Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу за договором позики вказуючи, що 14.09.2020 року він надав в борг відповідачці 21\~000 доларів США, про що свідчить пиьмова розписка від 14.09.2020 року, написана відповідачкою власноручно. По курсу НБУ сума на момент передачі коштів становила 459\~900 гривень. Відповідач зобов`язувалася до 14.09.2023 року борг повернути, проте зобов`язання своє по поверненню коштів відповідач не виконала, кошти не повернула. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути грошові кошти отримані в борг достроково, проте вимоги позивача відповідачем ігноруються. Відповідач тривалий час уникає виконання свого обов`язку по поверненню грошових коштів отриманих в борг, чим порушує законні права позивача. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 865\~200 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Грушевий Ю.В. направив до суду заяву в якій просить справу розглянути у його та позивача відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №\~911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17\~(П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Соснівського районного суду міста Черкаси було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що 14.09.2020 року позивач [PERSON] надав в борг відповідачці [PERSON] 21\~000 доларів США, про що свідчить пиьмова розписка від 14.09.2020 року, написана відповідачкою власноручно. По курсу НБУ сума на момент отримання коштів в гривневому еквіваленті становила 459\~900 гривень. Таким чином, між сторонами виникли грошові зобов`язання, що підтверджується належними доказами, а саме розпискою про отримання коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Розпискою від 14.09.2020 визначено строк повернення боргу 14.09.2023 року. Як зазначив позивач, після отримання коштів відповідач жодної сплати за договором позики не здійснила, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до договору позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальником виконані не були. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам договору позики, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики обґрунтовані і підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача підлягають грошові кошти в сумі 865\~200 гривень, що на момент прийняття рішення еквівалентно 21\~000 доларів США. В силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачки понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 8652,00 грн згідно квитанції № 2769-5918-5583-0763 від 30.11.2024 року. .

Outcome: approved