Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

11 лютого 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 12.02.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання; доручено органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області надати Висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 11.03.2025 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, з якими вона ознайомилася 18.03.2025 року, про що свідчить її особистий підпис. 11.03.2025 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання. У зв`язку з неявкою сторін судове засідання, призначене на 12.03.2025 року, було відкладено до 09.04.2025 року до 11.00 год. 01.04.2025 року засобами поштового зв`язку до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити. Судове засідання, призначене на 09.04.2025 року, було відкладено до 19.05.2025 року до 14.00 год. у зв`язку з неотриманням від органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24.04.2025 року засобами поштового зв`язку від органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області надійшов Висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 19.05.2025 року, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала Відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи орган опіки\~та піклування\~Великодолинської селищної\~ради Одеського\~району Одеської\~області у судове засідання також не з`явився, повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до\~ст.164 СК України\~можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою\~Постановою ВР№ 789-XII від 27.02.91\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 12.09.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 02.12.2010 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції від 07.09.2012 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №11829. Рішенням Київського районного суду міста Одеси по цивільній справі №947/3454/20 від 23.03.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2022 року по цивільній справі № 947/28505/21 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн. на кожну дитину. Згідно характеристики Молодіжненського ліцею Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області від 22.05.2024 року № 01-18/162 та від 25.11.2024 року [PERSON] навчається в школі з 08.01.2024 року. За період навчання зарекомендував себе, як дисциплінований учень. Заняття відвідує регулярно. Відсутній на уроках тільки з поважних причин. Батько, [PERSON] , бере активну участь у вихованні [PERSON] , досягненнями у шкільному житті, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет. Слідкує за зовнішнім виглядом сина, виконанням домашніх завдань, поведінкою дитини, в школі та поза нею. Повідомляє класному керівнику про відсутність учня в ліцеї з поважних причин. Мама [PERSON] за період навчання учня в ліцеї, його успіхами в навчанні не цікавилася та ліцей не відвідувала. З класним керівником на зв`язок не виходила. Згідно характеристики Молодіжненського ліцею Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області від 22.05.2024 року № 01-18/162 та 31.10.2024 року [PERSON] навчається в школі з 08.01.2024 року. За період навчання зарекомендував себе, як дисциплінований учень, до ліцею. Завжди приходить вчасно, не запізнюється на уроки, заняття відвідує регулярно, відсутній на уроках тільки з поважних причин. Батько, [PERSON] , бере активну участь у вихованні [PERSON] , регулярно телефонує класному керівнику, цікавиться життям дитини, досягненнями у шкільному житті, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет. Слідкує за зовнішнім виглядом учня, виконанням домашніх завдань. Повідомляє класному керівнику про відсутність учня в ліцеї з поважних причин. Мама [PERSON] за період навчання учня в ліцеї, його успіхами в навчанні не цікавилася та ліцей не відвідувала. З класним керівником на зв`язок не виходила. У Висновку органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зазначено, що [PERSON] прибула на засідання комісії в онлайн режимі 28.03.202 року, 31.03.2025 року, 04.04.2025 року та повідомила, що все, що батько дітей, [PERSON] повідомляє членам комісії неправда. Після розлучення, враховуючи тяжке матеріальне становище матері дітей, відсутність власного житла та діючи в інтересах дітей між колишнім подружжям було досягнуто усної згоди про те, що діти будуть тимчасово проживати з батьком, та матері буде безперешкодно надано можливість спілкуватися з дітьми, приходити до них, діти будуть залишатися в неї на вихідні, свята та в будь-які інші її неробочі дні, а на час канікул діти будуть з мамою, бабусею та дідусем матері в селі Котловина Кенійського району Одеської області. Після того, як [PERSON] стала співмешкати з [PERSON] , [PERSON] став перешкоджати матері за її словами спілкуватися з дітьми. Те, що мати самостійно усунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей спростовуються наступним: у 2020 році мати найняла квартиру, працювала водієм таксі, з дітьми проводила весь вільний час, купувала їм речі, бабуся та дідусь регулярно передавали з села продукти харчування для дітей, діти часто залишались у неї на декілька днів та і на декілька тижнів. Численні фото з дітьми у час коли вони залишались у неї, фото прогулянок, їх перебування під час усіх літніх канікул у 2021 та у 2022 році у селі Котловина Ренійського району разом з їх бабусею та дідусем. З 2021 року спілкування матері з дітьми за її словами відбувалось фактично при волі [PERSON] , який користуючись необізнаністю матері, яка передавала кошти регулярно на утримання дітей, повідомив виконавчій службі що аліменти вона йому не сплачувала. Крім цього мати стверджує, що постійно купувала дітям одяг та взуття, за їх бажанням купувала телефони, самокати, відвідувала дитячі кафе, спортивні майданчики, для [PERSON] купувала спортивний одяг та взуття для тренування футболом, а також оплачувала відвідування цих гуртків. З початку повномасштабного вторгнення рф до України мати хотіла виїхати разом з дітьми за кордон, однак [PERSON] заперечував щодо їх виїзду. Через постійні обстріли у [PERSON] був дуже важкий емоційно-психологічний стан та вона виїхала за кордон, тимчасовий притулок знайшла в Німеччині, де мешкає та працює по теперішній час. З моменту виїзду за кордон на прохання [PERSON] її друг передавав готівкові кошти для утримання дітей декілька разів перераховував йому гроші на картковий рахунок, особисто мати перераховувала у жовтні 2022 року кошти у сумі 600 евро. Окрім цього, на постійній основі мати передавала одяг, взуття, продукти харчування. Літні канікули у 2021 році та у 2022 році діти проводили із бабусею та дідусем у селі Котловина. У листопаді 2022 року мати приїхала до дітей в Україну, через перешкоди з боку [PERSON] мати не змогла за її словами провести весь час з дітьми, так як батько кожного разу принижував її у присутності дітей, дітям постійно говорить, що вона погана мати. Восени 2022 року придбала дітям зимовий одяг, куртки, взуття, старшому синові [PERSON] придбала планшет [PERSON] , середньому синові [PERSON] придбала телефон. Влітку 2023 року мати взяла відпустку та приїхала до дітей в Україну та проводила з ними час, однак таким зустрічам передувала сварка з позивачем, який не хотів щоб діти проводили з нею час та спілкувалися. Попри таке ставлення з боку батька дітей, для матері за її словами було найголовніше провести час з ними, а не витрачати його на сварки з їх батьком. Мати, за її словами, придбала дітям одяг, взуття, іграшки, старшому синові [PERSON] телефон, разом з нею вони відвідали розважальні майданчики, парки атракціонів. У подальшому аліменти мати направляла на розрахунковий рахунок Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується квитанціями. На регулярній основі передаються одяг та взуття, продукти харчування, які передано автобусом до міста Києва, а потім сестра матері передає Новою поштою для [PERSON] . Твердження громадянина [PERSON] про те, що сини знаходяться на його повному утриманні не відповідає дійсності, не підтверджується жодним доказом та спростовується наданими доказами матері, [PERSON] . Зі своїм старшим сином мати спілкується засобами відеозв`язку і у месенджері Телеграм. Переписка була видалена і мати припускає, що її видалив [PERSON] , він постійно за словами матері змінює номери телефонів дітям, її дзвінки [PERSON] ігнорує коли вона дзвонить дізнатися про дітей та поговорити з ними. Мати вказує також, що [PERSON] знає про любов матері до дітей, та вона припускає, що діти для нього наразі це лише підстава для отримання відстрочки від призову до Збройних Сил України. З урахуванням усіх перерахованих вище обставин усі доводи [PERSON] , за словами [PERSON] , щодо самоусунення від виховання дітей, відсутності спілкування, сплати лише мізерних аліментів не відповідає дійсності, є відвертим наклепом та введенням суду в оману щодо дійсних обставин справи. Відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що вищевикладені твердження відповідача були частково підтверджені позивачем у судовому засіданні, де останній повідомив, що мати один-два рази на місяць телефонує дітям, заборгованості по сплаті аліментів не має та періодично передає через свою сестру речі та продукти харчування для дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Крім цього на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були заслухані діти, де вони повідомили, що спілкуються з мамою рідко та не бажають з нею спілкуватися далі. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 171 СК України\~дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно правових позицій, викладених з Постановах Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі №705/3040/18, від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі №520/17217/13-ц, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Згідно з частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України\~дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164СК України\~є усталеною. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великодолинської селищної ради від 12.02.2025 року органу опіки та піклування вирішив доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, на переконання суду, затверджуючи такий висновок орган опіки формально, необґрунтовано належним чином, без повного вивчення комісією з питань захисту прав дитини ситуації, що склалася між батьками дітей, дійшлов висновку про нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками не обґрунтувавши, які обставини привели до такого висновку, чим підтверджуються твердження про повну відсутність матері в житті дітей, а лише констатовано роль батька. Крім того, такий висновок носить рекомендаційний характер, тому не має для суду вирішального значення при ухваленні рішення. Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Сам факт проживання матері окремо від дітей, невідвідування відповідачем шкільного закладу не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Позивач вказує, що відповідач на даний час проживає за межами України, що також встановлено органом опіки та піклування. З урахуванням наведених обставин, не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач саме через свою винну поведінку не спілкується з дітьми. Беззаперечних доказів щодо наявності в діях відповідача винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять. Суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач не довів належними та допустимим доказами умисного ухилення відповідача від виховання дітей, свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним і таким, що суперечить інтересам дітей. Слід зазначити, що не повинні перериватися відносини з біологічною матір`ю, відносно якої не надано доказів неналежної поведінки, переривання відносин з біологічною матір`ю, тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, проте матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей. Фізична неможливість спілкування матері з дітьми через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 755/17233/16 від 25.09.2023 року. Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідачки батьківських прав змінить життя дітей на краще. Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишилися проживати з батьком. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньок, відсутності доказів того, що вона, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідачки не відповідатиме інтересам дітей, тому в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність належного ставлення до виховання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки її участі у розвитку і вихованні дітей є недостатньою. В силу\~ст.141 ЦПК України\~у разі відмови у позові, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. \~На підставі викладеного, ст.ст.\~151,\~153,\~157-159,\~164,\~166,\~180-183,\~191 Сімейного кодексу України, ст.ст.\~80, 81, 89, 141, 258-259,\~263-264,\~268 ЦПК України,\~\~суд,

Outcome: dismissed