Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі\~ ТОВ «Він Фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 02 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дінеро» (далі ТОВ «Дінеро») та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № L3343222 у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Дінеро» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу, позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому виникла заборгованість. Відповідно до пунктів 6.5, 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії позичальник погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам у тому числі з моменту стягнення боргів. Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги від 01 липня 2019\~\~року № 01072019 сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором від 02 вересня 2018 року № L3343222 становила 21\~166 грн. 25\~липня 2024\~року змінено\~найменування ТОВ\~«ФК «Довіра\~та Гарантія»\~на ТОВ\~«Він\~Фінанс». Згідно з розрахунком заборгованості загальний розмір заборгованості перед кредитором становив 21 166 грн, яка складається з тіла кредиту 10 000 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 1 716 грн, а також іншими заборгованостями (в тому числі комісією та пенями) 11 166 грн. 01 липня 2019 року ТОВ «Дінеро» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») уклали договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за договором кредитної лінії № L3343222, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно [PERSON] . Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором\~\~\~ ТОВ «Він Фінанс» у розмірі 32 607,41 грн, яка складається із: заборгованості за кредитним договором 21\~166 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних 1 906,84 грн, інфляційних втрат 9 534,57 грн. На підставі викладеного ТОВ «Він Фінанс» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 32\~607,41 грн. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала. Рух справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня 2024 року справу № 539/6056/24 передано судді Пилипчуку М. М. Суд на виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. У відповіді, яка надійшла до суду 02 січня 2025 року з Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вказано, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 січня 2025\~\~року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін 05\~лютого 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу\~ відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив. Позивач у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача, вказував, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Учасники процесу у судові засідання не з`явилися, тому розгляд справи відкладено з\~05 лютого 2025 року на 04 березня 2025 року. Учасники справи у судове засідання 04 березня 2025 року не з`явилися, розгляд справи відкладено на 02 квітня 2025 року. Крім того, 04 березня 2025 року постановлено ухвалу, якою визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. Учасники справи у судове засідання 02 квітня 2025 року не з`явилися, розгляд справи відкладено на 29 квітня 2025 року. Крім того, 29 квітня 2025 року постановлено ухвалу, якою визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. 29 квітня 2025 року представник позивача звернувся із заявою, в якій просив розгляд справи відкласти та надати час для підготовлення та направлення клопотання про розгляд справи за участю представника у режимі відеоконференцзв`язку. 20 травня 2025\~року в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Судові повістки були направлені відповідачу на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання. Крім того, відповідача викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. Вказані обставини підтверджені рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України. Докази того, що відповідач на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляла суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні. Суд вважає, що відповідач не з`явилася в судові засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 223\~ЦПК\~України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Лубенський міськрайонний суд Полтавської області 20 травня 2025 року постановив ухвалу про проведення у справі заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що позивач подав до суду копію спеціальних умов договору позики № AG9633069 від 02 вересня 2018 року, сторонами якого зазначено ТОВ\~«Дінеро» та [PERSON] . Відповідно до вказаних умов відповідач отримала позику у розмірі 3\~000 грн, з наступними умовами договору: пеня, якщо є 1,50 %; дата виплати 02 жовтня 2018 року. Позивач подав до суду копію спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG9633069 від 05 вересня 2018 року, сторонами яких зазначено ТОВ «Дінеро» та [PERSON] , відповідно до яких відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн, з потенційним лімітом кредитної лінії 20\~000 грн, надана сума кредиту 3 500 грн, реальна річна відсоткова ставка 244,41 %, загальна сума кредиту 500 грн, пеня, якщо є 50 %, відсоткова ставка в день 1,5 %, дата повного погашення 02 жовтня 2018 року. Крім того, позивач подав до суду копію додаткової угоди № АМ5758372 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG9633069 від 02 жовтня 2018 року, сторонами якої зазначено ТОВ «Дінеро» та [PERSON] , за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 3 200 грн, з потенційним лімітом кредитної лінії 20 000 грн, надана сума кредиту 6 700 грн, реальна річна відсоткова ставка 234 %, відсоткова ставка в день 0,65 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день 48 грн; штраф, якщо є 50 %, дата повного погашення 01 листопада 2018 року. До позовної заяви додано копію додаткової угоди № АМ6621088 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG9633069 від\~28\~листопада 2018 року, сторонами якої зазначено ТОВ «Дінеро» та [PERSON] , за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 800 грн, з потенційним лімітом кредитної лінії 20 000 грн, надана сума кредиту 7 500 грн, реальна річна відсоткова ставка 406,80 %, відсоткова ставка в день 1,13 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день 12 грн; штраф, якщо є 50 %, дата повного погашення 01 грудня 2018 року. Також позивач подав до суду копію додаткової угоди № АМ8242110 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG9633069 від 01 березня 2019 року, сторонами якої зазначено ТОВ «Дінеро» та [PERSON] , за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 2 500 грн, з потенційним лімітом кредитної лінії 20 000 грн, надана сума кредиту 10\~000 грн, реальна річна відсоткова ставка 468 %, відсоткова ставка в день 1,30 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день 37,50 грн, штраф, якщо є 50 %, дата повного погашення 31 березня 2019 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за договором №\~\~AG9633069 за період 02\~вересня\~2018 року 15 липня 2019 року [PERSON] перед ТОВ «Дінеро» становила 21\~166 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10\~000 грн, заборгованість за процентами для початкового значення тривалості 1\~716\~грн, заборгованість за штрафом/пенею\~ 4 950 грн, заборгованість за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 4\~500 грн. Відповідно до копії договору відступлення прав вимоги від 01 липня 2019\~року\~№\~01072019 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги відносно відповідача. Згідно з пунктом 6.2.3 договору від 06 листопада 2018 року №\~06112018-DG права вимоги переходять до нового кредитора з моменту внесення новим кредитором першого платежу відповідно до пункту 7.2 цього договору. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Стягнення заборгованості боржників новий кредитор проводить з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Наказом від 25 липня 2024 року № 55-к «Про зміну назви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на виконання протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з 25 липня 2024\~року перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від\~01\~липня 2019 року № 01072019 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Він Фінанс» складає 21\~166 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10\~000 грн, заборгованість за процентам 1\~716 грн, заборгованість по штрафам 1\~166 грн. До позову додано розрахунок суми заборгованості за кредитним договором від\~02\~вересня 2018 року № L3343222 інфляційних втрат та 3 % річних, відповідно до якого загальний розмір заборгованості у період прострочення грошового зобов`язання становить 1097 днів та складається з наступного: 21 166 грн сума боргу, 9\~539,57 грн інфляційне збільшення, 1\~906,84 грн штрафні санкції, а всього 32\~607,41 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК\~України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний\~\~\~примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Згідно статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21 викладено висновок про те, що «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Звертаючись до суду з позовом, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування відповідачу від ТОВ «Дінеро» 10\~000 грн на виконання договору, щодо якого заявлено вимогу у цій справі. Суд звертає увагу, що надані позивачем докази укладення між ТОВ «Дінеро» та відповідачем кредитних договорів не містять підпису відповідача, у тому числі й одноразового ідентифікатора, а лише містять напис «електронний підпис» в графі «позичальник» без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення відповідача саме з тими документами, які були надані позивачем до суду. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до пункту 16.1. статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових\~\~документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту\~\~встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України (пункт 17.1 статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Згідно з пунктами 19.1,\~19.2 статті 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У матеріалах справи міститься документ назва якого зазначена як «виписка з рахунку станом на 15 липня 2019 року», в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей\~бух обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому\~вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від\~23\~травня 2022 року у справі № 393/126/20. Довідка про ідентифікацію не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5)\~\~меморіальний ордер, суд приходить до висновку про те, що за кредитним договором\~позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор\~ТОВ «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача. У зв`язку з викладеним, суд вважає недоведеним факт надання кредитних коштів за цими договорами та існування кредитної заборгованості у зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Для підтвердження факту відступлення права вимоги, позивач повинен надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлений та підписаний договір про відступлення права вимоги, реєстр боржників, що передається кредитором новому кредитору згідно із вказаним договором, акт прийому-передачі, а також докази на підтвердження оплати за договором. Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Він Фінанс» вважає себе кредитором, право вимоги до якого перейшло на підставі договору відступлення права вимоги. Однак товариством не надало суду акта прийому-передачі до договору відступлення права вимоги, підписаного уповноваженими особами ТОВ «Дінеро» та ТОВ «Він Фінанс», яким би підтверджувалося набуття останнім права вимоги до відповідача. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором відступлення права вимоги від 06 листопада 2018 року № 06112018-DG року. Однак, як передбачено пунктом 6.2.3 договору відступлення права вимоги, права вимоги переходять до нового кредитора саме з моменту внесення новим кредитором першого платежу. Суд вважає, що з наданих до позовної заяви доказів не можливо встановити факт як виникнення кредитних зобов`язань, отримання відповідачем кредитних коштів, так і набуття позивачем права вимоги до відповідача. З огляду на викладене позивач не довів заявлені у справі вимоги належними і допустимими доказами. Крім того, суд звертає увагу, що явку позивача у судове засідання двічі визнано обов`язковою, проте представник ТОВ «Він Фінанс» в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. При цьому представник позивача подав до суду заяву, в якій просив відкласти судове засідання 29 квітня 2025 року, на яке явку ТОВ «Він Фінанс» визнано обов`язковою, із наданням часу для підготовки та направлення клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференцзв`язку. Водночас представник позивача у подальшому у судове засідання не з`явився, клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференцзв`язку не подав. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (частина перша статті 259 ЦПК України). За відсутності в матеріалах справи належних доказів надання відповідачу кредитних коштів за кредитним договором, факту набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати відповідно до статті\~141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed