) та виписки по особовому рахунку [PERSON] підтверджено зарахування 27.05.2024 грошових коштів в сумі 17000,00 грн, а також списання 30.06.2024 з рахунку грошових коштів в сумі 11463,89 грн (а.с. 69-73). Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено в ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7,12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу, на виконання умов укладеного договору кредитодавцем здійснено перерахування коштів на рахунок позичальника. Таким чином, кредитний договір є укладеним. Позивачем виконано свої зобов`язання за умовами кредитного договору, що підтверджується долученими до позовної заяви та витребуваними судом доказами. Як вбачається з розрахунку заборгованості проценти кредитодавцем було нараховано в межах строку дії договору. В цей період позичальником частково виконано умови договору та сплачено частину заборгованості в розмірі 11463,89 грн, однак, сплачених позичальником коштів виявилось недостатньо для повного виконання умов договору, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, оскільки він проведений відповідно до умов кредитного договору в межах строку кредитування. За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., який, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved