Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, свої вимоги мотивує тим, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] є її онуком, виховується та проживає із нею за адресою - [ADDRESS] . Зазначає, що мати дитини [PERSON] померла [INFO] , натомість батько дитини [PERSON] участі у вихованні своєї дитини не приймає взагалі. Дитина виховуються без батьківського піклування. Дитина весь час проживає із позивачкою, батько не приймав та не приймає участі у вихованні свого сина. На даний час онук проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її забезпечені. Відповідач з сином не спілкується взагалі, участі у розвитку дитини не бере, у вихованні сина участі також не бере, дитиною не цікавиться взагалі, хоча відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України обов`язки щодо виховання та розвитку дитини покладено як на мати, так і на батька дитини. Відповідач зустрічами з дитиною нехтує, в житті та розвитку дитини не відіграє ніякої ролі. Батьківського піклування дитина не відчуває, допомоги у розвитку світогляду та розуміння дитиною свого місця в цьому житті відповідач не надає. Ким доводиться йому відповідач, дитина не знає. Зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина відповідає інтересам дитини, який є біологічним батьком і який не цікавиться дитиною, почуттів любові і поваги до нього не виявляє. За час окремого проживання відповідач не намагався налагодити стосунки із сином, зустрічей уникав, долею сина не цікавився. Вихованням дитини повністю займається позивачка і забезпечує його всім необхідним для життя та виховання, займається його лікуванням та оздоровленням, купує одежу, створює повноцінні умови для життя і здоров`я дитини, забезпечує отримання їй належної освіти. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та призначити її піклувальником неповнолітнього онука. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовних вимог не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Повідомив, що доводи позивачки не відповідають дійсності, його колишня дружина та сама позивачка чинили йому перешкоди у спілкуванні із сином. Він був одруженим із [PERSON] і в шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Через кілька років їх шлюб розпався і рішенням Сокальського районного суду від 20.12.2011р. шлюб розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу він постійно провідував сина, купував йому подарунки. Однак, через деякий час колишня дружина із невідомих йому причин заборонила йому зустрічатися із сином. Він неодноразово намагався зустрітися із сином щоб з ним спілкуватися і приймати участь у його вихованні, однак колишня дружина чинила йому у цьому перешкоди. З метою прийняття участі в житті та вихованні сина він був змушеним звертатися із відповідною заявою в комісію із питань захисту прав дитини і рішенням виконкому Червоноградської міської ради від 18.04.2013р. йому надано дозвіл на зустрічі та спілкування із малолітнім сином двічі на тиждень. [INFO] його колишня дружина загинула і її мати категорично заборонила йому зустрічатися із сином та налаштувала його так, щоб він уникав зустрічі із батьком. Представник позивача - адвокат Чернявський Р.І. в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження [PERSON] , встановлено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.12.2011р. шлюб між батьками малолітнього [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно копії свідоцтва про смерть, встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Із копій свідоцтва про народження [PERSON] , встановлено, що її матір`ю є позивачка [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені, встановлено, що 06.12.2012р. відповідач змінив прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №49 від 18.04.2013р., дозволено батькові [PERSON] зустрічатися із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] двічі на тиждень: вівторок з 18.00год. до 20.00год., субота з 15.00год. до 17.00год. Відповідно висновку органу опіки та піклування Сокальської міської ради Львівської області від 21.03.2025р., питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено на розсуд суду. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, відповідно і відсутні підстави щодо призначення піклувальника неповнолітньому сину відповідача, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed