Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Представник позивача через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: суму заборгованості за договором позики № 1645647 в розмірі 17 533,45 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 033,45 грн - сума заборгованості за відсотками; суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. Обгрунтування позиції позивача Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що 23.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та відповідачем (позичальник) укладено договір позики № 1645647, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 5 500,00 грн, строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована), шляхом перерахування суми позики на банківський картковий рахунок, зазначений в договорі позики. Договір позики підписано відповідачем електронним підписом. 26.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1645647 від 23.03.2021. 03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1645647 від 23.03.2021. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором позики, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», загальна сума якої складає 17 533,45 грн, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. У поданому 27.02.2025 відзиві на позовну заяву (а.с.154-159), відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1645647 від 23.03.2021, з тексту якого вбачається, що він «укладений» між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] та зазначенням реквізитів позичальника, які не зовсім відповідають моїм. Зокрема, зазначено, прізвище, номер паспорта, місто проживання (реєстрації), номер телефон, електронну адресу та рахунок, які до нього не мають жодного відношення. Разом з тим, даний договір не є належним доказом, оскільки він жодним чином не підтверджує виплату позики [PERSON] в розмірі 5500 гривень та не завірений належним чином. Також на підтвердження своїх позовних вимог позивач долучив до позовної заяви копію платіжної інструкції, в якій вказано деталі транзакції та зазначено отримувачем « [PERSON] », яка також жодним чином не підтверджує факт виплати [PERSON] позики, а також копію довідки про ідентифікацію (без номера та дати видачі), відповідно до якої підтверджується, що клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 1645647 від 23.03.2021 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Звертає увагу суду, що однією з основних умов для отримання позики є надання документів, що засвідчують особу, для того щоб позичальник міг ідентифікувати клієнта. Тоді яким чином позикодавець, маючи документи, що засвідчують особу клієнта (на підставі яких позичальник надав позику), він ідентифікував клієнта, якщо позику видали [PERSON] (позивач намагається стягнути вказану заборгованість за договором позики з [PERSON] , при тому, що позику було надано [PERSON] і це чітко підтверджується копією платіжної інструкції (яка формується не вручну, як документ, а спеціальною системою), копією договору позики № 1645647 від 23.03.2021 та довідкою про ідентифікацію. Дані документи формуються автоматично на підставі наданих документів, що підтверджують особу. Крім зазначених документів, позивач додатково долучає ряд інших документів на підтвердження своїх позовних вимог, в яких позикодавцем зазначено [PERSON] , і жодного документа, який підтверджує надання позики [PERSON] , окрім розрахунку заборгованості [PERSON] , який жодним чином не підтверджує факт наявності заборгованості в мене, як відповідача, перед позивачем. Крім того, прізвище в даному розрахунку було виправлене з « [PERSON] » на « [PERSON] » після повернення позовної заяви на доопрацювання. Решта ж доданих до позовної заяви документів виправити позивач не зміг, оскільки такі дії тягли б за собою ряд юридичних наслідків та кваліфікувались як підроблення і шахрайство. Знову ж таки, копії документів, наданих позивачем до позовної заяви не є належним чином завіреними документами та не є належними доказами у справі. [PERSON] жодних оплат за договором позики, на який посилається позивач, не здійснював, а аргументи позивача стосовно того, що відповідачем здійснювались якісь платежі в рахунок заборгованості є абсурдними, оскільки [PERSON] жодного разу не вносив платежі, про які стверджує позивач за кредитним договором позики [PERSON] . Жодних доказів, які б підтверджували позивачем не надано. Крім того, звертає увагу суду на те, що попри викладене, позивачем пропущено строк позовної давності для подання позовної заяви до суду. Договір позики № 1645647, на який посилається позивач, укладено 23.03.2021. Строк договору становить 30 днів, також зазначено, що датою повернення позики є 22.04.2021. 05.03.2025 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.170-181) у якій він вказує, що посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора - є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа № 732/670/19), від 12.01.2021 (справа № 524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Крім того, зазначає, що твердження відповідача, стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідача - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача: електронна платіжна інструкція №5b718c2f-7803-4ae4- b3e8-b1dfe35163c0 від 23.03.2021 видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система) (документ виданий платіжною системою); довідка № КД-000005812/ТНПП від 10.01.2025 р. видана платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів; лист № 14/01/25-7 від 14.01.2025 виданий позикодавцем, що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції. Окрім викладеного вище, з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 1 100,55 грн. (21.04.2021 - 1 100,55 грн.), що у свою чергу додатково підтверджує отримання відповідачем коштів за договором позики та його укладання. Щодо строку позовної давності вказує, що враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у січні 2025 року про стягнення з Відповідачів заборгованості за договором позики, а останній платіж за договором позики здійснено 21.04.2021 року. Таким чином, строк позовної давності не пропущений, а відтак відсутні підстави для звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності. З Перехідних положень ЦК України вбачається, що протягом особливого періоду (дії карантину, військового стану) - строки позовної давності зупиняються та не обраховуються, на період зупинення загального строку позовної давності, кредиторам забороняється нараховувати 3% річних, інфляцію та будь-які штрафні санкції за порушення будь-яких зобов`язань. Тому, звертаючись з позовом до суду, позивачем нараховані проценти по договору позики за базовою процентною ставкою в розмірі 1.99%, а не процентну ставку за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,77%, що у свою чергу передбачено договором позики. Крім того, вважає, що відповідач, заперечуючи отримання коштів/укладання договору, застосували концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень [PERSON] не надано при тому, що відповідач має безперешкодний та повний доступ до своїх банківських даних та інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. У поданих 11.03.2025 запереченнях на відповідь (а.с.182-192) відповідач зазначає, що позиція представника позивача щодо того, що відповідач не надав до суду доказів звернення до правоохоронних органів про вчинення шахрайських дій відносно нього, не звернувся до суду з заявою про оскарження правомірності укладення договору позики є маніпулятивною, оскільки про наявність даного договору та заборгованості відповідач дізнався в момент звернення позивача до суду. Раніше про даний факт відповідачу відомо не було, відповідно до суду за захистом своїх прав він не міг звернутись. Представник позивача чудово розуміє це, при цьому спекулює нібито упущенням відповідача щодо звернення до суду та правоохоронних органів за захистом своїх порушених прав. Разом з тим, представник позивача наводить практику Верховного Суду на обґрунтування своєї позиції, в якій наголошується на тому, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальнику. При цьому, наявність даної практики знову ж таки жодним чином не підтверджує наявність заборгованості у відповідача перед позикодавцем чи позивачем. Подальші заперечення представника позивача з даного приводу вважає абсурдними та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки в першій позовній заяві позивач звертався саме до [PERSON] , оскільки має відповідні документи саме на [PERSON] і навіть після винесення ухвали Таращанського районного суду Київської області від 07.02.2025 про залишення позовної заяви без руху, позивач не усунув вказаних в ухвалі порушень повністю, оскільки зміг виправити прізвище відповідача лише в тексті позовної заяви, а решту доданих документів залишив без змін з зазначеним прізвищем позичальника [PERSON] так як виправлення прізвище позичальника в цих документах є неможливим, а у випадку подібної спроби несло б відповідні юридичні наслідки для позивача за фактом підроблення. Тобто, наразі позивач намагається ввести суд в оману, надаючи неправдиві докази і документи, які до відповідача не мають жодного відношення. Те ж саме стосується і тверджень представника позивача щодо часткового погашення відповідачем вказаної в позовній заяві заборгованості, не надавши жодного доказу на підтвердження внесення відповідних грошових коштів [PERSON] на рахунок позикодавця чи позивача. Крім того, звертає увагу суду на те, що представник позивача, намагаючись довести дотримання процесуальних строків, посилається на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на всій території України встановлено з 12.03.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020. Договір позики, який є предметом позовних вимог укладено в 2021 році. 27.06.2023 Кабінет Міністрів України виніс постанову №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COv-2». Пунктом 1 даної постанови відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COv-2. Таким чином, норми п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України припинили свою дію з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. Позивач же звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача за договором позики в січні 2025 року, тим само пропустивши строк позовної давності для подання позовної заяви до суду. Просить суд звернути увагу на даний факт та врахувати його при прийнятті рішення в даній справі. Процесуальній дії у справі 03.02.2025, з метою визначення підсудності, суддею від «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради отримано довідку № 296, а 06.02.2025 - відповідь № 1098253 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. 07.02.2025 суддею постановлено ухвалу, якою позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу десятиденного строку для вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків. 17.02.2025 через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» представником позивача подано заяву про усунення недоліків з додатками. Ухвалою суду від 18.