Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

На адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний позов [PERSON] (далі - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі - відповідач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант», Страховик) про стягнення грошових коштів. У обґрунтування вимог представник позивача вказує, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року у справі № 175/3102/21 з відповідача було стягнуто: недоплачену суму страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ № 200605013 у розмірі 44 559,83 грн, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 за період з 20.04.2021 р. по 12.07.2021 р включно в розмірі 1 579,33 грн. інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 за період з 20.04.2021 р. по 12.07.2021 р. включно в розмірі 1 520,83 грн, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 за період з 20.04.2021 р. до 12.07.2021 р. включно в розмірі 577,12 грн, а також судові витрати по справі - сплачених судових зборів у розмірі 908,00 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у цивільні справі № 175/3102/21 вищевказане рішення було залишене без змін. 10 червня 2024 року відповідачем було виконане вказане рішення та відшкодовано позивачу матеріальні збитки у повному обсязі. Оскільки відповідач виконав покладене на нього зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 лише 10 червня 2024 року, то відповідач має відшкодувати позивачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за період починаючи з 13 липня 2021 року по 09 червня 2024 року пеню у розмірі 45 721,16 грн, інфляційні збитки у розмірі 17 998,53 грн; 3 % річних у розмірі 3 891,57 грн, а в загальному 67 611,26 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 31 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими що не підлягають задоволенню. Посилаючись на п. 36.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказав, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало зобов`язання, щодо здійснення страхового відшкодування. Зазначив, що позивачем невірно розраховано період, щодо стягнення пені, оскільки останній не врахував строк позовної давності до вимог про стягнення пені. Просив застосувати строк позовної давності до вказаної вимоги. Вказав, що вини страховика у порушенні порядку та строку, що стосується виплати страхового відшкодування немає, оскільки лише рішенням суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 175/3102/21 було встановлено, що сума страхового відшкодування відповідає тій, яка була визначена оцінювачем на замовлення позивача, а не тій, яка визначена оцінювачем у висновку автотоварознавчого дослідження проведеного на замовлення Страховика. Просив відмовити у задоволенні позову. 08 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що сторона позивача вважає, що відповідачем не було доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами необґрунтованість пред`явлених до нього позовних вимог. Просив відмовити у задоволенні вимог відповідача про застосування строку позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Так, відповідно до матеріалів справи рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року у справі № 175/3102/21 встановлено, що 15 січня 2021 року о 20 год. 48 хв. в районі будинку № 47 по вул. Центральній у с. Миколаївка Дніпровського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes Benz» реєстраційний номер [NUMBER] , у порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України не обрав безпечної швидкості руху і не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічний бік проїзної частини, де скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL ZAFIRA» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, було завдано матеріальної шкоди, постраждалих немає. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 19 січня 2021 року [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про здійснення відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. До заяви про здійснення відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було долучено лист запрошення на незалежну експертизу. Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №2002/21/21 від 12 лютого 2021 року визначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобілю «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 191 741 грн. 42 коп.; ринкова вартість колісного транспортного засобу - автомобілю «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , у аварійному стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 83 609 грн. 94 коп. 28 травня 2021 року на підставі заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ТОВ «Партнер Консалт» було виготовлено висновок авто товарознавчого дослідження №ЦВ/21/0367 згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП складає 73 348 грн. 38 коп., в тому числі 9 776 грн. 73 коп. ПДВ на вартість матеріалів та складових. Згідно платіжного доручення №17617 від 09 червня 2021 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було перераховано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 63 571 грн. 65 коп. Також згідно платіжного доручення №17981 від 23 червня 2021 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було перераховано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 2 000 грн. 00 коп. та платіжним дорученням №ID-163411, було виплачено пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 20 квітня 2021 року по 08 червня 2021 року у розмірі 1 306 грн. 27 коп. Віповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року у справі № 175/3102/21 з відповідача було стягнуто: недоплачену суму страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ № 200605013 у розмірі 44 559,83 грн, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 за період з 20.04.2021 р. по 12.07.2021 р включно в розмірі 1 579,33 грн. інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 за період з 20.04.2021 р. по 12.07.2021 р. включно в розмірі 1 520,83 грн, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 200605013 за період з 20.04.2021 р. до 12.07.2021 р. включно в розмірі 577,12 грн, а також судові витрати по справі - сплачених судових зборів у розмірі 908,00 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у цивільні справі № 175/3102/21 вищевказане рішення було залишене без змін. 10 червня 2024 року відповідачем було виконане вказане рішення та відшкодовано позивачу матеріальні збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Зміст договору визначає умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими для виконання сторонами. У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Закону України «Про страхування» страховик за договором страхування зобов`язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачених договором або законом строк. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на момент виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем та діяв до 31.12.2024 року включно) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19. Враховуючи те, що страховик прострочив виплату страхового відшкодування, пеня за заявлений позивачем період підлягає стягненню в повному обсязі. Доводи відповідача про пропуск позивачем річного строку позовної давності в даному випадку є безпідставними, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Враховуючи те, що закінчення перебігу строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення пені відбулось у період дії воєнного стану на території України, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок пропуску строку позовної давності відсутні. Таким чином розмір пені, який підлягає стягненню на користь позивача становить 45 721,16 грн. Щодо стягнення в порядку ст. 625 ЦПК України, то суд звертає увагу, що за змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній і у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що: "враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. З врахуванням зазначеного, оскільки відповідачем виконане покладене на нього зобовязання за полісом ОСЦПВ № 200605013 (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі) лише 10 червня 2024 року, тобто з порушенням встановленого Законом строку, то він має відшкодувати позивачу за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 13.07.2021 року по 09.06.2024 року, а тому заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved