Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

16 вересня 2024 року до Московського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] , в особі свого представника адвоката Палагіної Юлії Володимирівни, із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав[PERSON] , [INFO] відносно неї, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що у вересні 2008 року у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Згодом шлюб між батьками позивача було розірвано. Водночас, після розірвання шлюбу відповідач не цікавився життям своєї дитини, не займався її вихованням та утриманням, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?зків. Позивач перебувала на утриманні своєї матері, яка самостійно займалася вихованням своєї доньки, створювала належні умови для проживання і навчання. Саме мати позивача - [PERSON] , піклувалася про здоров`я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - позивачки по справі. Проте, навесні 2024 року матір позивача трагічно загинула після чергового ракетного обстрілу міста Харкова військовими формуваннями країни- агресора: ворожий снаряд влучив у будинок, де мешкала позивач зі своєю родиною - мамою, бабусею та дідусем. Як наслідок - бабуся та матір позивача загинули. На теперішній час [PERSON] знаходиться під тимчасовою опікою свого рідного дідуся [PERSON] , та дядька по лінії матері - [PERSON] (брат матері), [INFO] , де наразі вона і проживає. Крім того зазначила, що відповідач обізнаний про ситуацію, що склалася, проте не виявив бажання щодо виконання своїх батьківських обов?язків, які передбачені законом та моральними засадами. Звернення до суду обумовлено тим, що дядько позивача має намір встановити піклування над нею, у зв`язку із чим він звертався до Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, але отримав роз`яснення, що опіка/піклування призначається над дітьми, які мають статус дитини-сироти або дитини позбавленої батьківського піклування. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2024 передано за підсудністю цивільну справу №643/10453/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2024 року цивільну справу №643/10453/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав передано для розгляду до Московського районного суду м. Харкова. Постановою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2024 скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче судове засідання. 13 березня 2025 року від Департаменту служб у справах дітей надійшов Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №643/10453/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Палагіна Ю.В., яка діє на підставі Ордеру № б/н від 11.03.2024 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовільнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надали висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши надані та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом було встановлено, що [INFO] народилась позивач, [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим повторно Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 12). Представник позивача в судовому засіданні повідомила, що батьки позивача, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі Згодом шлюб між ними було розірвано.Після розірвання шлюбу [PERSON] перебувала на утриманні своєї матері, яка самостійно займалася вихованням своєї доньки, створювала належні умови для проживання і навчання. Саме мати позивача - [PERSON] , піклувалася про здоров`я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] зі своєю родиною - мамою, бабусею та дідусем проживали за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Представник позивача повідомила, що навесні 2024 року матір позивача трагічно загинула після чергового ракетного обстрілу міста Харкова військовими формуваннями країни- агресора: ворожий снаряд влучив у будинок, де мешкала позивач зі своєю родиною - мамою, бабусею та дідусем. Як наслідок - бабуся та матір позивача загинули. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (а.с.13). У зв?язку з тим, що мати позивача померла, у неповнолітньої [PERSON] виникло право на звернення до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Також представник позивача зазначила, що На теперішній час [PERSON] знаходиться під тимчасовою опікою свого рідного дідуся [PERSON] , та дядька по лінії матері - [PERSON] (брата матері), [INFO] , де наразі вона і проживає. Крім того зазначила, що відповідач обізнаний про ситуацію, а саме що [PERSON] , мати дитини, загинула, дитина фактично залишилась без батьківського піклування, однак не виявив бажання щодо виконання своїх батьківських обов?язків, які передбачені законом та моральними засадами. Відповідач не цікавився життям своєї дитини, не займався її вихованням та утриманням, має заборгованість по аліментам та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?зків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.09.2010 по справі №2-2610 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2010 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с. 19-23). Згідно розрахунку заборгованості в межах виконавчого провадження №27201616, [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 285 272,62 грн. (а.с. 31-32). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шеїної Олени Сергіївни про розшук боржника [PERSON] задоволено. Оголошено у розшук боржника: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , остання відома адреса проживання боржника: [ADDRESS] (а.с. 19-23). Листом від 15.07.2024 №09-17/613 директор КЗ «Харківський ліцей №65 Харківської міської ради» повідомила, що [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з другого класу. Мати [PERSON] - [PERSON] , брала активну участь у навчанні та вихованні дитини, цікавилась навчальними досягненнями та поведінкою, слідкувала за здоров`ям доньки, систематично відвідувала батьківські збори, брала активну участь у громадському житті класу. [PERSON] , батько [PERSON] , за час навчання дитини в закладі не приділяв увагу дитині, не цікавився її навчанням, вихованням. Батьківські збори не відвідував» (а.с.14). Згідно листа від 17.07.2024 №420/0/535-24 директор КНП «Міська дитяча поліклініка №2 Харківської міської ради повідомила, що за інформацією, наданою лікарем-педіатром [PERSON] батько дитини - [PERSON] до лікарів підприємства з дитиною не звертався, про стан здоров`я доньки не цікавився, з медичними працівниками комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №2 Харківської міської ради не контактував (а.с.15). Листом від 18.07.2024 №705 директор КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» повідомила, що за інформацією лікуючого лікаря, [PERSON] , [PERSON] батько дитини [PERSON] станом здоров`я дитини не опікувався та з лікуючим лікарем не спілкувався (а.с.16). Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей ХМР листом від 24.07.2024 повідомила аналогічну інформацію про бездіяльність [PERSON] , що виражається у його відсутності у житті дитини [PERSON] (а.с.17-18). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є вдовою покійного брата рідного дідуся позивача, [PERSON] . Дідусь [PERSON] - [PERSON] та покійний чоловік свідка були рідними братами. З родиною [PERSON] знайома багато років, а саму [PERSON] знає з моменту її народження. Її батьками є нині покійна [PERSON] та [PERSON] . Після народження [PERSON] подружнє життя [PERSON] та [PERSON] погіршилося, зі спливом кількох років після народження [PERSON] та [PERSON] розлучилися. З того моменту [PERSON] не цікавився життям доньки - він ніколи не приїздив до [PERSON] у гості, не проводив з нею час, не займався її вихованням та утриманням. Матір [PERSON] самостійно виховувала та утримувала доньку. Ніхто з рідних не знав, що із [PERSON] та де він проживає. У травні цього року від влучання ракети у будинок сім 'ї [PERSON] трагічно загинула мама [PERSON] - [PERSON] . За допомогою соціальних мереж вдалося розшукати батька [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] звернулася до батька з проханням посприяти у тому, щоб поновити документи, адже докуме\-нти [PERSON] було знищено в квартирі. Проте, з розмови з батьком [PERSON] стало відомо, що він проживає в області та зловживає алкогольними напоями. В той день, коли [PERSON] вдалося вмовити батька при\-їхати до міста Харкова для того, щоб у присутності законного представника (батька) [PERSON] могла забрати дублікати знищених документів, [PERSON] не з 'явився в заздалегідь обумовленому місці та час. Пізніше [PERSON] пояснив доньці це тим, що він перед поїздкою вживав алкогольні напої, тому проспав потрібну станцію. Більше за допомогою [PERSON] до батька не зверталася. У свою чергу [PERSON] \-йович також не виявляв бажання піклуватися донькою, займатися її вихованням та утриманням. Також, представником Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надано Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що [PERSON] у письмових поясненнях, наданих Службі у справах дітей по Новобаварському району в ході проведення бесіди з ним, повідомив, що він не може виховати та утримувати дитину, у зв?язку з відсутністю заробітної плати, постійного місця проживання, тощо, але заперечує проти позбавлення його батьківських прав, зобов`язувався утримувати дитину, цікавитися станом її здоров`я, спілкуватися з нею (а.с. 112-113). Отже, враховуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що мати сама виховувала [PERSON] , оточувала її турботою та піклуванням, для неї були створені всі необхідні умови для нормального розвитку без участі батька. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 13.03.2025 № 157, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування дійшов беззаперечного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] (а.с. 112-113). Частиною1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова № 3) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абзац 2 пункту 16 Постанови № 3). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Також матеріально не забезпечує дитину, не сплачує аліменти, які стягнуті за рішенням суду, має заборгованість по сплаті аліментів, у зв?язку з чим був оголошений у розшук. Отже, враховуючи те, що позивачем було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, щодо необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved