Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Гребенюк Сергій Анатолійович звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом та просив встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , що відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] , що відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову посилався на те, що [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.1968, зареєстрованого в реєстрі за № 256, за померлим рахується право власності на будинок, що згідно договору знаходиться в м. Умані, другий провулок Будьонного за номером десять А (пізніше [ADDRESS] , на даний час [ADDRESS] та складається в цілому з глинобитного, критого толью будинку, двох кімнат, житлова площа 25,6 кв.м. Відповідно до довідки виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області № 58 від 27.10.2023, разом з померлим на день смерті проживав його син - [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] продовжив проживати у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ), чим фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що в розумінні ст. 549 ЦК УРСР визнається прийняттям спадщини. Крім того, до [PERSON] перейшов оригінал договору купівлі-продажу належного померлому батьку будинку, що також свідчить про його вступ в управління майном після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті право на спадщину переходить до його доньки [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Уманської міської ради Черкаської області № 59 від 27.10.2023, разом з померлим [PERSON] на день смерті проживала його донька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ). Оскільки [PERSON] проживала разом з батьком на день його смерті за однією адресою, а саме: [ADDRESS] (на даний час провул. Ясний) та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлого батька після його смерті, можна стверджувати, що в розумінні вимог ст. 549 ЦК УРСР вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] померла [PERSON] . Померла була дружиною [PERSON] , що є позивачем по даній справі. Після смерті дружини позивач звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 30-2020. Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 540/02-31 від 22.09.2023 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS] . Зазначена відмова аргументувалась відсутністю факту реєстрації спадкоємців разом з спадкодавцями за однією адресою на час відкриття спадщини та не прийняття ними спадщини на протязі шести місяців з дня смерті. Крім позивача, спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , що є відповідачем по справі. У зв`язку з тим, що у позивача виникли труднощі щодо успадкування спадкового майна після смерті своєї дружини в позасудовому порядку, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гребенюк С.А. у судове засідання не з`явилися, адвокат Гребенюк С.А. письмово подав заяву від 06.05.2025, в якій просив провести розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, письмово подав заяву від 27.02.2024, в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову, оскільки фактичні обставини, викладені в позові, відповідають дійсності. Просив справу розглянути за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає і позивача, і відповідача, проживають по сусідству через хату, дружні стосунки. Їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] проживали по [ADDRESS] . Їх син [PERSON] проживав з ними за одною адресою у врем`янці. Коли одружився, почав будуватися по [ADDRESS] . [PERSON] померла, тоді син з невісткою доглянули діда [PERSON] , потім перейшли у нову хату проживати. У [PERSON] було троє дітей: доньки [PERSON] , [PERSON] і син [PERSON] . [PERSON] казав, що хоче, щоб стара хата була старшій доньці [PERSON] , а нова хата буде меншим дітям [PERSON] і [PERSON] . Це знали всі на вулиці, що хати так поділили між дітьми. На момент смерті [PERSON] була приписана по [ADDRESS] , а приблизно з 1999 року [PERSON] стали жити уже по [ADDRESS] . [PERSON] - це син [PERSON] і [PERSON] . Він зараз на війні воює. Не було ніяких заперечень проти спадщини, вони ладнали добре. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони знає, проживають по сусідству, нормальні сусідські відносини. Їй відома сім`я [PERSON] та [PERSON] , які проживали по [ADDRESS] . Сім`я дружна була, мали двох синів [PERSON] і [PERSON] . Син [PERSON] проживав з батьками у врем`янці, а коли одружився, трохи далі по вулиці вони почали будуватись по [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] з ним проживав син [PERSON] із сім`єю, а потім, як батьки померли, [PERSON] перейшов проживати у новий будинок. У [PERSON] було троє дітей: доньки [PERSON] та [PERSON] і син [PERSON] , який давно помер. На момент смерті [PERSON] його дочка [PERSON] проживала з ним по [ADDRESS] . А потім після заміжжя [PERSON] стала проживати у старій дідовій хаті по [ADDRESS] . Відомо, що ще як дід [PERSON] був живий, то сказав, що його хата буде [PERSON] , ніяких сварок не було. [PERSON] на даний час на війні, воює з літа чи весни. Їй невідомо, які стосунки у [PERSON] та [PERSON] . На даний час у будинку по [ADDRESS] проживає [PERSON] та його дружина [PERSON] . Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Уманським РАГС 21.04.1989. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.1968, зареєстрованого в реєстрі за № 256, [PERSON] на праві власності належить будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з глинобитного, критого толью будинку, двох кімнат, житлова площа 25,6 кв.м. Згідно із довідкою виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області № 58 від 27.10.2023, яка видана [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за адресою [ADDRESS] власник [PERSON] був зареєстрованим та проживав на день смерті, яка настала [INFO] , разом зі своїм сином [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06.06.1994 Уманським РАГС. Згідно з довідкою виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області № 59 від 27.10.2023, яка видана [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.05.1974 Уманським міським відділом РАЦС, [PERSON] народилася [INFO] . Батьками вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.11.1991 в Уманському міському відділі РАЦС, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.11.1991 Уманським міським відділом РАЦС. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Уманської міської ради від 19.08.1992 [PERSON] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.10.2019 Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г. від 22.09.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS] . Зазначена відмова аргументована відсутністю факту реєстрації спадкоємців разом з спадкодавцями за однією адресою на час відкриття спадщини та не прийняття ними спадщини на протязі шести місяців з дня смерті. Із копії спадкової справи № 30-2020, наданої суду приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г., вбачається, що відповідач [PERSON] подав заяву 24.08.2023 про небажання прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та не заперечує, щоб право власності на спадкове майно було оформлено на [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в Роз`ясненні, наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку її встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час володіння спадкодавцем житловим будинком, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК УРСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто Інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, оскільки підтверджується доданими до справи документами та дослідженими у судовому засіданні доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved