Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зокрема позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі всіх видів заробітку (доходу), додаткові витрати на дитину в розмірі 1900 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до виконавчого листа від 21.02.2017, виданого Ємільчинським районним судом Житомирської області, стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 100 грн. Позивач зазначає, що ці кошти не можуть забезпечити належний рівень життя дитини. Відповідач працює, має гідну заробітну плату, на утриманні інших неповнолітніх та непрацездатних осіб не має. Тому, позивач просить суд стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі частки його заробітку, тобто змінити спосіб стягнення аліментів. Крім того, [PERSON] вказує, що донька має серйозні проблеми з зором, потребує постійного лікування, профілактики, діагностики. Щомісячні витрати на лікування становлять 1000 грн. Також дитина відвідує групові заняття з плавання та секцію єдиноборств. Витрати на басейн становлять 400 грн за 12 відвідувань. Дочка [PERSON] цікавиться також спортивними заняттями з єдиноборств, відвідує секцію з вказаного виду спорту. Вартість таких занять за 12 відвідувань коштує 2400 грн за місяць. Тому, позивач просить суд стягувати з відповідача витрати на розвиток здібностей дитини в сумі 1400 грн та витрати, пов`язані зі станом здоров`я дитини, в розмірі 500 грн, тобто додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1900 грн. Ухвалою суду від 22.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що не заперечує проти стягнення на користь позивача аліментів в розмірі всіх видів його заробітку (доходу). Крім того, [PERSON] погоджується з витратами, необхідними для здоров`я доньки, зокрема 500 грн. Однак, відповідач заперечує проти додаткових витрат в розмірі 1400 грн, пов`язаних з розвитком здібностей. [PERSON] вказує, що це є фактично витрати, пов`язані з утриманням дитини, тобто аліментами, які вже стягуються з нього (заборгованості по аліментах в нього немає), а зважаючи на розмір його заробітної плати, аліменти будуть становити 5000 грн, що є, на думку відповідача, достатнім для витрат на дитину. Крім того, відповідач зазначає, що перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має неповнолітню дитину своєї цивільної дружини. Відповідач хворіє на багатовузловий нетоксичний зоб, що потребує додаткових фінансових витрат на лікування. Тому, стягнення додаткових витрат в розмірі 1900 грн призведе до скрутного фінансового становища відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, вона та її представник подали заяви про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримали повністю, просили суд стягнути з відповідача аліменти та додаткові витрати. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.03.2017 у справі №277/106/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15-16). [PERSON] та [PERSON] є батьками доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно з рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.02.2017 у справі №277/116/17 (на підставі виконавчого листа Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23.02.2017) присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн щомісячно до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] (а.с.14). Щодо зміни способу стягнення аліментів. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс\~України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Суд вважає, що з врахуванням всіх обставин в сукупності в позивача є всі підстави для зміни розміру аліментів, з урахуванням інфляції та зміни рівня життя, а відповідач має можливість (постійний заробіток) та не заперечує щодо сплати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, відповідатиме чинному законодавству. Щодо додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд\~довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування\~виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 165/2594/17 (провадження № 61-44526св18). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Тобто, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Судом встановлено, що у позивача, з якою проживає дитина, наявні особливі обставини у додаткових витратах, зумовлених хворобою доньки сторін, зокрема проблемами із зором (а.с.17). Позивач вказує, що орієнтовні витрати на лікування, діагностику становлять 1000 грн на місяць. Відповідач не заперечує проти стягнення зазначених додаткових витрат, пов`язаних із здоров`ям доньки, в розмірі 500 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на лікування доньки, викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України, так як зумовлені наявністю відповідної хвороби у дитини, яка потребує лікування, здійснені для подальшого належного розвитку дитини та пов`язані із підтримкою стану здоров`я дитини. Загальна сума понесених витрат на лікування дитини становить 1000 грн на місяць. З урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків, стягненню з відповідача підлягають витрати, пов`язані із здоров`ям дитини, у розмірі 500 грн. Обгрунтовуючи свою вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на відвідування басейну та спортивної секції єдиноборств, позивач вказує, що такі зумовлені необхідністю розвитку талантів та здібностей дитини. Однак суд зазначає про недоведеність позивачем, що такі витрати дійсно були зумовлені особливими обставинами та є додатковими саме в контексті статті 185 СК України. Такі витрати не можна вважати додатковими витратами, оскільки вони не викликані особливими обставинами, відносяться до загального розвитку дитини, і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Позивач не надала доказів, що такі витрати пов`язані з розвитком певних особливих здібностей дитини. Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність додаткових витрат на спільну з відповідачем дитину, оскільки доказів про те, що донька має особливі здібності чи досягнення в даному виді спорту (плавання та/або єдиноборства), які доцільно розвивати, стороною позивача не надано. Крім того, суд зазначає, що щомісячна оплата вартості занять є звичними витратами батьків, які вони мали усвідомлювати, влаштовуючи дитину на заняття даним видом спорту. Натомість вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей. При цьому, в умовах сьогодення більшість дітей, залежно від місця проживання та фінансових можливостей батьків, відвідує різного роду гуртки, заняття з танців, спортивні секції різних видів спорту, залежно від власних вподобань чи внутрішніх переконань їх батьків, що сприяє формуванню позитивних звичок, а також їх належному фізичному, духовному та моральному розвитку. Додаткові матеріальні витрати, зумовлені схильністю дитини до певного виду спорту, мають бути відмінними та суттєво вищими від витрат, які зазвичай несуть батьки інших дітей, які займаються тим же видом спорту (зокрема персональні тренування, додатковий спортивний інвентар, тренувальні збори). Також суд враховує і ту обставину, що відповідач буде сплачувати розмір аліментів, який присуджено судом та є цілком виправданим та обгрунтованим по відношенню до забезпечення належного, достатнього та гармонійного розвитку дитини, в тому числі, що стосується заняття спортом. До того ж, в майбутньому та у разі недостатності стягнутих аліментів для забезпечення повноцінного утримання дитини, сторони не позбавлені можливості звернутись до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів та/чи стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з особливими потребами дитини. За таких обставин, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення нею додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, не доведено, що такі витрати не охоплюються присудженими судом аліментами, суд доходить висновку про відсутність підстав до задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних із розвитком спортивних здібностей, в розмірі 1400 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої\~статті 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів та позовну вимогу про стягнення додаткових витрат, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір № 80 від 12.04.2025 про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт від 12.04.2025, відповідно до якого оплата за послуги, які складаються з усної консультації, підготовки і написання позовної заяви та подачі до суду становить 3000 грн (а.с.6-8). З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також беручи до уваги те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають до стягнення з відповідача в розмірі 1500 грн.

Outcome: partial