Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувсь до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором позики в іноземній валюті. Із урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог просить стягнути із відповідача 16200 доларів США та судові витрати у справі в сумі 6814,90 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті з умовою повернення коштів в строк, зазначений у договорі та проценти за користування цими коштами. Позивач свої зобов`язання виконав, а відповідач у встановлений в договорі строк кошти не повернув та не сплатив відповідні проценти. В зв`язку з цим, позивач звернувсь до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08.01.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~27.01.2025 позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог з додатками, яка надіслана відповідачу для відома. Зі змісту заяви встановлено, що позивач просить стягнути із [PERSON] 15500 доларів США та судові витрати у справі в сумі 6522,99 грн. \~ \~ \~ \~25.02.2025 позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог з додатками, яка надіслана відповідачу для відома. Зі змісту заяви встановлено, що позивач просить стягнути із [PERSON] 16200 доларів США та судові витрати у справі в сумі 6814,90 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 23.04.2025 судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі та призначено у справі судове засідання з розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Додатково просив врахувати при ухваленні рішення правову позицію Верховного суду у справі №755/19205/17 від 28.04.2021, оскільки обставини цієї справи є подібними до обставин у справі, яка розглядається. Також просив врахувати позицію відповідача про визнання позовних вимог та задовольнити їх повністю. \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 23.01.2025 подав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на наступне. Встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладенням договору позики, отриманням на його виконання грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (правовідносини з договору позики), які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України. 24 жовтня 2023 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (а.с.6-7). Договір підписаний сторонами із відміткою, що грошові кошти передані позикодавцем позичальнику та договір укладено в присутності свідків. Відповідно до п.1 зазначеного договору позикодавець передає у власність позичальнику, позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що є еквівалентом 187500 грн за ринковим (обмінним) курсом в Україні, діючим на момент укладення даного договору, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме: 5000 доларів США або грошові кошти в іноземній валюті України, яка буде еквівалентом за ринковим (обмінним-продажним) курсом в Україні, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж до 24.01.2024 року. Пунктом 2 даного договору визначено, що сума позики, встановлена п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Даний пункт засвідчений підписом [PERSON] (а.с.6). \~ \~ \~ \~Згідно із абз.2 п.5 договору позики сторони погодили, що за домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами становить 700 доларів США за кожен місяць користування грошовими коштами, наданими у позику. Сплата процентів здійснюється до 24 числа щомісяця. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.8 зазначеного договору позика вважається повернутою в момент отримання позикодавцем грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору та у разі не виконання позичальником взятих на себе зобов`язань з урахуванням відсотків нарахованих за користування грошовими коштами та нарахованих штрафних санкцій. \~ \~ \~ \~ [PERSON] . 24.06.2024 [PERSON] сформовано вимогу щодо повернення заборгованості в сумі 10600 доларів США за договором позики від 24.10.2023 із розрахунком заборгованості, згідно договору позики від 24.10.2023 станом на 24.06.2024. Згідно зазначеного розрахунку загальна заборгованості за період з 24.10.2023 по 24.06.2024 станом на 24.06.2024 складає 10600 доларів США, з яких: 5000 доларів США (сума боргу) + 5600 доларів США (сума несплачених відсотків) (а.с.8-10). \~ \~ \~ \~Вимога та розрахунок надіслано позивачем на адресу відповідача. \~ \~ \~ \~В подальшому, 25.02.2025 позивачем до суду із заявою про збільшення позовних вимог подано розрахунок заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , згідно договору позики від 24.10.2023 станом на 25.02.2025. Згідно даного розрахунку загальна заборгованість за період з 24.10.2023 до 25.02.2025 станом на 25.02.2025 складає 16200 доларів США, з яких: 5000 доларів США (сума боргу) + 11200 доларів США (сума несплачених відсотків) = 16200 доларів США (а.с.34). \~ \~ \~ \~Заява про збільшення позовних вимог та розрахунок позивачем надіслано на адресу відповідача, про що надане відповідне підтвердження (а.с.36). Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч.1 ст.638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. З приводу валюти виконання зобов`язання суд зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Проте, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Але, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відтак, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №14-134цс18, Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відтак, оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, а відповідач зобов`язання за договором не виконав, з нього на користь позивача підлягає стягненню борг за вказаним договором позики в сумі 5000,00 доларів США (основний борг). \~ \~ \~ \~Щодо стягнення заборгованості по процентах за користування грошовими коштами суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Строк повернення коштів позикодавцю визначено у пункті 1 договору позики від 24.10.2023, а саме 24.01.2024. Тобто кошти позикодавцем надані позичальнику у користування на 3 місяці. Згідно із абз.2 п.5 договору позики сторони погодили, що за домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами становить 700 доларів США за кожен місяць користування грошовими коштами, наданими у позику. Сплата процентів здійснюється до 24 числа щомісяця. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи невиконання позичальником зобов`язань за договором позики від 24.10.2023 на користь позивача підлягає стягненню 2100 доларів США за три місяці користування коштами з 24.10.2023 по 24.01.2024. \~ \~ \~ \~Суд не приймає до уваги нарахування позивачем відсотків поза межами строку дії договору за 13 місяців, а саме за період з 24.01.2024 до 25.02.2025 (а.с.34), бо таке нарахування суперечить умовам договору позики від 24.10.2023. \~ \~ \~ \~Суд звертає увагу позивача, що умовами п.5 абзацу 1 та 3 договору позики від 24.10.2023 передбачено нарахування пені, штрафу, інфляційні та 3 % річних від простроченої суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язань у випадку несвоєчасного та/або неповернення у повному обсязі грошових коштів взятих у позику позичальником. Враховуючи зазначене, сторони передбачили умови та види відповідальності за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, які позивачем не нараховувались та до стягнення у даному спорі не пред`являлись. \~ \~ \~ \~Окрім цього, згідно із ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої\~статті 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону\~або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.\~Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». \~ \~ \~ \~Зважаючи на зазначене, суд не враховує визнання позову відповідачем в частині стягнення процентів поза межами строку дії договору позики, оскільки воно суперечить умовам договору та закону. \~ \~ \~ \~Позиція Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №755/19205/17, яку просив врахувати позивач при ухваленні рішення судом, не може бути врахована, оскільки висновки, викладені у зазначеній справі не є релевантними для справи, яка розглядається судом з огляду на те, що вони зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах. Таким чином в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 2100 доларів США. При вирішення даного спору, суд враховує, що відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинним, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним його не встановлена, про що також свідчить заява про визнання відповідачем позову (а.с.17). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на означене, оцінюючи належність, достовірність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за договором позики та процентів є частково обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач виконав всі умови договору позики належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм законодавства України та умов вказаного договору. Розподіл судових витрат у справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову, з урахуванням сум доплаченого судового збору, у зв`язку із поданням заяв про збільшення позовних вимог, позивачем загалом сплачено 6814,90 грн судового збору (а.с.1, 22, 35). Відтак, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача до стягнення на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі пропорційному ціні задоволених вимог. Тобто позов задоволено на 43,8 %, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2984,92 грн (43,8 % від 6814,90 грн).

Outcome: partial