Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Алексєєва М.А., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну прізвища дитини, в обґрунтування якого вказала, що 10.10.2010 зареєструвала шлюб з відповідачем, від спільного проживання з яким мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак 21.05.2014 шлюб розірвали, син залишився проживати з позивачкою, відповідач в свою чергу сплачує аліменти на його утримання, заборгованість з їх сплати відсутня, однак з сином не спілкується, участі в його вихованні не бере, не відвідує ні вдома, ні в школі, дитина фактично не знає свого батька. Зазначила, що 11.06.2017 вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище " [PERSON] ", від шлюбу народилась дочка [PERSON] . В свою чергу, син позивачки від попереднього шлюбу [PERSON] також вважає своїм батьком [PERSON] , неодноразово казав, що бажає мати спільне прізвище з іншими членами сім`ї. Однак відповідач [PERSON] не надає свою згоду на зміну прізвища сина, а тому [PERSON] , посилаючись на наведене, а також на те, що зміна прізвища дитини, буде відповідати її інтересам, звертається до суду та просить змінити прізвище дитини [PERSON] з " [PERSON] " на " [PERSON] " шляхом внесення змін до актового запису про народження . Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 31.01.2025 справу прийнято до провадження та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Алексєєва М.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивачка додала, що бажає змінити прізвище сина, щоб той комфортно почував себе у сім`ї, неодноразово просила біологічного батька - відповідача [PERSON] вирішити питання у добровільному порядку, звернувшись для зміни прізвища дитини до органів реєстрації актів цивільного стану, однак він відмовився, на телефоні дзвінки не відповідає, а тому просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої\~особи - Дунаєвецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову суду не надано, однак начальник відділу Наталюк О.О. направила до суду заяву, у якій, зокрема, просила слухання у справі провести без участі представника, вказала, що проти задоволення заяви не заперечують. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, зважаючи на думку дитини та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2010 по 21.05.2014, який розірвано рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21.05.2014. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Встановлено, що прізвище дитині присвоєно на підставі правил ст. 145 СК України. Як вбачається із позовної заяви, після розірвання сторонами шлюбу дитина [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю, однак батько [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина, заборгованість з їх сплати відсутня. 11.06.2017 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від нового шлюбу у позивачки народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 16.01.2024 №127, виданої Управлінням "Центр надання адміністративних послуг", у будинку за адресою: [ADDRESS] станом зареєстровані: заявник (уповноважений власник) - [PERSON] , дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] . Відповідно до характеристики, виданої Дунаєвецьким ліцеєм № 3 Дунаєвецької міської ради Хмельницької області від 03.01.2025 за № 80, на учня 7-А класу [PERSON] , мати дитини бере активну участь у житті класу, є членом батьківського комітету, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, сприяє участі [PERSON] у екскурсіях, організовує корисне дозвілля, моніторить поводження дитини в інтернеті, допомагає підтримувати високий рівень досягнень дитини. Батько [PERSON] з [PERSON] не спілкується, з сім`єю не проживає, з класним керівником на зв`язок не виходить, батьківські збори не відвідує, не буре участі у шкільному житті. Із долученої до позову довідки ТОВ "Клініка "Свій лікар", виданої лікарем-педіатром [PERSON] , вбачається, що [PERSON] постійно опікується здоров`ям своєї дитини [PERSON] , регулярно відвідує медичний заклад для проведення планових обстежень дитини, виконує всі рекомендації, у разі захворювань дитини своєчасно звертається за медичною допомогою та забезпечує лікування, водночас батько дитини [PERSON] на прийомах у медичному закладі не присутній, не бере участі в обговоренні питань, пов`язаних із профілактикою та лікуванням дитини, інформації про його участь у забезпеченні здоров`я дитини не зафіксовано. Заслуханий в судовому засіданні, в присутності законного представника - матері [PERSON] , неповнолітній [PERSON] розповів суду, що проживає разом з мамою, сестрою та татом [PERSON] , який займається його вихованням, часто буває у школі, дарує подарунки, в той час як свого біологічного батька [PERSON] ніколи не бачив, не знає як той виглядає, не спілкується з ним, батько не телефонує та не пише, зі святами не вітає. На задане представником позивача запитання, вказав, що просив маму змінити йому прізвище на " [PERSON] ". Окрім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що є подругою позивачки зі школи, спілкується з її сім`єю, в тому числі і з сином [PERSON] . Пояснила, що відповідач [PERSON] та його родина з дитиною не спілкуються, в той час як татом він називає [PERSON] , з яким має прекрасні стосунки, та прізвище якого хоче мати, про що їй достовірно відомо, оскільки запитувала особисто. Свідок [PERSON] вказала суду, що являється бабусею [PERSON] , з яким хоч і проживають окремо, однак бачаться майже кожного дня і їй достовірно відомо, що рідний батько онука - відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною більше 11 років, не вітає його з днем народженням, хлопчик не знає як виглядає його батько, ніколи про нього не згадує, вважає татом [PERSON] , з яким проживає та який його виховує; бажання змінити прізвище виявив сам. Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20.11.1989, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина, відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, має право на збереження індивідуальності. Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Статтею 8 Конвенції про права дитини визначено обов`язок держави поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами 3, 5 ст. 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тлумачення ч. 5 ст. 148 СК України, здійснене Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 у справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Постанови Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №759/5739/18 та від 20.11.2019 року у справі № 599/596/17 містять висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не спілкується з ним та не відвідує, в той час як син вважає батьком її чоловіка [PERSON] , прізвище якого бажає мати. Так, предметом спору у даній у справі є зміна прізвища дитини фактично у зв`язку із зміною прізвища одним із батьків. При цьому положення сімейного законодавства вимагають в такому випадку згоди обох батьків на зміну прізвища дитини, окрім згоди самої дитини, що досягла семирічного віку (ч. 3 ст. 148 СК України). Положення ч. 4 ст. 148 СК України допускають вийнятки із цього правила, зокрема у випадку, якщо дитина досягла чотирнадцяти років, а також якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім. Судом не встановлено відповідних обставин, у зв`язку із чим застосування положень наведеної норми суд не вважає за можливе. Також суд не вважає за можливе застосувати положення ст. 149 СК України щодо самостійної зміни дитиною свого прізвища, позаяк [PERSON] не досяг на момент розгляду справи судом ні шістнадцятирічного ні чотирнадцятирічного віку. Разом з тим, позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту свідомого та умисного непіклування відповідача про їх дитину. Докази обґрунтування позовних вимог фактично зводяться лише до довідки ліцею, де дитина навчається, довідки медичного закладу та показів свідків - давніх подруг позивачки та її матері. Водночас, невідвідування відповідачем батьківських зборів, не спілкування в класним керівником не свідчать про умисне та свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини і не є підставою для зміни прізвища дитини. Щодо показів свідків, суд їх враховує як підтвердження доводів позивачки, однак відмічає, що вони жодним чином не пояснюють обставини життя відповідача, мотиви його поведінки чи міркування з приводу предмету спору. Крім того, у позовній заяві [PERSON] підтверджує те, що батько дитини відповідач [PERSON] належно виконує свій обов`язок щодо матеріального утримання сина, заборгованості зі сплати аліментів не має. Сам факт створення позивачкою нової сім`ї, зміни її прізвища та народження ще однієї дитини не може бути підставою для необхідності зміни прізвища дитини від попереднього шлюбу. Так, у постанові Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №334/5187/22 зазначено, що відповідне сприйняття дитиною свого прізвища значною мірою залежатиме саме від добросовісного виконання її матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони негативних суджень щодо нього. Оскільки дитина після припинення спільного проживання батьків проживає разом з матір`ю, відносини з якою для неї є пріоритетними, з`ясована судом думка дитини не може вважатися визначальною, та бути переважними підставами при вирішенні питання про зміну її прізвища, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її справжнім інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх, емоційних факторів, яким дитина в силу свого віку та життєвого досвіду не спроможна надавати виважену та правильну оцінку. Суд погоджується, що думка дитини є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як не може бути безумовним свідченням того, що зміна прізвища дитини призведе до забезпечення найкращих інтересів дитини. В свою чергу, наразі суду не надано достатніх доказів на підтвердження того, що батькове прізвище якимось чином суперечить інтересам дитини, яка, виходячи із наданих в суді пояснень, розуміє факт наявності біологічного батька. За таких обставин, враховуючи викладене вище, рівність прав обох батьків щодо прав та інтересів дитини та те, що позивачем не доведено необхідності зміни прізвища дитини на прізвище матері і що така зміна прізвища буде відповідати найкращим інтересам самої дитини, сприятиме її психологічному та гармонійному розвитку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed