Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

26 грудня 2024 року адвокат Статіва О.В., діючи на підставі ордеру в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України, серія [NUMBER] , виданий Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 16 листопада 2000 року, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] [INFO] , паспорт громадянина України, серія [NUMBER] , виданий Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 16 листопада 2000 року, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 37, 6 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 2/3 квартири [ADDRESS] . 12 грудня 2024 року позивач звернувся до Першої слов`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку квартири, проте нотаріусом відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивач пропустив відведений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач стверджує, що прийняв спадщину фактичним вступом у володіння спадковим майном, оскільки на час смерті матері проживав разом з нею, проте спадкові права не оформив. З наведених підстав позивач, посилаючись на положення ч.3 ст. 1268 ЦК України, просить суд визнати факт його спільного проживання під час відкриття спадщини разом із матір`ю [PERSON] ; визнати за ним право власності на 2/3 частки вказаної в позові квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері. Ухвалою суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. У встановлений судом строк представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи та відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 11.02.2024 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи призначено на 24.03.2025. Позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю позивача, за участю його представника адвоката Статіви О.В. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.03.1998 Слов`янським ЗАТ «Масложир», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності у рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Копією свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Слов`янську, Донецької області; його батьком вказано [PERSON] , матір`ю [PERSON] , які відповідно до свідоцтва про одруження перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1955. Відповідно до копії паспорта [PERSON] , [INFO] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2005, а з 13.01.2004 зареєстрований у [ADDRESS] . Копією свідоцтва про смерть встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] у м. Слов`янську, Краматорського району, Донецької області. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла його дружина [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про відмову від спадщину не заявила, свої права на спадщину не оформляла. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] частка його дружини [PERSON] у квартирі дорівнювала 2/3, частка позивача [PERSON] 1/3. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , заповіту не залишила. У зв`язку зі смертю [PERSON] 17.06.2020 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.\~1223\~ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не залишила, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно зі ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно дост.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, діями, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, є подання нотаріусу заяву про прийняття спадщини або постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що позивач в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, стверджуючи, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказаний факт позивач просить встановити у судовому порядку для визнання права власності на спадкове майно. Вимога про встановлення цього факту підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2024 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, пропустивши встановлений законодавством строк. Постановою нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку з тим, що ним не подано належним чином оформлену заяву про прийняття спадщини до шести місяців. Позивач стверджує, що після смерті матері він прийняв спадщину, оскільки на час смерті матері постійно проживав разом з нею. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Вказаний факт в судовому засіданні знайшов своє підтвердження наданими позивачем доказами: копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, зборів, поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що позивач разом із своєю сім`єю тривалий час проживав у спірній квартири разом із матір`ю до її смерті. Суд також приймає до уваги, що позивач є власником 1/3 частки цієї квартири. З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених позивачем та підтверджених наданими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, наданими у судовому засіданні, стосовно того, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на день смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , постійно проживав з нею однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність повідомлених свідками обставин, які підтверджуються іншими доказами. Докази, які б спростовували даний факт в матеріалах справи відсутні. Отже, з наведених підстав суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв`язку з чим вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно суд приймає до уваги наступне. Оскільки статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, то позивач вважається таким, що прийняв спадщину, За змістом ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68\~Закону України\~«Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Як зазначено вище, постановою нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку з тим, що ним не подано належним чином оформлену заяву про прийняття спадщини до шести місяців. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22 вересня 2021 року (справа № 227/3750/19). Вирішуючи позов в частині визнання за позивачем права власності на спадщину, суд приймає до уваг наступне законодавство. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року \~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку. Суд приймає до уваги, що позивач отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом, яке є підставою для реєстрації за позивачем права власності на відповідну частку квартири, в зв`язку з тим, що ним не подано належним чином оформлену заяву про прийняття спадщини до шести місяців. Між тим в судовому засідання достовірно встановлено, що відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, в зв`язку з чим він вважається таким, що прийняв спадщину. Незважаючи на прийняття позивачем спадщини в установленому законом порядку, він позбавлений можливості оформити своє право власності, в зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкоємцем спадщини в нотаріальному порядку, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на відповідну частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері, задовольнивши позов в цій частині. З огляду на викладене та

Outcome: approved