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 13.03.2025 витребувано від ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відомості щодо відкриття карткового рахунку та надання виписки, у судовому засіданні оголошено перерву. 22.04.2025 до суду надійшла відповідь від 10.04.2025 № БТ-4224 про те, що не можливо виконати ухвалу в частині надання інформації про власника БПК за маскованим номером [NUMBER] , оскільки карти зі ідентифікатором BIN (перші шість цифр БПК) - 535466в МПС MasterCard в запитуваному періоді емітовані АТ «ОКСІ БАНК». Ухвалою суду від 22.04.2025 витребувано від АТ «ОКСІ БАНК» відомості щодо відкриття карткового рахунку та надання виписки, у судовому засіданні оголошено перерву до 26.05.2025. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. У поданій 08.05.2025 заяві просить розглянути справу без його участі, а позовні вимоги - задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. У поданій 15.05.2025 заяві відповідач просить провести судове засідання 26.05.2025 без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд при прийнятті рішення врахувати його позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 23.03.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1645647, відповідно до якого позикодавець зобов`язався передати у власність позичальнику грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. Сума позики - 5 500,00 грн, строк позики (строк договору) - 30 днів, процентна ставка (базова/день) 1,99% (фіксована). Дата надання позики - 22.03.2021, дата повернення - 22.04.2024, знижена процентна ставка/день 0,69%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%. Інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору (п. 10 договору) (а.с.22). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [NUMBER], що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 3 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: ознайомився на відповідному сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі (п.4 (4.1.-4.3.). За п.5 договору такий укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном, а у п.10 Договору передбачено, що інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною Договору (п. 8 договору). Згідно п.5.1. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - правила)(а.с.23-43) перед укладенням (підписанням) договору позики позичальник зобов`язаний ознайомитись з цими правилами, паспортом позики та офертою, що містить в тому числі проект Договору позики, політикою конфіденційності, тощо. У п.5.15. правил обумовлено, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору позики відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. За умовами п.6.5. вказаних правил у разі не повернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. У п.6.8. правил вказано, що сторони домовились, що у разі неповернення позичальником заборгованості у встановлені договором позики строки (дата повернення позики), товариство має право: нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими правилами та договором позики; змінити кінцеву дату строку дії договору позики на лату фактичного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, що тягне за собою зміну кінцевої дати строку позики на відповідну дату. Сторони підтверджують, що вказаний у цьому пункті порядок внесення змін до договору позики в частині зміни кінцевої дати строки позики є таким, що погоджений сторонами та не потребує укладення окремих додаткових угод до договору позики. Пунктами 13.4.1. та 13.4.4. правил обумовлено право позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів за відповідний фактичний строк користування позикою, як частинами, так і в повному обсязі; відмови від договору позики у порядку та строки, передбачені чинним законодавством. Того ж дня, 23.03.2021 позикодавець на виконання п. 1 договору позики № 1645647 від 23.03.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), що підтверджується електронною платіжною інструкцією №5b718c2f-7803-4ae4- b3e8-b1dfe35163c0 від 23.03.2021 року (а.с.49). Згідно листа № 14/01/25-7 від 14.01.2025 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №5b718c2f-7803-4ae4-b3e8-b1dfe35163c0 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов договору позики №1645647 (а.с.45-47). Згідно довідки № КД-000005812/ТНПП від 10.01.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 23.03.2021, сума 5 500,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу 5b718c2f-7803-4ae4-b3e8-b1dfe35163c0 (а.с.48). Згідно виписки АТ «ОКСІ БАНК», з рахунку приватного клієнта № 296093-2025/0424 за розрахунковий період з 23.01.2021 по 22.04.2021, одержувач: [PERSON] , вбачається, що 23.03.2021 на карту [NUMBER] , було зарахування переказу MoneySend-FinEx*Credit у сумі 5 500,00 грн. 26.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕАГЕНТСТВОНЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» був укладений договір факторингу № 2610, згідно з яким права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей, в розмірі Портфеля заборгованості було відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Сторони погодили, що до aактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (а.с.51-66). Відповідно до реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 1645647 від 23.03.2021 на суму 18 634,00 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 134,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.67-69). 03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та позивачем був укладений договір факторингу № 030423-ФК, згідно з яким права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей, в розмірі Портфеля заборгованості було відступлено позивачу. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (а.с.74-90). Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 1645647 від 23.03.2021 на суму 18 634,00 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 134,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.91-93). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є юридичною особою, основним видом діяльності якої є 64.92 Інші види кредитування (а.с.20-21). Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 1645647 від 23.03.2021, за період з 23.03.2021 по 13.02.2025, сума заборгованості, враховуючи сплачених 21.04.2021 відповідачем процентів в сумі 1 100,55 грн, становить 17 533,45 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 033,45 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.138-143). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Статтею 512 ЦК України, передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Щодо укладення договору позики № 1645647 від 23.03.2021 в електронному вигляді Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних», не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договір позики № 1645647 від 23.03.2021 між позикодавцем та відповідачем підписано останнім одноразовим ідентифікатором [NUMBER], що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] , у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». У договорі позики зазначені всі необхідні дані про особу відповідача необхідні для його ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, поштова адреса, номер мобільного, адреса електронної пошти, рахунок (а.с.22). Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови таких, після чого позикодавець надіслав йому на вказану при реєстрації електронну пошту одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений між позикодавцем та відповідачем, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Також відповідачем не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження №61-6066св23). Щодо стягнення заборгованості за договором позики № 1645647 від 23.03.2021 Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови); - вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103 постанови); - в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (п. 108 постанови); - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови). Як вже встановлено, п.6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» містить умови за якими у разі не повернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. За наведеного, суд констатує, що з урахуванням п.п.4.2. п.4, п.8 та п.10 договору позики та наведених вище умов правил товариством доведено погодження відповідачем умов договору про автопролонгацію не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим кредитний договір було автоматично пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. На момент укладення договору позики відповідач не звертався до ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, Правил надання грошових коштів у позику, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору, як і не надав доказів ознайомлення з іншими, наданими йому правилами, зміст яких суперечить наявним в матеріалах справи. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 13.02.2025, сума заборгованості, враховуючи сплачених 21.04.2021 відповідачем процентів в сумі 1 100,55 грн, становить 17 533,45 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 033,45 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.138-143). Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Поданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Тому, виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд відхиляє твердження відповідача щодо зазначення у договорі позики невірного прізвища та відсутності доказів наявності заборгованості. Так, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані позивача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. З досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт перерахування позикодавцем грошових коштів саме відповідачу, а також факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань. Також, враховуючи умови надання грошових коштів у позику, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Щодо строку позовної давності Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введений з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено по даний час, трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, а відтак позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 гривень, долучивши (електронні копії) договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 (а.с.94-101), витяг з акту № 5-П від 18.01.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 (а.с.102), акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 02.12.2024 за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 (а.с.103-105), ордер серії АХ № 1149961 від 01.11.2024 (а.с.106), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018 (а.с.107), довіреність в порядку передоручення на представлення інтересів адвокатом від 12.12.2024 (а.с.108). Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved