Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

19 грудня 2024 року, КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на їх користь заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2016 року 01 листопада 2024 року у сумі 67554,14 грн., з яких 63323,29 грн - сума основного боргу, інфляційні втрати - 2756,74 грн., 1281,59 грн. - три відсотки річнх та пені -191,89 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю відповідачки на підставі договору дарування квартири від 08 вересня 2006 року та оформлене на прізвище [PERSON] , яка 09 вересня 2006 року змінила прізвище на [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб від 09.09.2006 року. Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 01 листопада 2021 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] уклали індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Даний договір є публічний договір приєднання, укладений сторонами з урахуванням ст.ст. 633,634,641,642 КК України з метою надання послуг з постачання теплової енергії. Невиконання відповідачкою зобов`язань по оплаті в повному обсязі за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року по справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони про розгляд справи судом повідомлені належним чином. 27 січня 2025 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Сербіна Б.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, де [PERSON] позовні вимоги визнала частково, просить суд застосувати строки позовної давності. Позивачем отримано відзив на позов 25 січня 2025 року що підтверджується квитанцією про доставку документа до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС. Від позивача відповіді на відзив до суду не надходило. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] , на підставі договору дарування квартири від 08 вересня 2006 року та оформлене на прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб 09 вересня 2006 року, та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] ». (а.с.13) Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». (а.с. 14) Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 01 листопада 2021 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] укладено індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Даний договір є публічний договір приєднання, укладений сторонами з урахуванням ст.ст. 633,634,641,642 КК України з метою надання послуг з постачання теплової енергії Споживачу. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг. Постачання теплової енергії є видом житлово-комунальної послуги, що надається мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України "Про «Про житлово-комунальні послуги». Будучи власником вищезазначеної квартири [PERSON] несвоєчасно та не в повній мірі сплачувала за надані послуги з централізованого опалення, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, заборгованість відповідача перед КП «Жовтводськтепломережа» ЖМР за надані послуги за період з 01.12.2016 року по 01.11.2024 року складає 67554,14 грн., з яких: основний борг 63323,29 грн., інфляційні нарахування 2756,74 грн., три відсотки річних 1281,59 грн., пені 191,80 грн. Дана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості по о/р № [NUMBER] (а.с.9-9,10-11). Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України "Про теплопостачання" та Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.п.5 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Як слідує із вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Верховним Судом України в листі №62-97 від 03.04.1997 року надані рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Таким чином, за законом відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про яку письмово заявлено відповідачем, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами, передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно до п. 12 Прикінцевих положень ЦК України (чинних на момент подання позову)під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Даний розділ був доповнений пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, тобто почав свою дію лише з 30 березня 2020 року. Водночас, сам факт запровадження як карантину, так і воєнного стану в Україні, без обґрунтування позивачем неможливості звернення до суду у встановлені строки через запровадження такого, не можна вважати поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Вищевказане узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). В даному випадку позивачем не заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності та не наведено обставин і підстав обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки саме через запровадження в країні карантину, наявність якого унеможливило реалізацію ним свого права на судовий захист. Отже, запровадження карантину не можна розцінювати як безумовну поважну причину для незастосування в цей період загального правила строку позовної давності. У межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б вказували на поважність причин пропуску позовної давності. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 18 грудня 2021 року, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про який заявив відповідач. Позивач звернувся до суду з позовом 19 грудня 2024 року. Одже сума заборгованості відповідача перед позивачем стягується судом за період з 19.12.2021 року по 01.11.2024 року, в межах позовної давнсті, що становить 23971,68 грн. (з яких: 22004,15 грн. - сума основного боргу нарахованого за опалення + 1096 грн. нараховано за абонентське обслуговування, 522,36 грн інфляційні витрати, 157,28 грн - три відсотки річних, та 191,88 грн пеня). Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем по справі понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028, 00 грн.(а.с.1) Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1075,80 грн.

Outcome: partial