Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. В обґрунтування вимог зазначила, що в грудні 2024 року їй стало відомо, що в реєстрі обтяжень зареєстровано заборону на нерухоме майно (не зазначене яке саме), що належить [PERSON] , РНОКПП особи у витязі з реєстру не зазначено. Заборона накладена на підставі повідомлення серії та номер б/н, від 11.12.1990, виданого Ощадбанк № 49. Заборона внесена до реєстру Державним реєстратором Адаменком Андрієм Володимировичем, Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області. В реєстрі відсутні ідентифікаційні дані особи (рік народження, РНОКПП), а дані прізвища, ім?я і по-батькові співпадають з даними її померлої бабусі, після смерті якої, нерухоме майно успадкувала її мама [PERSON] , а після смерті мами [PERSON] . Адреса нерухомого майна, яке позивач успадкувала: [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Березовською О.В. 05.07.2017). 11.12.2024 року позивач звернулась до відповідача щодо зняття заборони для подальшого оформлення договорів купівлі-продажу. В свою чергу відповідач листом повідомив, що станом на 02.01.2025 року будь-яких невиконаних зобов?язань у громадян [PERSON] [PERSON] , [PERSON] немає. Наявність даної заборони порушує право позивача на вступ у спадщину, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2025 року залучено до розгляду у справі третю особу - АТ «Державний ощадний банк України». Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що в грудні 2024 року позивачу стало відомо, що в реєстрі обтяжень зареєстровано заборону на нерухоме майно (не зазначене яке саме), що належить [PERSON] , РНОКПП особи у витязі з реєстру не зазначено, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру ручових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна № 406567272 від 04.12.2024 року. Заборона накладена на підставі повідомлення серії та номер б/н, від 11.12.1990, виданого Ощадбанк № 49. Заборона внесена до реєстру Державним реєстратором Адаменком Андрієм Володимировичем, Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області. В реєстрі відсутні ідентифікаційні дані особи (рік народження, РНОКПП), а дані прізвища, ім?я і по-батькові співпадають з даними померлої бабусі позивача - [PERSON] , після смерті якої, нерухоме майно успадкувала мати позивача - [PERSON] , а після смерті мами позивач - [PERSON] , що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2013 року, справа № 1109/11967/12 та свідоцтво про право на спадщину № 1728 від 05.07.2017 року. Адреса нерухомого майна, яке позивач успадкувала: [ADDRESS] . 11.12.2024 року позивач звернулась до відповідача щодо зняття заборони для подальшого оформлення договорів купівлі-продажу. В свою чергу відповідач листом повідомив, що станом на 02.01.2025 року будь-яких невиконаних зобов?язань у громадян [PERSON] [PERSON] , [PERSON] немає. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Умови та підстави зняття арешту з майна врегульовані ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.3 ст.59 Закону у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до п.4 ч.2 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Частина 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд звертає увагу на те, що в даному випадку Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є належним відповідачем. Згідно частини 1 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. (постанова ВП ВС від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18) Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. (постанова ВС від 06 травня 2024 року у справі №725/3352/23). Також суд звертає увагу позивачки на постанову ОП КЦС ВС від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19, у якій викладено наступні висновки. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття з нього арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі. Очевидно, що нерозумним було б тлумачення, яке б передбачало можливість для одного із співвласників у спільній сумісній власності вимагати зняття арешту з неподільної речі в цілому чи навіть допускати конструкцію зняття арешту із «частки в спільній сумісній власності». Права та інтереси іншого співвласника в спільній сумісній власності на неподільну річ мають захищатися шляхом виплати компенсації. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, є способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), а сутність негаторного позову виключає застосування позовної давності. Хоча наведені висновки ОП КЦС ВС від 07 листопада 2022 року зроблені у справі, у якій майно належало співвласникам на праві спільної сумісної власності, вони застосовні і до майна належного на праві спільної часткової власності, оскільки частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників,виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Отже, неможливе зняття арешту на частину речі, яка є неподільною. Таким чином, заборона відчуження майна, яке належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу порушує права та законні інтереси позивача як власника, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування в інший крім судового захисту спосіб. З огляду на те, що із зазначених вище обставин у своїй сукупності не вбачається підстав для накладення заборони відчуження майна, вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними стороною позивача.

Outcome: approved