Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 53267,75 грн, судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501180960 у електронній формі, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 32000,00 грн зі строком кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 33% річних. АТ «Альфа-Банк» виконало умови договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом вказану суму коштів, в свою чергу позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20 вересня 2021 року становила 53267,75 грн, з яких 29145,80 грн - заборгованість за тілом кредиту та 24121,95 грн - заборгованість по відсоткам. 20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 501180960 від 04 вересня 2019 року. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Буланова О. М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню, та розмір витрат відповідача на правничу допомогу адвоката. У відзиві представник позивача зазначає, що банком нараховувалася плата за розрахунково-касове обслуговування за кредитним договором (комісія). При цьому, позивач помилково додав до розміру відсотків розмір нарахованої комісії. Оскільки у позовній заяві зазначено, що заборгованість по відсоткам становить 24121,95 грн, а у розрахунку заборгованості вказано, що розмір заборгованості по відсоткам становить 14022,75 грн та розмір заборгованості по комісії становить 10099,2 грн. Тобто, якщо до суми 14022,75 (борг по відсоткам) додати 10099,2 грн (борг по комісії) сума становить 24121,95 грн. Разом з тим, з незрозумілих причин позивач вказує, що заборгованість по відсотках всього становить 24121,95 грн (з включеною заборгованістю по комісії), що не відповідає розрахунку заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості позивача відповідачу нараховано комісію 10099,2 грн та відповідачем окремо вже сплачено комісію 4032 грн. Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються ЗУ «Про захист прав споживачів». Вважає, що підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору у розмірі 29037,35 грн. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що не погоджується з розрахунком представника відповідача, оскільки такий вид винагороди за обслуговування кредиту як розрахунково-касове обслуговування не стосується надання банком інформації споживачу, визначеної ст. 11 Закону №1734-VІІІ ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки цим законом прямо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови пункту 1, 2 та розділу 4 кредитного договору в частині нарахування такої комісії не є нікчемними відповідно до положень ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів», а розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Тому просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заяв чи клопотань від неї не надходило. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено,\~що 04\~вересня 2019\~року між\~АТ «Альфа-Банк»\~та [PERSON] \~шляхом акцептування\~банком пропозиції\~клієнта (оферти)\~укладено угоду\~про надання\~кредиту №\~501180960,\~обслуговування кредитної\~картки та\~відкриття відновлювальної\~кредитної лінії,\~відповідно до\~умов якої\~АТ «Альфа-Банк»\~надав позичальнику\~кредит у\~сумі 32000,00\~грн,\~строк кредиту\~48\~місяців,\~тип кредиту\~«Кредит готівкою»\~з відсотковою\~фіксованою ставкою\~33%\~річних,\~за розрахунково-касове\~обслуговування у\~порядку та\~на умовах,\~що визначені\~цим пунктом\~та договором,\~запропоновано встановити\~комісійну винагороду\~за обслуговування\~кредиту \~1,80\~%\~від суми\~кредиту та графік повернення кредитних коштів. Дата повернення кредиту - 04 вересня 2023 року. Мета отримання кредиту «на споживчі цілі» (а.с. 5-6). АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та вона погодилася з ним, підписуючи угоду. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується виписками по особовим рахункам за кредитною карткою відповідача (а.с. 17-31). 20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 3, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки [PERSON] . Таким чином, TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №501180960 від 04 вересня 2019 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 9-15). Згідно з п. 2.2 договору факторингу визначено право вимоги, що відступається, згідно із вказаним договором, суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 9-15). Таким чином, до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №501180960 від 04 вересня 2019 року. Відповідно до виписки з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Станом на 20 вересня 2021 року за кредитним договором №501180960 від 04 вересня 2019 року загальна заборгованість складає 53267,75 грн, а саме за тілом кредитом: 29145,80 грн, по відсотках: 24121,95 грн (а.с. 16). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~14\~ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Так, ст.\~626\~ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 12\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з ч. 13 ст. 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі\~ст. 64 ЦПК України. За ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст.\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог статей\~525-526,\~530,\~1050\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~зі статті 514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~статті 1077 Цивільного кодексу України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №501180960 від 04 вересня 2019 року. В укладеному договорі оферті на укладення угоди про надання кредиту №501180960, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 вересня 2019 року зазначені умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості. [PERSON] була обізнана про істотні умови договору, а саме: розмір відсотків, процентної ставки за користування кредитними коштами, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи, що відповідач отримала грошові кошти (кредит), які в добровільному порядку не повернула, а також те, що в заявах, які вона підписала, міститься інформація про умови кредитування, а саме: стосовно розміру відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту та за процентами є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Згідно з пунктом 6 статті 3\~ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо вимог позивача в частині стягнення 10099,20 грн щомісячної комісїї за обслуговування кредиту №501180960 від 04 вересня 2019 року суд виходить з такого. Згідно з абзацом третім частини четвертої\~статті 11\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року, останній редакції до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зазначила таке. За загальним правилом, передбаченим\~статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з цим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частини другої статті 215\~ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В договорі №501180960 від 04 вересня 2019 року встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80 %, проте позивач не роз`яснив, за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Пунктом 1 Оферти на укладення угоди про надання кредиту позичальнику встановлено комісійну винагороду за послуги з розрахунково-касового обслуговування, а саме за обслуговування кредиту, без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі слід розуміти і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги щодо обслуговування кредиту, суд приходить до висновку, що положення кредитного договору, укладеного 04 вересня 2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа банк», правонаступником якого є позивач, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 576,00 грн є нікчемними, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 10099,2 грн не підлягає задоволенню. Згідно з розрахунком заборгованості представника позивача відповідачу нараховано комісію в розмірі 10099,2 грн та відповідачем вже сплачено комісію в розмірі 4032 грн, тому сплачену комісію слід вирахувати з суми несплачених відсотків, а саме: 14022,75 грн - 4032,00 грн., що становить 9990,75 грн заборгованість за відсотками (а.с. 32). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29145,80 грн та заборгованості за процентами 9990,75 грн, що в загальному становить заборгованість у розмірі 39136,55 грн. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 03 липня 2024 року (а.с. 33-34), актом приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року, в якому зазначено вартість за надання таких послуг: 1000,00 грн - за надання первинної консультації замовнику у справі; 4000,00 грн - правовий аналіз наявних документів у замовника по справі; 4200,00 грн - підготовка позовної заяви, що разом складає 9200 грн (а.с. 35), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 35 зв.б.), платіжною інструкцією №4926 від 01 жовтня 2024 на суму 9200,00 грн (а.с. 37). Разом з цим суд вважає завищеною оплату наданих послуг, оскільки заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн не є повною мірою обґрунтованою та не відповідає критерію розумності. Тому, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених дій (надання послуг), часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає необхідним стягнути з відповідача в цій частині кошти у розмірі 3000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями\~статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 39136,55 грн, тобто на 73,0%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2210,44 грн (3028,00 грн.* 73,0 %) судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial