Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

04.02.2025 позивач звернулася до суду та просила визнати визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер 1811000000:00:042:0093), розташовані за адресою: [ADDRESS] , які є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 05 серпня 2017 року до 27 серпня 2024 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . В період шлюбу у 2018 році сторони придбали за договорами купівлі-продажу житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, право власності на яке оформлене на відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач категорично заперечує існування частки позивача у спільному майні подружжя. Оскільки зазначене нерухоме майно придбане ними за спільні кошти, в інтересах сім`ї, то воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В добровільному порядку вирішити спір немає можливості, тому в порядку поділу спільного майна просить визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного майна. З метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду. 06.02.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не прибули. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. У заяві від 11.03.2025 позивач просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Інших заяв, клопотань до суду не надійшло. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно. У встановлений судом строк не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу з 05 серпня 2017 року до 27 серпня 2024 року сторони перебували у шлюбі (а.с. 9-10). Шлюбний договір між сторонами не укладався. Згідно з нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.09.2018 року відповідач [PERSON] є одноособовим власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки (кадастровий номер 1811000000:00:042:0093) площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-16). Також у п. 1.4 Договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено, що придбання житлового будинку з прибудовами та усіма надвірними будівлями за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON] , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом 28.09.2018, що призначена для зберігання у справах нотаріуса (а.с. 11 зв.б.). Аналогічне застереження зазначене і у п. 3.4 Договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 15). На момент розгляду справи позивач та відповідач зареєстровані у вказаному житловому будинку. При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права. Ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також відповідно до положень ст.ст. 61, 63 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя закріплено у ст. 69 СК України. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні положення закріплені в частині другій статті 372 ЦК України. Згідно з частинами першою та другою\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При постановленні рішення суд приймає до уваги положення Постанови ПВСУ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналізуючи фактичні обставини справи суд приходить до переконання, що житловий будинок по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування будинку, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, оскільки будинок придбаний відповідачем у період шлюбу, за письмовою згодою позивача, в інтересах сім`ї для забезпечення проживання позивача та відповідача. Також відповідачем не доведено у судовому засіданні, що будинок придбаний за його особисті кошти. Стосовно поділу вказаного спільного сумісного майна, то суд застосовує положення ст. 70 СК України та визначає розмір часток майна чоловіка та дружини рівними та вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання за нею право власності на частку житлового будинку та земельної ділянки без реального їх поділу. Аналізуючи зазначені норми права та встановивши фактичні обставини по справі, суд виснує, що житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка для обслуговування будинку є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу, виходячи з принципу рівності часток за кожним з колишнього подружжя. Відтак встановлені підстави для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 2454 грн. 90 коп (а.с. 1) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved