Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області із зазначеним вище позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що починаючи з 2016 року він перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Зазначав, що на теперішній час сімейні стосунки сторін припинилися, після чого вони з відповідачкою фактично не спілкуються та не ведуть спільного господарства, сім`я розпалася по тій причині, що вони не знайшли спільного розуміння та втратили повагу одне до одного. Відповідачка [PERSON] наразі проживає окремо у с. Грубна у домоволодінні своїх батьків. Посилався на те, що він як батько дитини має постійне місце проживання, займається сільськогосподарськими роботами, а відтак має джерело існування, що дає йому змогу створювати для дитини всі належні умови для проживання, виховання та її розвитку, самостійно утримує доньку, забезпечує її здоровим харчуванням, одягом, засобами гігієни. При цьому зазначав, що відповідачка фактично не бере участі у вихованні дитини, фінансової та матеріальної допомоги не надає та спільно з ними не проживає. Із врахуванням викладеного, просив стягувати з [PERSON] [INFO] на користь нього аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання дитини разом з її батьком, який самостійно виховує та утримує доньку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Справу просила розглянути без її присутності. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання не з`явилася, однак [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що під час спільного проживання у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Грубнянської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 242 від 14.03.2025 року, виданої старостою Грубнянського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області Кривоносовою Р.М. вбачається, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1992 року народження, [PERSON] , 1940 року народження та [PERSON] , 2019 року народження. Зазначене також підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2025/003515971 від 14.03.2025 року та № 2023/ 007270286 від 11.09.2023 року згідно яких і [PERSON] і [PERSON] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З копії довідки про фактичне місце проживання особи без реєстрації №243/19-21/6 від 14.03.2025 року, виданої старостою Грубнянського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області Кривоносовою Р.М. вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в с. Кулішівка Дністровського району Чернівецької області, однак фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно акту про фактичне проживання громадянина [PERSON] , 1989 року народження №244/19-21/6 від 14.03.2025 року, складеного комісією у складі старости Грубнянського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області Кривоносової Р.М., діловода Грубнянського старостинського округу Максімової В.Л., землепорядника Грубнянського старостинського округу Поляков Я.П., за адресою [ADDRESS] , згідно даних по господарського обліку зареєстровані [PERSON] , 1992 року народження, [PERSON] , 1940 року народження, [PERSON] , 2019 року народження. На час перевірки дійсно проживають [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , 2019 року народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №245/19-21/6 від 14.03.2025 року, складеного комісією у складі старости Грубнянського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області Кривоносової Р.М., діловода Грубнянського старостинського округу Максімової В.Л., землепорядника Грубнянського старостинського округу Полякова Я.П. вбачається, що [PERSON] забезпечує доньку всім необхідним, а саме: лікарськими засобами, засобами особистої гігієни, продуктами харчування та створює всі належні умови для комфортного проживання доньки. З довідки-характеристики №246/19-21/5 від 14.03.2025 року, виданої старостою Грубнянського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , 2019 року народження, яка перебуває на утриманні батька. [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності, не вживає спиртні напої, за час проживання у с. Грубна зарекомендував себе з позитивної сторони. В побуті та місцях громадського користування веде себе відмінно, приймає участь у громадському житті села, зі сторони сусідів характеризується як порядна та доброзичлива людина. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Позивач, як батько дитини, просить визначити місце проживання доньки [PERSON] із ним, оскільки вони постійно проживають разом, він забезпечує її усім необхідним для життя, навчання та розвитку. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що батько створив належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджує наявність тісного зв`язку батька із донькою. Крім того, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з донькою та прийняття участі у її вихованні. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 своєю постановою у справах про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини надала правовий висновок та встановила наступний порядок розгляду таких справ. З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. При цьому, зазначене не заперечувалось матір`ю дитини, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання. Таким чином, з огляду на зазначене вище суд вбачає за можливе, встановити факт утримання та самостійного вихованням батьком дитини, оскільки це повністю підтверджується наданими доказами, а тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити. Разом з тим, частиною першою ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою ст.182 СК України встановлено обставини, які враховує суд при визначені аліментів: стан здоров`я та матеріальне становища дитини; стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; наявності на утриманні платника аліментів інших осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між сторонами не досягнуто угоди про виплату аліментів у добровільному порядку. При цьому судом встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, а тому з врахуванням зазначеного вище, має об`єктивну можливість сплачувати кошти на утримання дитини. Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити, а саме стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення позивачем до суду і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене суд, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дітей вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу (про стягнення аліментів) в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved