Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарда Булат» (далі - ТОВ «Гарда Булат») через свого представника Амєрову А.В. звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 105215,75 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.10.2023 близько о 18 год. 10 хв. поблизу будинку №1 по вул.Амурська площа в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу на праві власності автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Як указував позивач, наступного дня після ДТП він звернувся до ФОП [PERSON] за отриманням послуг по ремонту пошкодженого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , та за результатами проведених дій між Товариством та останнім 15.11.2023 було підписано акт виконаних робіт №108. У подальшому, 16.11.2023 позивач повідомив страхову компанію - АТ «СК «Країна» про настання страхового випадку, надав усій необхідні документи та докази, після чого за умовами страхового полісу №ЕР/216670605 від 06.09.2023 погодили розмір страхового відшкодування у сумі 41494,25 грн. Однак, вказана сума не покрила повністю всі витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачеві, у зв`язку із чим він змушений був звернутися до суду із даних позовом, згідно вимог якого просив суд стягнути з [PERSON] різницю між реальними збитками та сумою страхового відшкодування в розмірі 105215,75 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024 для розгляду цивільної справи №752/9285/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 29.05.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останні заперечували проти позовних вимог ТОВ «Гарда Булат» у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що на час заподіяння шкоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом №212007753, укладеного з Акціонерним товариством «Страхова компанія «Інго» (далі - АТ «СК «Інго»), з лімітом відповідальності на 160000 грн без франшизи, а також діючим договором добровільного страхування №310327436.22 від 13.11.2022, за умовами якого настання цивільної відповідальності страхувальника/водія за пряму матеріальну шкоду, заподіяну життю, здоров`ю чи майну третіх осіб унаслідок дорожньо-транспортної пригоди при використанні ним забезпеченого транспортного засобу у разі, якщо розмір заподіяної шкоди третім особам не покривається умовами та/або лімітами відповідальності страховика за шкоду, заподіяну третім особам, які встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з лімітом відповідальності 500000 грн. Відтак, оскільки розмір завданих збитків не перевищує ліміту відповідальності відповідача, обов`язок відшкодувати позивачу завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду покладений саме на страховика АТ «СК «Інго». Треті особи, які не заявляють самостійні вимого щодо предмету спору - [PERSON] та АТ «СК «Інго» своїм правом на подання до суду пояснень не скористались, про наявність даного судового провадження були повідомлені належним чином. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Гарда Булат» не підлягають задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом установлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] позивач є власником автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] . Як убачається з матеріалів справи, 24.10.2023 близько 18 год. 10 хв. поблизу будинку №1 по вул.Амурська площа у м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля належного позивачу на праві власності автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року, у справі №752/22929/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Згідно описової частини вказаної постанови суду, [PERSON] 24.10.2023 приблизно о 18 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , поблизу будинку №1 по вул.Амурська площа в м.Києві, порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 11.4 Правил дорожнього руху України, а саме - не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився на перехресті для здійснення повороту, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, тобто [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки згадана вище постанова суду, якою була установлена вина водія автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , у скоєнні ДТП, згідно вказаної норми частини четвертої статті 82 ЦПК України, має преюдиціальне значення, то у даному випадку вина відповідача у завданні позивачеві матеріальних збитків доведена. На підтвердження обґрунтування розміру завданого у вказаній ДТП позивачеві матеріального збитку, ТОВ «Гарда Булат» надано суду копію акту виконаних робіт №108 від 15.11.2023 складеного ФОП [PERSON] , де вказано про проведення останнім ряду робіт із заміною запчастин, вартість яких у сукупності склала 146710 грн. Відповідно до наданої суду копії платіжної інструкції №40 від 15.11.2023 позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 146710 грн на рахунок ФОП [PERSON] в рахунок оплати вартості ремонту службового автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] . Окрім того, з матеріалів справи також убачається, що 16.11.2023 позивач звернувся до свого страховика - Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на підставі укладеного із ним електронного договору полісу №ЕР/216670605 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також подав страховику - АТ «СК «Країна» заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування, у якій погодився з розміром страхового відшкодування у сумі 41494,25 грн. 21.12.2023 позивач отримав від АТ «СК «Країна» суму страхового відшкодування у розмірі 41494,25 грн, що підтверджується відповідною випискою з банківського рахунку. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач вказував на те, що відповідно до виплаченої його страховиком суми страхового відшкодування за полісом №ЕР/216670605 від 06.09.2023, розмір завданих йому збитків не відшкодований у повному обсязі, а відтак, різниця між реальними збитками та виплаченої сумою відшкодування повинна бути компенсована у повному обсязі відповідачем, як особою винною у завданні таких збитків. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно вимог пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статтей 3, 5 вказаного Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-30, 35, 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. З полісу №212007753 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] , як власник автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , застрахував 13.11.2022 у страховій компанії АТ «СК «Інго» свою цивільно-правову відповідальність, зі страховим лімітом за шкоду заподіяну майну на 160000 грн. Окрім того, відповідно до наданої суду копії договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №310327436.22 від 13.11.2022, відповідач також застрахував свій транспортний засіб «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , де страховим випадком сторони даного договору визначили настання цивільної відповідальності страхувальника/водія за пряму матеріальну шкоду, заподіяну життю, здоров`ю чи майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при використанні ним забезпеченого ТЗ у разі, якщо розмір заподіяної шкоди третім особам не покривається умовами та/або лімітами відповідальності страховика за шкоду, заподіяну третім особам, які встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зі встановленою страховою сумою в розмірі 500000 грн. Вказані страхові поліси були чинними на момент скоєння ДТП, тобто станом на 24.10.2023. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок міститься в Постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа №755/18006/15-ц. Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ТОВ «Гарда Булат» просило суд стягнути з [PERSON] на його користь 105215,75 грн майнової шкоди, яка становить різницю між реально понесеними витратами на проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманою сумою страхового відшкодування від страховика позивача за полісом №ЕР/216670605 від 09.06.2023. Варто зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ «Гарда Булат» зверталось до страховика відповідача - АТ «СК «Інго» з повідомленням про ДТП та виплату страхового відшкодування. Доказів на підтвердження відмови страховою компанією у задоволенні заяви позивача або ж відповідача про виплату страхового відшкодування суду не надано. Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2022 року справа №215/2829/16-ц зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) викладено висновки щодо застосування норм права про відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цій постанові викладено, зокрема, такі висновки. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (пункт 85). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17) (пункт 86). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Будь-яких доказів звернення позивача до вказаної страхової компанії, суду не надано. Так, статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про страхування» у разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) бюро можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що шкода, спричинена за наслідками ДТП, повинна відшкодовуватися страховиком у межах страхової суми. Так, відповідно до статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Суд звертає увагу на те, що жодних клопотань про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача позивач (представник) не подавав. З урахуванням викладеного, так як стороною позивача не було доведено підстав звернення саме до [PERSON] з даним позовом; не надано доказів дотримання порядку звернення з вимогами про виплату страхового відшкодування до страховика останнього - АТ «СК «Інго», якою у межах страхової суми забезпечений транспортний засіб відповідача; не надано доказів пред`явлення таких вимог до вказаної страхової компанії; не пред`явлено відповідних вимог до страхової компанії, враховуючи, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує страхову суму, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Гурда Булат» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі статті 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed