Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Трофименка А.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 грудня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З часом почуття любові, поваги та розуміння між сторонами зіпсувалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у квітні 2025 року. Враховуючи, що з відповідачем не проживають однією сім"єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин як пожружжя, позивачка вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ", а також судові витрати покласти на неї. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Трофименко А.О. згідно поданої письмової заяви просив справу слухати у відсутність позивача та її представника, позов підтримують повністю, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не мають. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 13 грудня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 122. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 13 грудня 2008 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 11). Як зазначає в заявлених вимогах позивачка, з квітня 2025 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені. Вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзив на позов не подав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачка має право надалі йменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На вимогу сторони позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved