Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

29.03.2024 позивач [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») про захист прав споживачів, у якому просила визнати безпідставним списання грошових коштів з її карткового рахунку, стягнути безпідставно списані грошові кошти у розмірі 23636 грн та розподілити судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 26.10.2023 виявила, що 21.10.2023 о 07 год. 42 хв. відбулося несанкціоноване нею списання грошових коштів у розмірі 23600 грн з її карткового рахунку, платіжним засобом якого є банківська картка № [NUMBER] , емітована АТ «Державний ощадний банк України», на невідомий їй рахунок, комісія за проведення операція склала 36 грн. В цей час вона перебувала у батьків за адресою [ADDRESS] та жодних банківських операцій не здійснювала та без її згоди самостійно здійснена відповідачем на невідомий їй рахунок отримувача. Для підтвердження здійснюваних транзакцій нею не було зроблено жодного запиту, ні шляхом введення спеціального коду з надісланого смс-повідомлення, ні шляхом підтвердження операції під час дзвінка з банку. Вказує, що, як користувач зазначеної картки жодними своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті картки та не надавала доступу до неї третім особам, не повідомляла персональних даних картки і не сприяла незаконному використанню іншими особами персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Картка ніколи не вибувала з її володіння, вона й надалі фізично знаходиться в позивача і доступ до неї будь-яких сторонніх осіб є неможливий. Після виявлення зникнення грошових коштів з її банківського рахунку вона заблокувала свою картку та звернулась до банку зі зверненням про повернення грошових коштів, списаних без її розпорядження, однак отримала відмову та рекомендацію звернутися до правоохоронних органів. Вона звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення шахрайських дій щодо її грошових коштів, Голосіївським УП ГУНП у місті Києві зареєстроване кримінальне провадження №12023100010003393 за ч. 4 ст. 185 КК України. Досудове розслідування на даний час триває, винні особи не встановлені. Просить стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 23636 грн, оскільки зазначене стало результатом надання відповідачем послуг неналежної якості. 01.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Бершадської І.М., проти позову заперечує, банком виконано оскаржувані позивачем операції з дотриманням вимог законодавства України, між сторонами укладено договір комплексного банківського обслуговування (далі - Договір) шляхом підписання заяви про приєднання №796414011/120723 (далі - Заява). Відповідно до Заяви відкрито позивачу поточний банківський рахунок, зазначила свій фінансовий номер мобільного телефону [NUMBER] , відповідно до п.п. 3.4.3 п. 3.4 надала дозвіл банку надсилати їй PUSH-повідомлення з інформацією по рахунку, відповідно до п.п. 11 п. 5.1 підписання клієнтом (в тому числі з використанням електронного підпису/одноразового цифрового паролю/біометрії, в тому числі по технології біометричної ідентифікації клієнта Touch ID (та подібні)/Face ID (та подібні)) кожної платіжної інструкції на виконання платіжних операцій є фактом надання згоди на виконання платіжних операцій. Відповідно до п.п. 185 п. 2.1 Договору система дистанційного банківського обслуговування (далі - Система ДБО) це засоби дистанційної комунікації, впроваджені в банку, у тому числі такі, як «Ощад 24/7», що використовуються у процесі укладання правочинів щодо надання платіжних послуг та/або ініціювання платіжних операцій без фізичної присутності надавача платіжних послуг та користувача, дозволяють клієнту без відвідування банку за допомогою дистанційних каналів зв`язку (через сайт, мобільний телефон або інший технічний пристрій) здійснювати, зокрема, перекази коштів з картки. За даними програмного забезпечення відповідача 21.10.2023 через Систему ДБО «Ощад 24/7) (новий мобільний додаток FLUMO) по картковому рахунку позивача відбулись успішні операції з перерахунку коштів: 21.10.2023 о 07 год. 42 хв. переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 303741 30010001 на суму 23600 грн, комісія 36 грн. Для реєстрації (перереєстрації) в Системі ДБО «Ощад 24/7» необхідно використання фінансового номеру телефону клієнта, коду від банку, чотирьох останніх цифр номеру картки та PIN-код до неї. В подальшому клієнт встановлює відомий тільки йому логін та пароль до мобільного додатку, а також створює код швидкого доступу та може налаштувати на мобільному пристрою Touch ID/Face ID (в цьому випадку наступні входи в додаток та оплати здійснюються без підтвердження за допомогою паролю чи коду з СМС. 28.09.2023 о 17 год. 12 хв. в мобільному додатку «ощад 24/7» здійснена реєстрація/перереєстрація за банківською карткою позивача та її фінансовим номером телефону. Код для реєстрації в системі «Ощад 24/7» надсилався 28.09.2023 о 17 год. 08 хв. 38 сек. на фінансовий номер позивача. 28.09.2023 о 17 год. 12 хв. 37 сек. в мобільному додатку «Ощад 24/7» клієнтом успішно пройдена верифікація по картці № [NUMBER] . Зазначає, що з боку позивача допущено неналежний рівень захисту свого облікового запису в Системі ДБО, а з боку відповідача не допущено жодних порушень, які б могли стати причиною несанкціонованих списань грошових коштів з банківського рахунку позивача. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, заперечила проти стягнення судових витрат на користь позивача у разі задоволення позовних вимог. (а.с. 65-74) В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Череда Т.М. підтримала позовні вимоги, зазначила, що позивач не знаходилась в мережі Інтернет в час здійснення спірної транзакції списання коштів з її банківського рахунку, вхід в додаток «Ощад 24/7» здійснювався із пристрою (мобільного телефону) Redmi, яким позивач ніколи не користувалась та не володіла, жодного коду підтвердження на фінансовий номер позивача не надходило, SIM-карта з фінансовим номером позивача не перевипускалася, не втрачалася, кошти списані поза волею позивача. Відповідачем не доведено доказами щодо дій, які б сприяли втраті цих коштів. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Бершадська І.М. заперечила проти позову, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгами поштових відправлень Укрпошти, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, з відміткою про одержання особисто, оголошенням про виклик до суду, поштовими відправленнями з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою, про причини неявки не повідомив, свого представника до суду не направив, жодних заяв чи клопотань до суду не направив. (а.с. 230-232 т. 1, 245 т. 1, 16-17 т. 2, 38-39 т. 2, 56-58 т. 2, 74 т. 2, 93 т. 2) Згідно відповіді №932678 від 28.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 11-12 т. 2) Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою», є належно врученими, в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на відсутність клопотання третьої особи про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності третьої особи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.04.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2024 задоволено клопотання представника позивача, витребувано від АТ «Райффайзен Банк» та ПрАТ «Київстар» інформацію та документи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2024 залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Із до заяви про приєднання №796414011/120723 встановлено, що [PERSON] є держателем платіжної картки АТ «Державний ощадний банк України» № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ). Фінансовим номером позивача є [NUMBER] . (а.с. 77-82 т. 1) Згідно листа АТ «Державний ощадний банк України» від 23.01.2024 №46/12-11/8478/2024БТ встановлено, що реєстрація у мобільному веб-банкінгу (застосунку) «Ощад 24/7» за карткою позивача [PERSON] здійснювалася двічі: 12.08.2023 о 18 год. 30 хв. з пристрою Iphone, device ID DC0683A6-5B00-475D-8556-B4E531206B74 та 28.09.2023 о 17 год. 12 хв. з пристрою 21061119DG, device ID: ede38698b84f9139 ; 28.09.2023 о 17 год. 08 хв. 38 сек. на фінансовий номер позивача [NUMBER] було надіслано одноразовий ОТП-пароль, який було надано під час проведення реєстрації в мобільному додатку. 20.10.2023 та 21.10.2023 смс-сповіщення на фінансовий номер [PERSON] не надсилались, натомість в мобільному додатку «Ощад 24/7» (нова версія Flumo) надходили PUSH-повідомлення про здійснені операції; службове розслідування за заявою [PERSON] не проводилось, оскільки АТ «Ощадбанк» не було виявлено підстав для проведення службового розслідування; переказ грошових коштів в сумі 23600 грн з банківського рахунку, який обслуговується за банківською платіжною карткою № [NUMBER] , було здійснено на банківську платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Райффайзен Банк». (а.с. 24-26 т.1) Відповідно до відомостей з відкритих джерел Вікіпедія, модель пристрою 21061119DG належить мобільному телефону Redmi/Redmi Note 10. (а.с. 14-19 т. 1) Відповідно до витягу із інформаційної бази АТ «Державний ощадний банк України», 28.09.2023 о 17 год. 08 хв. 38 сек. на фінансовий номер позивача [NUMBER] було надіслано одноразовий ОТП-пароль для входу в систему «Ощад 24/7»; 28.09.2023 о 17 год. 11 хв. на фінансовий номер позивача надійшов код з VIBER+SMS. 28.09.2023 о 17 год. 11 хв. 23 сек. у мобільному веб-банкінгу «Ощад 24/7» позивача [PERSON] відбулася невдала спроба авторизації у мобільному додатку через введення невірного ПІН-коду. 28.09.2023 о 17 год. 12 хв. 53 сек. здійснено реєстрацію/перереєстрацію на пристрої 21061119DG, device ID: ede38698b84f9139 ,21.10.2023 о 07 год. 42 хв. 35 сек. здійснено переказ на картку іншого банку Райффазен Банк № [NUMBER] (а.с. 121-124 т. 1) Згідно листа ПрАТ «Київстар» від 30.05.2024 вих.№7662/з, електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] у період часу з 28.09.2023 по 21.10.2023 надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору, дублікат сім карт за вказаним телефонним номером не видавався, переадресація на інші телефонні номери за вказаним телефонним номером не підключалася/не активувалася. Відповідно до наданої ПрАТ «Київстар» інформації, що міститься на доданому оптичному носії, щодо електронних комунікаційних послуг по номеру телефону [NUMBER] , з прив`язкою до базових станцій, 21.10.2023 вказаний номер телефону реєструвався у мережі на території Вінницької області, м. Ладижин. О 07 год. 42 хв. вказаний телефонний номер не використовував жодний з типів з`єднань, зокрема інтернет-з`єднання, також на вказаний телефонний номер не надходили жодні СМС-повідомлення. 28.09.2023 о 17 год. 11 хв. 31 сек. на мобільний номер телефону [NUMBER] надійшло СМС-повідомлення від «Oschadbank». (а.с. 161 т. 1) Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] від 12.12.2023 в АТ «Державний ощадний банк України», 21.10.2023 о 07 год. 42 хв. відбулася транзакція по карті позивача з перерахування грошових коштів у розмірі 23600 грн, деталі транзакції «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 303741 30010001», комісія 36 грн. (а.с. 13 т. 1) Згідно платіжної інструкції №1409172050811 від 21.10.2023, 21.10.2023 о 08 год. 54 хв. АТ «Державний ощадний банк України» отримало/прийняло до виконання інструкцію про здійснення транзакції переказу грошових коштів з рахунку [PERSON] № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] у сумі 23600 грн. (а.с. 27 т. 1) Відповідно до виписки по поточним рахункам клієнта за період з 21.10.2023 по 21.10.2023, переказ грошових коштів з банківського рахунку [PERSON] у розмірі 23600 грн відбувся на банківський рахунок Головного управління АТ «Ощадбанк» у м. Києві. (а.с. 28-29 т. 1) Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 21.10.2023 по 11.04.2024, 21.10.2023 о 07 год. 42 хв. здійснено транзакцію з переказу грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] , деталі транзакції «переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 303741 30010001» у сумі 23600 грн, комісія 36 грн. (а.с. 119-120 т. 1) Відповідно до листа АТ «Райффайзен Банк» від 22.05.2024 №81-15-9/5060-БТ, банківська картка № [NUMBER] належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . (а.с. 155 т. 1) Згідно виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , 21.10.2023 на рахунок [PERSON] надійшов грошовий переказ у сумі 23600 грн. (а.с. 156 т. 1) Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №12023100010003393 від 27.10.2023, внесені 28.10.2023 за фактом вчиненні кримінального правопорушення за наступними обставинами, а саме 26.10.2023 [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , виявила, що 21.10.2023 о 07:42 год., відбулось списання грошових коштів в сумі 23600 грн з її банківської картки Ощадбанк на інший невідомий рахунок. 21.10.2023 заявниця перебувала за адресою: [ADDRESS] та спала. Напередодні даної події заявниця на підозрілі сайти не заходила, інформацію про картку нікому не передавала та не надсилала, картку не губила та нікому не передавала, телефон не губила та нікому не передавала, платежі та покупки в інтернеті не здійснювала, підозрілих дзвінків та смс повідомлень не отримувала. (а.с. 20 т. 1) Відповідно до листа АТ «Державний ощадний банк України» від 24.11.2023 №100.16-11/84569/2023 на звернення [PERSON] із заявою (вимогою) про повернення грошових коштів, відмовлено та повідомлено про здійснення операції за допомогою правильного введення строку дії та СVV2/CVC паролю платіжної карти, а також з введенням одноразового паролю надісланого на фінансовий номер для підтвердження операції. (а.с. 14 т. 1) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Враховуючи споживчий характер правовідносин між банком і користувачем платіжних послуг, суд повинен виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Подібні правові висновки щодо розподілу тягаря доказування у категорії справ щодо оспорювання правомірності здійснення платіжних операцій викладені у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 136, 139, 140, 146, 147 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Пунктом 6 частини 19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. Згідно з частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до пункту 2 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Оцінивши докази суд дійшов наступних висновків. Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно пункту 6 статті 3 ЦК Украйни загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №176/1445/22, від 29.03.2024 у справі №456/4026/21, від 11.09.2024 у справі №753/12781/23, від 27.11.2024 у справі №190/2037/23, від 01.11.2024 у справі №332/6036/23. Судом встановлено обставини, які підтверджені доказами та не заперечувались сторонами. Із виписки по картковому рахунку Лілії Савченко в АТ «Державний ощадний банк України», листа АТ «Державний ощадний банк України» від 23.01.2024 №46/12-11/8478/2024БТ, платіжної інструкції №1409172050811 від 21.10.2023, листа АТ «Райффайзен Банк» від 22.05.2024 №81-15-9/5060-БТ, 21.10.2023 в о 07 год. 42 хв. невідомі особи за допомогою реєстрації/перереєстрації в системі «Ощад 24/7» (#FLUMO#), яка відбулась 28.09.2023 о 17:12:53, за допомогою успішної верифікації картки [PERSON] № [NUMBER] , заволоділи грошовими коштами, які були на картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] , перерахувавши з рахунку позивача на картку іншого банку (АТ «Райффайзен Банк», картка отримувача № [NUMBER] , власник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти в розмірі 23600 грн (комісія за проведення операції 36 грн). Позивач [PERSON] як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням, і вона не повинний нести відповідальності за такі операції. Посилання АТ «Державний ощадний банк України» на ту обставину, що відповідач своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі встановити перереєстрацію за стосунку, проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що [PERSON] втрачала або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд не приймає твердження відповідача, що містяться в листі АТ «Державний ощадний банк України» від 24.11.2023 №100.16-11/84569/2023 щодо надсилання позивачу одноразового паролю на фінансовий номер для підтвердження операції, яке не відповідає дійсності, оскільки спростовується даними ПрАТ «Київстар», що міститься на доданому оптичному носії, з яких вбачається, що 21.10.2023 (в час здійснення несанкціонованої транзакції) на фінансовий номер [PERSON] жодних СМС-повідомлень не надходило. Дії позивача звернення до банку про скасування спірної транзакції, про проведення службового розслідування, подання заяви до правоохоронних органів з приводу вчинення кримінального правопорушення щодо зняття її коштів у сукупності свідчать про відсутність у [PERSON] волі на вчинення такого перерахування. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.» Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Таких доказів відповідачем не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Державний ощадний банк України»про захист прав споживача, визнання безпідставним списання з карткового рахунку позивача грошових коштів та стягнення безпідставно списаних грошових коштів підлягають задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн. В обґрунтування посилається на те, що відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н від 09.12.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Чередою Т.М., додаткової угоди, рахунку на оплату від 22.03.2024, платіжної інструкції №@2PL177866, акту наданих послуг від 25.03.2024, акту наданих послуг від 20.02.2025, рахунку на оплату від 20.02.2025, платіжної інструкції №@2PL337383, детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги по справі №363/1571/24, позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15000 грн, що складається з попередньої правової консультації, аналізу фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, підготовка та оформлення позовної заяви, контроль реєстрації позовної заяви, сповіщення клієнта про відкриття провадження у справі, надання правової консультації про процесуальні права та обов`язки, направлення до суду клопотань про витребування доказів, про залучення третьої особи, участі адвоката у судових засіданнях 10.05.2024, 27.08.2024, 28.11.2024, 20.02.2025 та 06.03.2025. (а.с. 36-41 т. 1, 50-53 т. 2) Представник відповідача 06.03.2025 подала заперечення на заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, не відповідає критеріям розумності, дійсності та необхідності, є неспівмірним складності справи, часу, витраченому адвокатом на надання послуг, просила відмовити у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. (а.с. 94-96 т. 2) Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved