Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрованим між ним та [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.09.1992 у Виконавчому комітеті Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис 51. Від спільного шлюбу сторони мають дітей, повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сину, [PERSON] , [INFO] . Позивач просить розірвати шлюб вказуючи, що шлюбні відносини припинені, примирення неможливе. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08.04.2025 відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.03.2022 року до досягнення дитиною повноліття; просила розірвати шлюб між нею та відповідачем; залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.05.2025 позовну заява [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічна позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів об`єднані в одне провадження. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбу. Шлюб зареєстровано 26 вересня 1992 року у Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис №51. У шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.07.2008 року. Через повномасштабну війну [PERSON] з дитиною змушені були виїхати з України. З 04.03.2022 дитина постійно проживає разом зі мною у Швеції, що не заперечується відповідачем. [PERSON] є інвалідом дитинства. Через тяжку форму інвалідності [PERSON] потребує постійної фармацевтичної профілактики та додаткового догляду. Його батько [PERSON] участі у лікуванні сина не приймав з його народження. З 14.02.2021 [PERSON] прийняла рішення про окреме проживання через аморальне поводження відповідача, переїхала до квартири своєї матері, а відповідач [PERSON] продовжив проживання у будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зазначила, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини з 14.02.2021. Фінансова допомога за весь цей час надходила лише у вигляді двох переказів: 3150 грн від 04.02.2024 та 100 грн від 24.07.2024, які були здійснені під час візиту в Україну і всі кошти були спрямовані для оплати контактних лінз дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Просила задовольнити зустрічну позовну заяву. Позивач, [PERSON] просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечував. Відповідач, [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу; зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів підтримала та просила її задовольнити. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26.09.1992 у Виконавчому комітеті Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис 51. Від спільного шлюбу сторони мають дітей, повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно частини першої\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 5\~ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1статті 104 СК України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно частини 2 \~статті 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя сторін не склалося та припинено, спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, шлюб між сторонами носить формальний характер, жодна із сторін примиритися не бажає. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Згідно ч.2\~ст.114 Сімейного Кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також відповідач, [PERSON] просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». До того ж, відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Стосовно зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом, [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] на свою користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.03.2022 року до досягнення дитиною повноліття. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, [PERSON] . Документально підтверджено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим повинен виділяти кошти на його утримання (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Згідно з п. 17 Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~15.05.2006р.\~\~N3 за відсутності\~\~домовленості\~\~між\~\~батьками\~\~про\~ сплату аліментів\~\~на\~\~дитину\~\~той\~\~із\~\~них,\~\~з ким вона проживає,\~\~вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1-3\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів та зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника\~аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~ наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ст.191\~Сімейного Кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня\~\~пред`явлення позову. Зустрічну позовну заяву подано [PERSON] через «Електронний суд» 20.05.2025. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача за зустрічною позовною заявою, [PERSON] наполягати на стягненні аліментів на утримання неповнолітнього сина є обґрунтованими, а тому заявлений зустрічний позов підлягає задоволенню. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦПК України\~суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: approved