Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Від ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 6996277 від 02.08.2023 в розмірі 16 735,00 грн; судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.08.2023 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 6996277. На умовах Кредитного договору (п. 1.3.) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах, передбачених Кредитним договором № 6996277 у розмірі 10 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше не пізніше 01.09.2023 (п. 1.6.), зі сплатою процентів за кожний день користування кредитом у такому розмірі та порядку: за 1-й день користування кредитом - 0,9900 % (п. 1.7.1.), з 2-го по 15-й день користування кредитом - 0,9900 % (п. 1.7.2.), з 16-го по 30-й день користування кредитом - 3,5000 % (п. 1.7.3). На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 52475,03%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 16 735,00 грн (п. 1.17). Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами Кредитного договору. В порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання та не здійснив платежі, що передбачені умовами Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, так і сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із не здійсненням платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором. 30.11.2023 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу № 3011 від 30.11.2023. Згідно Договору факторингу № 3011 від 30.11.2023 та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», включно і до [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 156. Станом на 28.10.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 735 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками 6 735,00 грн. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Інші заяви по суті справи. Відповідач [PERSON] \~15.04.2025\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що за мобілізаційним розпорядженням Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 06.11.2023 він призваний до лав ЗСУ та проходить військову службу в частині [NUMBER] . З 2023 року до теперішнього часу виконує функціональні обов`язки на території Східних областей України, цілодобово забезпечує обороноздатність держави, тобто на нього як військовослужбовця, який мобілізований та проходить службу в зоні бойових дій, поширюються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме положеннями пункту 15 статті 14 цього Закону, згідно з якими проценти за користування кредитом не нараховуються. 02.08.2023 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ним укладено Кредитний договір № 6996277 у розмірі 10 000,00 грн. Вважає, що йому не мали нараховувати заборгованість за відсотками у розмірі 6 735,00 грн і їх відповідно до чинного законодавства він не повинен сплачувати. Стягненню підлягає лише тіло кредита. Також зазначив, що розмір понесених витрат на правничу допомогу позивачем має бути зменшений відповідно до реальних виконаних послуг адвоката. Представник позивача [PERSON] 25.04.2025 подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що сума боргу позичальника, нарахована Кредитодавцем/Первісним кредитором, та відступлена ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» за Кредитним договором №6996277 від 02.08.2023: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками 6 735,00 грн. Заборгованість по відсотках у розмірі 6 735,00 грн, була нарахована первісним кредитором до відступлення права вимоги за період із 02.08.2023 по 01.09.2023. П.п. 1.5, 1.6. Договору передбачено нарахування строкових відсотків строком 30 днів - до 01.09.2023. Кредитним договором № 6996277 від 02.08.2023, котрий є підписаний сторонами, а саме п. 1.17, визначено, що «загальна вартість кредиту складає 16 735,00 гривень». Безпідставними є доводи відповідача, що «мені не мали нараховувати заборгованість за відсотками 6735,00 грн.». Так, наведених у відзиві доводів «За мобілізаційним розпорядженням Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 від 06.11.2023 я призваний до лав ЗСУ та проходжу військову службу в частині [NUMBER] .». Жодного доказу про перебування на військовій службі в період укладення договору позики (02.08.2023), чи в період здійснених нарахувань за договором позики (з 02.08.2023 по 01.09.2023), відповідачем не надано. Відповідно, безпідставними є посилання [PERSON] на ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та про наявність у нього підстав для звільнення від нарахувань відсотків. Також, відповідач у відзиві від 15.04.2025 просить формально відмовитии у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Допущена описка в розрахунку суми судових витрат у фразі «зустрічної» жодним чином не впливає на правильність даного розрахунку. Враховуючи вищенаведене, просив ухвалити рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» задовольнити в повному обсязі. Рух справи. Ухвалою суду від 31.10.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглядати справу за відсутності представника позивача. У судові засідання, призначені на 27.11.2024, 08.01.2025, 10.02.2025, 14.03.2025, 15.04.2025 відповідач не з`явився. 26.11.2024 на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з виконанням ним бойових та спеціальних завдань з залученням до бойових дій. 26.11.2024 через Електронний суд від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його знаходженням у відрядженні на сході України та виконанням бойових та спеціальних завдань, до клопотання долучив копію військового квитка. 07.01.2025, 10.02.2025, 13.03.2025, 15.04.2025 через Електронний суд відповідач [PERSON] звертався з клопотаннями про відкладення розгляду справи у зв`язку з його знаходженням у відрядженні на сході України та виконанням бойових та спеціальних завдань. 15.05.2025 через Електронний суд від відповідача [PERSON] надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його знаходженням у відрядженні на сході України та виконанням бойових та спеціальних завдань. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач [PERSON] повідомлявся своєчасно і належним чином, неодноразово відповідачем подавились заяви про відкладення розгляду справи, однак жодного разу в судове засідання так і не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що учасники справи не з`явились в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.08.2023 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6996277, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони погодили наступне: тип кредиту фінансовий кредит; загальний розмір кредиту 10 000,00 грн; строк кредитування 30 днів, термін повернення кредиту 01.09.2023. (а. с. 7-8). Відповідно до п. 1.7 кредитного договору позичальник сплачує проценти за кожний день користування кредитом у такому розмірі: - за 1-й день користування кредитом 0,9900%; з 2-го по 15-й день користування кредитом 0,9900% ; - з 16-го по 30-й день користування кредитом 3,5000%, термін оплати 17.08.2023 (п. 1.8). На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 52475,03%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 16 735 грн (п. 1.17). Пунктом 2.1 договору передбачено, що фінансовий кредит надається позичальнику у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом видачі готівки з каси кредитодавця або шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника. Також, [PERSON] підписано додаток № 1 до договору № 6996277 від 02.08.2023 Графік платежів та паспорт споживчого кредиту, в яких йому була надана інформація щодо умов кредитування. (а. с. 11, 22). 02.08.2023 о 17.48 год. ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» виконано свої зобов`язання за договором надало позичальнику готівкові кошти в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується касовими чеками. (а. с. 9, 10). Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів. В порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] не виконав свої зобов`язання та не здійснив платежі, що передбачені умовами Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із не здійсненням платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором. 30.11.2023 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу № 3011 від 30.11.2023. Згідно Договору факторингу № 3011 від 30.11.2023 та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», включно і до [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 156. (а. с. 12-19, 25) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» отримало право грошової вимоги до [PERSON] , а «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» таке право втратило. Оскільки, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» на підставі договору факторингу набуло право вимоги за кредитним договором № 6996277 від 02.08.2023, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договору факторингу недійсними чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 28.10.2024 заборгованість за кредитним договором становить 16 735,00 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн, заборгованість за відсотками 6 735,00 грн. (а. с. 26, 29). Розмір заборгованості та розрахунок заборгованості відповідачем не спростовані. В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю. Щодо тверджень відповідача, який проходить військову службу, в частині поширення пільги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме положеннями пункту 15 статті 14 цього Закону, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що кредитний договір укладено 02.08.2023. До стягнення за цим договором заявлено основний борг в розмірі 10 000,00 грн та проценти в розмірі 6 735,00 грн, нараховані за період з 03.08.2023 по 01.09.2023. Позов пред`явлено в жовтні 2024 року. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] з 06.11.2023, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022, призваний у Збройні Сили України, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] . (а. с. 52-53). Згідно зі преамбулою ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтею 1-2\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»\~визначено,\~що військовослужбовці\~користуються усіма\~правами і\~свободами людини\~та громадянина,\~гарантіями цих\~прав і\~свобод,\~закріпленими в\~Конституції України\~та законах\~України,\~з урахуванням\~особливостей,\~встановлених цим\~та іншими\~законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Дія цього\~Закону поширюється\~на:\~1)\~військовослужбовців Збройних\~Сил України,\~інших утворених\~відповідно до\~законів України\~військових формувань\~та правоохоронних\~органів спеціального\~призначення,\~державних органів\~спеціального призначення\~з правоохоронними\~функціями,\~Служби зовнішньої\~розвідки України,\~розвідувального органу\~Міністерства оборони\~України,\~розвідувального органу\~центрального органу\~виконавчої влади,\~що реалізує\~державну політику\~у сфері\~охорони державного\~кордону,\~Державної служби\~спеціального зв`язку\~та захисту\~інформації України\~(далі\~-\~військових формувань,\~правоохоронних та\~розвідувальних органів),\~які проходять\~військову службу\~на території\~України,\~і військовослужбовців\~зазначених вище\~військових формувань,\~правоохоронних та\~розвідувальних органів\~-\~громадян України,\~які виконують\~військовий обов`язок\~за межами\~України,\~у тому\~числі на\~території держави-агресора,\~під час\~їх безпосередньої\~участі у\~здійсненні та/або\~забезпеченні здійснення\~заходів,\~необхідних для\~забезпечення оборони\~України,\~захисту безпеки\~населення та\~інтересів держави\~у зв`язку\~із збройною\~агресією проти\~України,\~а також\~на членів\~їх сімей; 2)\~військовослужбовців,\~які стали\~особами з\~інвалідністю внаслідок\~захворювання,\~пов`язаного\~з проходженням\~військової служби,\~чи внаслідок\~захворювання після\~звільнення їх\~з військової\~служби,\~пов`язаного\~з проходженням\~військової служби,\~та членів\~їх сімей,\~а також\~членів сімей\~військовослужбовців,\~які загинули,\~померли чи\~пропали безвісти; 3)\~військовозобов`язаних\~та резервістів,\~призваних на\~навчальні (або\~перевірочні)\~та спеціальні\~збори,\~і членів\~їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей). Початком проходження\~військової служби\~вважається: 1)\~день відправлення\~у навчальну\~частину (центр)\~з територіального\~центру комплектування\~та соціальної\~підтримки (збірного\~пункту)\~-\~для громадян,\~направлених для\~проходження базової\~військової служби; 2)\~день зарахування\~до списків\~особового складу\~військової частини\~(військового\~навчального закладу,\~установи тощо)\~-\~для громадян,\~прийнятих на\~військову службу\~за контрактом,\~у тому\~числі військовозобов`язаних,\~які проходять\~збори,\~та резервістів\~під час\~мобілізації; 3)\~день призначення\~на посаду\~курсанта закладу\~фахової передвищої\~військової освіти,\~вищого військового\~навчального закладу,\~військового навчального\~підрозділу закладу\~вищої освіти\~-\~для громадян,\~які не\~проходили військову\~службу,\~та військовозобов`язаних; 4)\~день відправлення\~у військову\~частину з\~відповідного районного\~(міського)\~територіального центру\~комплектування та\~соціальної підтримки\~або день\~прибуття до\~Центрального управління\~або регіонального\~органу Служби\~безпеки України,\~відповідних підрозділів\~розвідувальних органів\~України -\~для громадян,\~призваних на\~військову службу\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період та\~на військову\~службу за\~призовом осіб\~офіцерського складу; 5)\~день зарахування\~до списків\~особового складу\~військової частини\~-\~для громадян\~України,\~які проходять\~службу у\~військовому резерві\~за контрактом,\~зараховані під\~час такої\~служби до\~військового оперативного\~резерву та\~призиваються на\~військову службу\~за призовом\~осіб із\~числа резервістів\~в особливий\~період,\~для громадян\~України,\~які добровільно\~прибули до\~військової частини\~для проходження\~військової служби\~за призовом\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період; 6)\~день відправлення\~у військову\~частину з\~відповідного районного\~(міського)\~територіального центру\~комплектування та\~соціальної підтримки\~або Центрального\~управління або\~регіонального органу\~Служби безпеки\~України,\~відповідних підрозділів\~розвідувальних органів\~України -\~для громадян\~України,\~які зараховані\~до військового\~оперативного резерву\~після їх\~звільнення з\~військової служби\~та призиваються\~на військову\~службу за\~призовом осіб\~із числа\~резервістів в\~особливий період\~( частина перша статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством. Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору, а саме в редакції Закону від 30 березня 2021 року № 1357-ІХ, який набрав чинності з 23 квітня 2021 року, та яка діяла зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2459-IX від 27 липня 2022 року до 04 травня 2024 року), який відповідач просить застосувати під час ухвалення рішення, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Аналіз змісту цієї норми, якою доповнено Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (набрав чинності з 08 червня 2014 року), проте у згаданій вище редакції свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду. Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (із відповідними змінами). Законом України\~21\~березня 2024\~року №\~3621-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~забезпечення прав\~військовослужбовців та\~поліцейських на\~соціальний захист»,\~який набрав\~чинності 04\~травня 2024\~року,\~пункт 15\~статті 14\~викладено в\~такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів. Проте, дана норма в такій редакції діяла до 18 травня 2024 року, адже з цього часу набрала чинності її нова редакція, у зв`язку із набранням із цієї дати чинності Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Враховуючи час припинення нарахування банком відповідачу процентів у справі, що розглядається, а саме з 02.09.2023, відсутні підстави для аналізу даної норми, в редакції Закону № 3633-IX. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України) Встановивши, що кредитний договір укладено 02.08.2023, до стягнення за цим договором заявлено основний борг в розмірі 10 000 грн 00 к. та проценти в розмірі 6 735 грн 00 к., нараховані за період з 03.08.2023 по 01.09.2023, а відповідач набув статусу військовослужбовця з 06.11.2023, суд доходить висновку про те, що на відповідача не поширюються пільги, передбачені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, суд враховує те, що положення як цієї норми, так і інші норми цього Закону не поширюються на кредитні договори, укладені особами до набуття ними статусу військовослужбовця. Відтак, відповідні доводи відповідача у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Щодо стягнення судових витрат. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 7 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: ордер про надання правової допомоги ТОВ "ФК "Артеміда - Ф", договір про надання правової допомоги № 20241024-7Ш від 24.10.2024 про надання правничої допомоги адвокатом Бачинським О.М., відповідно до якого у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог в повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000,00 грн; розрахунок суми судових витрат. (а. с. 6, 33-34, 35). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідачем у відзиві заявлено про те, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не обґрунтованим. Зважаючи на вищевикладене суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат до 3 000,00 грн та з огляду на задоволення позову, присудити до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Також враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved