Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, яку обгрунтовує тим, що « [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , про що 23.09.2023 складено відповідний актовий запис за №128. Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку під [ADDRESS] . Як єдина спадкоємиця за заповітом в установленому законом порядку вона звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову №448/2023. В межах даної спадкової справи нотаріус надала запит на видачу дубліката свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів Вінницької області 08.01.1982, який посвідчує право власності померлого на частку житлового будинку, оскільки не зберігся його оригінал. За результатами розгляду поданої заяви про видачу дубліката свідоцтва про право власності від 10.12.2024, виконавчим комітетом Вінницької міської ради відмовлено у його оформленні, оскільки в документах є розбіжність у написанні імені її померлого чоловіка. Так, у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 18.08.1954 ім`я її чоловіка вказано [PERSON] . Паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 24.06.1996 також на ім`я [PERSON] . При цьому, на сторінці 11 міститься відмітка про те, що [PERSON] прописаний 23.12.1982 за адресою: [ADDRESS] . Однак у свідоцтві про право власності на частину будинку по [ADDRESS] , ім`я її чоловіка записано [PERSON] . На даний час вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадкове майно, оскільки у правовстановлюючому документі на частину будинку, яким є свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 08.01.1982, допущено помилку у написанні імені її чоловіка: замість [PERSON] . Іншого порядку та можливості встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно немає. Тому просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів 08.01.1982». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 16.01.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд в порядку окремого провадження. Судовий розгляд неодноразово відкладався з поважних причин. У судове засідання 19.05.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник заявника [PERSON] адвокат Шикунова А.О. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник Вінницької міської ради Шутак Б.І. попередньо подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких він просить розгляд справи провести без участі представника Вінницької міської ради за наявними у справі матеріалами. Також у додаткових поясненнях зазначено, що спору між заявником та Вінницькою міською радою немає. У частині третій\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 19.05.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі № 128/59/25 та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [INFO] у с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , про що 23.06.2023 складено актовий запис №128, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.06.2023 (а.с. 52). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2016, виданого повторно, [PERSON] та [PERSON] 30.01.1977 зареєстрували шлюб, актовий запис №3 (а.с. 7). 27.01.2023 на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде матиме право, заповідає своїй дружині [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого старостою Оленівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Штурмою М.О., зареєстрованого в реєстрі за №2-1 (а.с. 19). Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.01.1974 видане щодо народження [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 10). Згідно з копією «Свидетельства №1955 о праве личной собственноси на строение» (мовою, складеною документ) від 08.01.1982, «Винницкое городское жилищно-эксплуатационное объединение удостоверяет что 1/2 домовладения, находящегося в [ADDRESS] , действительно принадлежит Янушевскому Леониду Михайловичу на праве личной собствености» (а.с. 11). У листі начальника КП «ВМБТІ» №10556 від 28.11.2024 зазначено, що «згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №19483 на будинковолодіння [ADDRESS] , станом на 29.12.2012 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності на будівлі від 08.01.1982, виданого Вінницьким міським житлово-експлуатаційним об`єднанням на підставі рішення виконкому Замостянської районної Ради народних депутатів №541 від 09.12.1981; за [PERSON] станом на 29.12.2012 реєстрація не проводилась», що підтверджується копією такого листа (а.с. 15). Згідно з копією документу «Порядок денний від 18.12.2024», за результатом розгляду заяви про видачу дублікату свідоцтва про право власності від 10.12.2024, поданою [PERSON] , останній відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не подано всіх необхідних документів, передбачених у п. 2.4 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.07.2021 №1788 для отримання дублікату свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] ; крім того, у свідоцтві про право власності від 08.01.1982 №1955 зазначено, що 1/2 будинковолодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] , однак у свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] (а.с. 17-18). Паспорт громадянина України серії [NUMBER] від 24.06.1996 виданий на ім`я [PERSON] ; у даному паспорті міститься відмітка про реєстрацію 23.12.1982 місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією такого паспорта (а.с. 8). Згідно з копією листа державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області №2065/02-14 від 01.11.2024, єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину за заповітом на все майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , є дружина померлого [PERSON] (а.с. 14). Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293\~ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 320/948/18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справа № 750/9847/18). Судом установлено, що у зв`язку з тим, що у Свідоцтві № [NUMBER] про право приватної власності від 08.01.1982 на 1/2 домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] , зазначено власника як « [PERSON] », заявник [PERSON] , як спадкоємиця після смерті свого чоловіка [PERSON] , не може оформити свої спадкові права на частину домоволодіння [ADDRESS] . Тому встановлення факту, про який просить [PERSON] , породжує для останньої юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~ст.\~1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У частині першій\~статті 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315\~ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315\~ЦПК України, громадяни\~мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З аналізу вищевикладеного убачається, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення прав заявника на спадкове майно, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Згідно з копією документу «Порядок денний від 18.12.2024», за результатом розгляду заяви про видачу дублікату свідоцтва про право власності від 10.12.2024, поданою [PERSON] , останній відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не подано всіх необхідних документів, передбачених у п. 2.4 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.07.2021 №1788 для отримання дублікату свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] ; крім того, у свідоцтві про право власності від 08.01.1982 №1955 зазначено, що 1/2 частка будинковолодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] , однак у свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] . Факт належності спадкодавцю [PERSON] Свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності від 08.01.1982 на 1/2 домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] , яке видано « [PERSON] », підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги те, що невідповідність у написанні ім`я спадкодавця [PERSON] у правовстановлюючому документі Свідоцтві №1955 про право приватної власності на будівлі від 08.01.1982 перешкоджає реалізації заявником [PERSON] права на отримання спадщини, а також, зважаючи на те, що в іншому порядку встановити факт належності документа на даний час є неможливим, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, підтвердженими доказами, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , Свідоцтва № [NUMBER] про право приватної власності на будівлі від 08.01.1982. Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Outcome: approved