Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 03.04.2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.12.2018 року було ухвалено рішення по цивільній справі №583/3333/18 за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу, яким позовні вимоги були задоволено в повному обсязі та призначено до стягнення на користь позивача в порядку регресу матеріальні збитки в розмірі 3 070 грн. 26 коп., судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. 20.11.2024 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Сумського обласного управління (далі АТ «Ощадбанк») та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] , згідно якого відповідачці було надано кредит у розмірі 3 000,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору заборгованість останнього склала 3 070 грн. 26 коп. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежнострахова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/07 від 01.08.2014 року. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 3 070 грн. 26 коп. 03.08.2018 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особоюпідприємцем [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №03/08/2018, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 070 (три тисячі сімдесят) грн. 26 коп., що було сплачено як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №580399. 24.07.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59619139. 01.04.2025 року державним виконавцем було стягнуто з [PERSON] на рахунок стягувача заборгованість згідно виконавчого провадження, що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження. З урахуванням вищезазначеного, позивач має право на стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №583/3333/18 13.12.2018 року та до дня фактичного виконання рішення суду 31.03.2025 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 2\~582 грн. 58 коп. Загальна сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 13.12.2018 року по 31.03.2025 року складає 580 грн. 66 коп. На підставі вищевикладеного просить стягнути з [PERSON] на користь позивача розмір інфляційних витрат в сумі 2\~582 грн. 58 коп, 3 відсотків річних за користування грошовими коштами в сумі 580 грн. 66 коп та судові витрати. Процесуальні дії у справі. 18.04.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідачці за останнім відомим місцем реєстрації, у відповідності до положень ст.28 ЦПК України, направлялася ухвала про відкриття провадження у справі, однак, поштовий конверт адресоний [PERSON] з вищевказаними матеріалами повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до положень п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~ днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України. Вказане твердження узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/179/18. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у\~відповідності до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 277-279 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що 20.11.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки № [NUMBER] . 07.04. 2015 року між АТ «ОщадБанк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Договору №580399, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 3000 грн. 00 коп. [PERSON] належним чином не виконувала умови Договору щодо сплати платежів у розмірі та у порядку, передбачених вищевказаним Договором, й станом на 11.08.2015 року заборгованість [PERSON] за Договором становила 3070 грн. 26 коп. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного поверненням позичальниками кредитів та\\або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених Договорами, були застраховані Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» згідно Договору добровільного страхування кредитів №055/07 від 01.08.2014 року. З повідомлення про настання страхового випадку № 26-13/4543 від 11.08.2015 року вбачається, що АТ «Ощадбанк» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК», виконуючи свої зобов`язання по договору №055/07 від 01.08.2014 року, визнало факт неповного погашення позичальником грошового зобов`язання згідно умов Договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та 03.09.2015 року провело виплату страхового відшкодування в розмірі 3070 грн. 26 коп. [PERSON] ПрАТ «УПСК» 02.11.2015 року було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак жодних дій зі сторони відповідача проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03.08.2018 року, між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №03/08/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу частини виплаченого первісним кредитором страхового відшкодування в розмірі 3070 грн. 26 коп., що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №580399 та Додатковим договором до нього. Вищевказані обставини встановлені рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.12.2018 року у справі №583/3333/18, та у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.12.2018 року у справі №583/3333/18 стягнуто із [PERSON] на користь Фізичної особи підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3070 грн. 26коп., та 704,80 гривні судового збору, а всього 3775 гривень 06 копійок (а.с.5). 24.07.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59619139 (а.с.6). 01.04.2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку фактичним повним виконанням рішення суду (а.с.7). Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями\~ст.611 ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені\~статтею 625 ЦК України. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої\~статті 625 ЦК України\~підлягають застосуванню». Відповідно до наданого суду розрахунку позивача інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 13.12.2018 року по 31.03.2025 становлять 2582,58 грн, 3 % річних 580,66 грн (а.с.8) Стягуючи з відповідачки на користь позивача інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми, суд керується тим, що такі позовні вимоги доведені й обґрунтовані позивачем належним чином, розмір цих сум підтверджений наданим позивачем розрахунком та не спростований відповідачкою. Положення п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~в даному випадку не застосовуються, оскільки наведеною нормою передбачено звільнення позичальника від відповідальності за\~ст. 625 ЦК України\~у випадку прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту або позики. В даному випадку стягнення мали місце правовідносини щодо відшкодування збитків в порядку регресу. Тому на спірні правовідносини дана норма не поширюється. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в розмірі 968,96 грн. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року, додаткову угоду № 84 від 13.03.2025 року, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.03.2025 року, платіжну інструкцію про оплату коштів, згідно договору про надання правової допомоги в сумі 4000 грн, платник [PERSON] , отримувач Самойленко П.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність від 23.02.2022 року (а.с.3-13) Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, розгляд справи проведено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 4000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.\~137\~ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved