Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

10.03.2025 до Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - позивач) в особі представника Какун А.С., із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якій просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за договором позики №76191586 від 13.01.2024 у розмірі 24040,27 грн та покласти на відповідача понесені судові витрати. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 13.01.2024 між ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики №76191586, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 згідно реєстру боржників №30 від 19.08.2024 в сумі 24040,27 грн, з яких: 6993,53 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17043,74 грн - сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач не виконав умови зазначеного договору позики та не повернув первісному кредитору надані йому кошти в строки, передбачені вищевказаним договором, а також не сплатив заборгованість новому кредитору після відступлення йому прав грошової вимоги, позивач просить стягнути вказану заборгованість на загальну суму 24040,27 грн у судовому порядку. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги визнає частково з огляду на таке. Зазначив, що ніяких документів та інформації щодо заміни кредитора з ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" на ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенці з повернення боргів" в кредитному договорі №76191586 від 13.01.2024 відповідачу як стороні не надходило. Стосвно суми заборгованості вкаула, що отримала позику у розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів, що підтверджується п. 2 Договору. Наголосила на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти з користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Відтак, вважає, що після 11.02.2024 позивач не був вправі нараховувати проценти до договором позики. Додатково зазначила, що сума заборгованості є для неї значною, оскільки відповідач є інвалідом ІІІ групи та за станом здоров`я працювати не може, відповідно єдиним джерелом прибутків є пенсія. 09 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній заперечив проти аргументів відзиву. Зазначив, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «ФК "ЄАПБ", Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Разом з тим, відповідачем умови вищевказаного договору не виконувались відповідно до ст.526, ст. 1046, ст.1054 ЦК України, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов вищевказаного договору є правомірним і відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5ст.279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2ст.247 ЦПК Українив разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 13.01.2024 між ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики № 76191586, за яким позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики складає 7000,00 грн, строк кредиту 30 днів, процентна ставка 2,5% в день (фіксована). Зазначений договір підписано відповідачем у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 грн, що не заперечуються відповідачем. Однак, відповідач взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконував, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернув, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість. 14.06.2021 ТОВ "ФК "ЄАПБ" (фактор) та ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" (клієнт) уклали договір факторингу № 14/06/21, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. За змістом акту прийому-передачі реєстру боржників № 30 від 19.08.2024 за договором факторингу №14/06/21 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №30 від 19.08.2024. Як вбачається з витягу з реєстру боржників №30 до договору факторингу №14/06/21 від 19.08.2024, загальна сума заборгованості відповідача за договором позики №76191586 становить 24040,27 грн, з яких: 6993,53 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17046,74 грн - сума заборгованості за відсотками. Доказів погашення заборгованості ані перед первісними кредиторами, ані перед новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач суду не надав. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів. Ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ч.1 ст.610 ЦК України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5 ст.11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону № 675-VIII). Згідно з ч.8 ст.11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст.1 Закону № 675-VIII. Статтю 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст. Закону України "Про електронну комерцію"). Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження переходу до позивача прав вимоги за договором позики № 76191586 від 13.01.2024 укладеним між ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" і [PERSON] . Так п.1.1 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 передбачено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. З копій зазначеного договору факторингу, який надано суду не вбачається, що його предметом є право майбутньої вимоги. До того ж, такі вимоги на момент укладення договору мали би бути визначені, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ "ФК "ЄАПБ" до відповідача на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не було, оскільки договір позики №76191586 від 13.01.2024 були укладені через два роки після укладення договору факторингу. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. За вказаних обставин, у зв`язку з недоведенням позивачем факту переходу до нього прав вимоги за договором позики № 76191586 від 13.01.2024, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаними договорами позики є безпідставними і в їх задоволенні необхідно відмовити. Враховуючи вищезазначене, позов не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed