Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами», в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем (на сьогоднішній день діяльність припинена), зареєстрованим у реєстрі за № 241386, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», заборгованості за кредитним договором № 1728859 від 08.02.2021 року таким, що не підлягає до його виконання. Позов обґрунтовує тим, що йому стало відомо про те, що 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено вказаний виконавчий напис. Зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, нотаріус вчиняє виконавчий напис на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вказаний оспорюваний виконавчий напис, вважає, був вчинений з метою позбавити його у незаконний спосіб самої можливості захистити свої права та інтереси. Тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 19.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 20.02.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги заявлені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з 10 тис. грн. до 3 тис. грн., позов визнав, просив справу розглядати у його відсутність. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» правонаступником якого відповідно до договору факторингу № 2106 є ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 08.02.2021 року було укладено договір № 1728859 про надання кредиту. 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис (на сьогоднішній день діяльність припинена), зареєстрованим у реєстрі за № 241386, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», який є правонаступником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованості за кредитним договором № 1728859 від 08.02.2021. В подальшому, 28.08.2021 р. Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем відкрито виконавче провадження № 66643550, щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 241386 від 26.06.2021 р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в розмірі 13 000,40 грн. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином,\~редакція Переліку\~передбачає можливість\~вчинення виконавчого\~напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, які нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18- ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 26.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та відповідачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція закріплені в постанову ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. В позовній заяві позивач наголошував на тому, що Відповідач звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, а нотаріус вчиняючи оспорюваний виконавчий напис не врахували, що Кредитні договори та виписки з рахунків були вилучені з Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За умов, коли у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів не було вказано та кредитні договори не були віднесені до таких документів, вчинення оспорюваного виконавчого напису є безпідставним, незаконним та неправомірним. А відтак Відповідач по справі звертаючись до нотаріуса, а приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис дійсно діяли неправомірно. Відповідно спірний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог діючого законодавства та умов вчинення виконавчого напису, а також з порушенням прав позивача. Суд погоджується з зазначеними доводами та аргументами позивача та враховуючи викладені вище положення законодавства, а також правові позиції Верховного Суду України, вважає, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. За нормами Закону "Про нотаріат" та вищезазначеного Порядку, вчинення виконавчого напису можливо лише на документах, що встановлюють заборгованість. Кредитний договір, сам по собі, таким документом не є. За таких обставин за відсутності безспірних доказів наявності кредитного боргу у визначеному відповідачем розмірі за Договором кредиту у нотаріуса були відсутні правові підстави для задоволення заяви стягувача про вчинення виконавчого напису щодо стягнення саме такого боргу. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного суду не надано. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд перевірив доводи боржника у повному обсязі, вважає їх обґрунтованими та дійшов висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, нотаріуси були позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, здійснив виконавчий напис на правочині, на підставі якого законодавство не передбачає можливості вчинення такої нотаріальної дії. А відтак охоронювані законом права та інтереси позивача були порушені та підлягають до їх захисту судом. Відповідачем, в свою чергу, позов визнає. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого ним судового збору, а 50 відсотків сплаченого збору - повернути на користь позивача за рахунок коштів державного бюджету. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно п. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України» . Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Як вбачається з матеріалів справи позивач разом з позовною заявою надав договір про надання правової допомоги, укладений адвокатом Балла В.В. та позивачем [PERSON] , акт прийому-передачі послуг, довідку про проведену адвокатом роботу, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Балла В.В. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача. При цьому, суд враховує, що складання позову не потребувало аналізу великої кількості документів, оскільки у справах даної категорії наявна усталена судова практика. Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача також ґрунтував свої вимоги на висновках, викладених у постановах Верховного Суду в аналогічних справах. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 10 тис. грн. до 3 тис. грн. суд задовольняє частково - суд стягує такі витрати з відповідача на користь позивача у розмірі 8 000 грн. 00 коп. з вищезазначених мотивів.

Outcome: approved