Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно 7/8 часток домоволодіння, яке складається з житлового будинку (в технічному паспорті зазначений літ А), літньої кухні (літера Б), сараю (літера В), погребу (літера Г), стайні (літера Д), стодоли (літера Е), дровітні (літера Є), вбиральні (літера Ж), криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (3) та розташоване по [ADDRESS] , та належало спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] . У обґрунтування позову посилається на те, що він є онуком [PERSON] , якій на праві власності належав будинок та господарські споруди на [ADDRESS] . У вказаному будинку разом із [PERSON] до дня її смерті [INFO] проживала його мама - [PERSON] , яка прийняла спадщину та має обов`язкову частку в спадковому майні відповідно до ст. 1241 ЦК України. Як нещодавно стало йому відомо, його бабця [PERSON] склала заповіт від 30.04.1993, відповідно до якого все своє майно заповіла йому. Оскільки про існування заповіту до недавнього часу він не знав, тому рішенням Болехівського міського суду від 04.10.2024 йому встановлено додатковий строк для прийняття спадщини. На виконання рішення суду, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак отримав відповідь від 29.11.2024, відповідно до якої йому відмовлено в оформленні спадкових прав, так як відсутні документи власності на спадкове майно. Отже, оформити право на спадщину на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Інші спадкоємці не прийняли спадщини після смерті спадкодавця. Ухвалою судді від 07 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 30 січня 2025 р. Ухвалою підготовчого засідання від 30 січня 2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано в приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Барабаш Р.С. спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На виконання ухвали суду 05.02.2025 нотаріус надала до суду копію спадкової справи №107/2022, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою підготовчого засідання від 17.02.2025 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Сорокового П.М., повернуто без розгляду відзив на позовну заяву; прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права на обов`язкову частку в спадщині; об`єднано в одне провадження первісний та зустрічний позови для спільного розгляду, надано учасникам справи строк для подання зав по суті справи. У зустрічному позові, поданому представником [PERSON] - адвокатом Сороковим П.М., представник просить визнати за [PERSON] право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] у розмірі спадкового майна; судові витрати просить покласти на відповідача. У обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що [PERSON] є донькою спадкодавиці [PERSON] та мамою [PERSON] . За життя спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] проживала з нею в одному будинку, допомагала їй, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, вона доглядала [PERSON] до останніх днів її життя. Після смерті спадкодавиці [PERSON] продовжила проживати в будинку на [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] постійно проживала в цьому будинку, то згодом подала заяву до нотаріуса про відкриття спадкової справи № 107/2022 для оформлення спадщини за законом. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Більше ніхто спадщину не прийняв та до нотаріуса не звертався. У 2022 році, при відкритті спадщини в нотаріуса, [PERSON] була 71-річного віку, на даний час їй 73 роки. Таким чином, [PERSON] є непрацездатною дитиною спадкодавця (пенсіонеркою за віком), тому має право на обов`язкову частку у спадщині. У разі спадкування за законом [PERSON] спадкувала б 100 % спадкового майна. Тому, враховуючи наявність заповіту на користь іншої особи, вона має право на обов`язкову частку в розмірі 50% (1/2) спадкового майна. Ухвалою підготовчого засідання від 06.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено у зв`язку з відсутністю в суду відомостей про вручення учаснику справи повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 24.03.2025 задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Сорокового П.М. про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю залучення як відповідача сестру [PERSON] [PERSON] . Ухвалою підготовчого засідання від 31.03.2025 задоволено клопотання представників сторін та залучено до участі у справі [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів за первісним позовом та на стороні позивача за зустрічним позовом, третій особі запропоновано надати суду письмові пояснення щодо позовів. Ухвалою від 15.04.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 23.04.2024, однак судове засідання не відбулося, у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про замінування суду. Ухвалою суду від 08.05.2025 судове засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Сорокового П.М. У судове засідання позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не прибув, був належно повідомлений про час та місце судового засідання. Його представник адвокат Шиян Л.І. у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у первісному позові, просила визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування на 7/8 часток домоволодіння на [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Саме [PERSON] була єдиним спадкоємцем майна після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] проживала з чоловіком на час його смерті та вступила у володіння спадковим майном. Відповідач-позивач [PERSON] спадщину після смерті батька не приймала та почала проживати у спірному будинку через кілька років після смерті батька. Оскільки на час смерті [PERSON] було четверо спадкоємців за законом першої черги (4 доньки спадкодавиці), то обов`язковою часткою [PERSON] буде 1/8, а не спадкового майна. Тому за вирахуванням обов`язкової частки [PERSON] , позивач [PERSON] має право на спадкування 7/8 часток домоволодіння. Також представник [PERSON] адвокат Шиян Л.І. у судовому засіданні зустрічний позов визнала частково. Не заперечує проти визнання за [PERSON] права на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] у розмірі 1/8 спадкового майна; у іншій частині зустрічного позову просила відмовити за безпідставністю. Судові витрати, понесені [PERSON] просить залишити за ним та не стягувати з відповідачів за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні 19.05.2025 зустрічний позов підтримала. У задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що її тато, [PERSON] , у 1952 році побудував спірний будинок, вона з батьками та сестрами там проживала; це є їхній родинний будинок. Батько помер у 1990 році. Спадщину після його смерті прийняла його дружина - [PERSON] , яка продовжувала проживати у спірному будинку та вести господарство. Інших осіб, які прийняли спадщину після смерті батька, не було. На час смерті батька [PERSON] не проживала в спірному будинку, оскільки задовго до цього (8 років) виїхала проживати в м.Болехів. Лише в 1993(1994)р. вона зареєструвалася в с.Тисів. [PERSON] доглядала маму, хоронила її, вела господарку. [PERSON] не допомагав підтримувати будинковолодіння. Документи на право власності на земельну ділянку вони не оформляли. Представник відповідача-позивача [PERSON] адвокат Сороковий П.М. у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві. У задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити. Додатково зазначив, що оскільки [PERSON] на момент заведення спадкової справи (у 2022 році) досягла пенсійного віку, тому має право на обов`язкову частку після смерті матері, [PERSON] . У разі спадкування за законом [PERSON] спадкувала б 100% спадкового майна. Тому, враховуючи наявність заповіту на ім`я [PERSON] , [PERSON] має право на обов`язкову частку в розмірі спадкового майна. Крім цього, адвокат Сороковий П.М. просив судові витрати, понесені [PERSON] , залишити за нею та не стягувати з відповідачів за зустрічним позовом. У судовому засіданні 19.05.2025 відповідач [PERSON] заперечила проти позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі. Зазначила, що на час смерті матері ( [PERSON] ) не була особою з інвалідністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі, за станом здоров`я. На спадкове майно [PERSON] вона не претендує, на час її смерті не була особою з інвалідністю. Щодо задоволення первісного та зустрічного позову покладається на думку суду. Третя особа [PERSON] у судові засідання не прибула, була належно повідомлена про час та місце розгляду справи. Вислухавши представника позивача-відповідача [PERSON] адвоката Шиян Л.І, відповідача-позивача [PERSON] , її представника -\~адвоката Сорокового\~П.М.,\~відповідача [PERSON] ,дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1-ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи\~розпоряджається своїми\~правами щодо\~предмета спору\~на власний\~розсуд(ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 ч. 2 ст.16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Між сторонами виник спір про право на спадщину: щодо розміру часток у спадщині після смерті [PERSON] , враховуючи наявність заповіту на ім`я позивача-відповідача [PERSON] та права на обов`язкову частку у спадщині відповідача-позивача [PERSON] відповідно до вимог ст.1241 ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України). Суд встановив,\~що [INFO] в с.Танява Калуського району Івано-Франківської області померла бабця позивача за первісним позовом-відповідача за зустрічним позовом (позивача-відповідача) [PERSON] - [PERSON] . Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом (відповідач-позивач) [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] є доньками [PERSON] . Наведене стверджується: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Тисівської сільської ради, актовий запис №39 (а.с.7, 99); копією свідоцтва про народження [PERSON] (т.1, а.с.95), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] (т.1, а.с.96), копією паспорта [PERSON] (т.1, а.с.133), копією свідоцтва про народження [PERSON] (т.1, а.с.185), копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (т.1, а.с.184), копією свідоцтва про народження [PERSON] (т.1, а.с.199), копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (т.1, а.с.199), копією свідоцтва про народження [PERSON] , копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (т.2, а.с.3). Позивач-відповідач [PERSON] є сином відповідача-позивача [PERSON] (т.1, а.с.120), що також визнано сторонами в судовому засіданні. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, будинковолодіння, що на [ADDRESS] , попередня адреса: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Належність вказаного будинковолодіння спадкодавцю [PERSON] стверджується записами погосподарської книги № 12 Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області за 2006-2010 рр., номер особового рахунку № [NUMBER] . Зокрема, у виписках з погосподарської книги, виданих Тисівським Старостинським округом Болехівської міської ради Івано-Франківської області, зазначено, що за [PERSON] рахується житловий будинок 1952 року побудови на праві «особистої власності», що на [ADDRESS] . Житловий будинок дерев`яний, критий шифером, загальною площею 54,6 кв.м., житлова площа 37,4 кв.м. До будинку примикають такі господарські будівлі: літня кухня (дерево), сарай (дошка), погріб (камінь бетон), стайня (цегла), стодола (дошка), дровітня (дошка), вбиральня (цегла), криниця (камінне кріплення), ворота (металеві з хвірткою в металевих стовпах), огорожа (металева сітка в металевих стовпах) (а.с.11, 123, 136). [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 02.11.1947, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого в с.Танява Долинського райбюро ЗАГС Івано-Франківської області, актовий запис №1 (т.1, а.с.101). Вищевказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки набуто ними за час шлюбу (ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). [INFO] чоловік [PERSON] [PERSON] помер (т.1, а.с.183). Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку після смерті [PERSON] іншими особами, крім [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні представник позивача-відповідача адвокат Шиян Л.І., відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокат Сороковий П.М. визнали факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] його дружиною [PERSON] та відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Отже вказана обставина не підлягає доказуванню. З копії\~технічного паспорту\~на будинок\~садибного типу\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами по\~ [ADDRESS] від\~05.03.2024\~вбачається,\~що будинковолодіння\~складається з\~житлового будинку\~(літ.А) загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою площею 37,4 кв.м., літньої кухні (літ. Б), сараю (літера В), погребу (літера Г), стайні (літера Д), стодоли (літера Е), дровітні (літера Є), вбиральні (літера Ж), криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (3). Реєстрація права власності на дане будинковолодіння не проводилася. Ринкова вартість будинку з господарськими будівлями і спорудами 120100 грн (т.1, а.с.12-22). З копії архівного витягу з рішень Тисівської сільської ради від 21.11.1997 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вбачається, що [PERSON] передано безоплатно у приватну власність дві земельні ділянки площею по 0,55 га (т.1, а.с.124, 125). У постанові від 06.11.2019 в справі № 559/375/16 Верховний Суд зазначив, що записи в погосподарських книгах визнавалися як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право власності. Під час вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування записи в погосподарських книгах оцінюються в сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст.1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч. 3 ст.1235 ЦК України). Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст.1296 ЦК України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд. Разом з тим, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб, визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Зокрема, частиною 1 ст.1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18)). Непрацездатність - це соціально-фізіологічний стан людини, який визначається її об`єктивною втратою чи зменшенням природних функцій організму або зниженням кваліфікації, значним зменшенням обсягу чи припиненням трудової діяльності, у разі настання якого особа втрачає засоби до існування та потребує матеріального соціального забезпечення (постанова Верховного Суду від 16 липня 2018 року в справі № 525/216/17-ц (провадження № 61-29933 св 18)). Згідно із ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Сутність права на обов`язкову частку полягає у тому, що на користь осіб, визначених у ч.1 ст. 1241 ЦК України, відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця [PERSON] , непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за віком мають, зокрема, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Аналогічне положення щодо віку, за якого жінки отримували право на пенсію за віком, також містила ст. 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». [PERSON] за життя склала заповіт від 30.04.1993, посвідчений головою виконкому Тисівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за №18, відповідно до якого [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що по закону буде їй належати на день смерті, в тому числі і житловий будинок, що в с.Танява Долинського району Івано-Франківської області, заповідає своєму внукові [PERSON] (т.1, а.с.10). 10\~жовтня 2022 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. на підставі заяви спадкоємця першої черги - відповідача-позивача [PERSON] від 10.10.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 107/2022 (у Спадковому реєстрі № 69781521) щодо спадкового майна [PERSON] (т.1, а.с.91). Суд встановив, що відповідач-позивач [PERSON] на час смерті своєї матері [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, була непрацездатною через досягнення пенсійного віку, встановленого законом для жінок. Зокрема, їй виповнилося 59 років і відповідно до ч.3 ст. 75 СК України, ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона вважається непрацездатною особою та згідно з ч. 1 ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині спадкодавця. При цьому, суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах закону, твердження представника відповідача - позивача [PERSON] адвоката Сорокового П.М. у зустрічній позовній заяві щодо обрахунку віку [PERSON] , що дає їй право на обов`язкову частку в спадщині, на момент заведення спадкової справи після смерті [PERSON] (2022 р.). Оскільки, як зазначено судом вище, для віднесення особи до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, вона має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини (день смерті [PERSON] ), а не заведення спадкової справи нотаріусом. Суд установив, що [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала до дня своєї смерті в будинку на [ADDRESS] . Також у цьому житловому будинку на день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала відповідач-позивач [PERSON] , яка вела спільне господарство з [PERSON] та продовжує проживати там на момент розгляду даної справи, що стверджується копією довідки виконавчого комітету Болехівської міської ради від 23.09.2022 (т.1, а.с. 98), виписками з погосподарської книги (т.1, а.с.11, 123, 136), копією довідки №1483 від 13.09.2010, виданої виконкомом Тисівської сільської ради (т.1, а.с.143). Законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, у тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України (Постанова ОП КЦС ВС від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21). Отже, відповідачпозивач [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала заяву нотаріусу про відмову від спадщини, вважається такою, що прийняла обов`язкову частку в спадковому майні після смерті своєї матері [PERSON] , що стверджується письмовими доказами у справі, а також цю обставину визнає позивач за первісним позовом у позовній заяві. Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області у справі № 339/128/24 від 03.10.2024, яке набрало законної сили 07.11.2024, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визначено [PERSON] додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з часу набуття рішенням законної сили (т.1, а.с.107-114). Позивач-відповідач [PERSON] 05.12.2024, тобто у строк, визначений рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області у справі № 339/128/24, звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його бабусі [PERSON] . Отже, спадкоємцем за заповітом [PERSON] є її внук [PERSON] , який також прийняв спадщину після смерті його бабці [PERSON] , подавши у встановлений судовим рішенням строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак листами приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. від 29.11.2024 №316/01-16, від 17.12.2024 №316/02-14 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів про право власності за спадкодавцем (т.1, а.с.8, 126). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , спадщину після її смерті прийняли [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці (за законом першої черги), зокрема, доньки спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадщину не прийняли (не проживали з [PERSON] на час відкриття спадщини, у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини не зверталися). При визначенні розміру обов`язкової частки суд враховує висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 25.11.2020 у справі № 292/389/17. Зокрема, при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. …Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом на момент відкриття спадщини, після смерті [PERSON] , є її рідні діти: відповідач-позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 107/2022 (у Спадковому реєстрі № 69781521) вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подали заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , постійно не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вони вважаються такими, що спадщину не прийняли. З матеріалів цивільної справи вбачається, що право на обов`язкову частку у спадщині, крім [PERSON] , [INFO] , мали: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на момент смерті матері були непрацездатними (досягли пенсійного віку), однак спадщину після\~смерті [PERSON] \~не приймали. Відтак є один спадкоємець за законом, який має право на обов`язкову частку у спадщині - [PERSON] . У разі, якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадщину у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом (Постанова КЦС ВС від 03.10.2019 у справі № 385/358/16-ц). Суд враховує, що за відсутності заповіту право на спадкування за законом після смерті [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/4 частці, мали б діти спадкодавця і спадкоємці за законом першої черги - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Та оскільки обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту, - [PERSON] має право в порядку ст.1241 ЦК України на 1/8 частки спадкового майна (1/2 частини від тієї частки (1/4), яку могла успадкувати за законом за відсутності заповіту). Щодо аргументів у зустрічній позовній заяві про те, що «в разі спадкування за законом донька [PERSON] [PERSON] спадкувала б 100% спадкового майна, тому, враховуючи наявність заповіту на користь іншої особи, вона має право на обов`язкову частку в розмірі 50% (1/2) спадкового майна», - то вони спростовуються вищевказаними обставинами та наявними доказами про наявність на час відкриття спадщини чотирьох спадкоємців [PERSON] за законом першої черги, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Про наявність після смерті [PERSON] чотирьох спадкоємців за законом першої черги не заперечили в судовому засіданні також відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокат Сороковий П.М. Отже позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, має право на спадкове майно після смерті бабці, [PERSON] , за вирахуванням обов`язкової частки в спадщині [PERSON] . Зокрема, має право на 7/8 частин домоволодіння, яке розташоване на [ADDRESS] (1ч. цілого домоволодіння - 1/8 обов`язкова частка [PERSON] =7/8 ч.) Таким чином, первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. У зустрічному позові представник [PERSON] просив визнати за нею право на обов`язкову частку в спадщині [PERSON] у розмірі спадкового майна; натомість зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, а саме: [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] у розмірі 1/8 спадкового майна, у решті зустрічний позов задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналіз норм цієї статті дає підстави для висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.п. 4.16 п.4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у редакції станом на час звернення [PERSON] , [PERSON] до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] : видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Враховуючи наявний спір між сторонами [PERSON] , [PERSON] щодо часток у спадковому майні, беручи до уваги повідомлення нотаріуса про неможливість видачі їм свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів про право власності за спадкодавцем, - у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав, тому визнання права власності в порядку спадкування за законом є ефективним способом захисту. Що стосується позовних вимог первісної позовної заяви, заявлених до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (Постанова КЦС ВС від 19 січня 2022 року в справі № 280/4/18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». Як встановлено судом, після смерті [PERSON] спадщину [PERSON] та [PERSON] не прийняли, відтак суд вважає, що заявлені до них вимоги за первісним позовом про визнання права власності в порядку спадкування є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. При зверненні до суду з первісним позовом позивач-відповідач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Проте, враховуючи заявлене в судовому засіданні його представником клопотання про залишення судових витрат за [PERSON] , суд не вирішує питання щодо розподілу даних судових витрат. При зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач-позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а також у зустрічному позові вказано про понесення нею витрат на професійну правничу допомогу. Проте, враховуючи заявлене в судовому засіданні її представником-адвокатом Сороковим П.М. клопотання про залишення судових витрат за нею, суд не вирішує питання щодо розподілу даних судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: partial