Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

ТОВ "Фінпром\~Маркет" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Короткий виклад позовних вимог 05.07.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем укладено договір позики за умовами котрого відповідач отримав у грошові кошти у розмірі 8500 грн і зобов`язався їх повернути, сплатити проценти. Узятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 28798 грн, яку позивач, набувши право вимоги, просить стягнути, разом із судовими витратами у розмірі 5722,40 грн, з яких: 2422,40 грн - судовий збір; 3500 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Рух справи та процесуальні дії Ухвалою суду від 13.01.2025 у відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.03.2025 витребувано інформацію щодо належності відповідачу карткового рахунку, а також виписку по картковому рахунку. Позиція сторін Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом 05.07.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем укладено договір позики № 75892433 (а.с. 8, 11-12, 24, 26-27) (далі - Договір) за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 8500 грн строком на 30 днів, а саме до 04.08.2021, із процентною ставкою 1,99% /день, яка є фіксованою. 03.04.2023 ТОВ "Фінпром Маркет" набуло право вимоги до відповідача за Договором в розмірі 28798 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8500 грн; заборгованість за процентами - 20298 грн. (а.с. 5-7, 24-25, 28-46). Позиція суду Щодо укладення Договору Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Приймаючи до уваги те, що Договір підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд доходить висновку, що даний Договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Щодо відступлення права вимоги Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Приймаючи до уваги те, що позивачем надано документи, які підтверджують відступлення права вимоги, суд доходить висновку, що до позивача перейшло право вимоги за Договором. Щодо розміру заборгованості Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Обгрунтовуючи розмір заборгованості за Договором позивач виходить з того, що відповідач не повернув позику та не сплатив проценти за користування грошовими коштами за період 05.07.2021 до 02.11.2021 у розмірі 20298 грн (а.с. 5-7), однак суд враховує, що п.п. 2.2-2.3 Договору сторони погодили, що строк надання позики становить 30 днів, тобто до 04.08.2021, а процентна ставка становить 1,99% /день та є фіксованою. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після визначеного сторонами спливу строку кредитного договору боржник несе відповідальність в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. У даній справі позивач не просить застосувати ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Приймаючи до уваги те, що Договором не передбачено нарахування процентів поза межами строку Договору, а також те, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ"1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відповідачем не підписані, суд доходить висновку, що нарахування процентів поза межами строку Договору є безпідставним. Отже, за умовами Договору обґрунтований розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача становить 5074,50 грн, що відповідає п.п. 2.2-2.3 Договору, а після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 04.08.2021 права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені обставини та заявлені позовні вимоги, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором в розмірі 13574,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8500 грн; заборгованість за процентами - 5074,50 грн. Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, а також те, що понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1141,84 (2422,40 грн (сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви)/28798 грн (ціна позову) х 13574,50 грн (розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення) грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial