Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Галина Василівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що з 2014 року вона почала допомагати по господарству своїй сусідці [PERSON] , яка проживала поруч з її помешканням в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , проживала одиноко та не мала близьких родичів, які могли б їй допомагати в побуті, в господарстві та в цілому в житті. [PERSON] страждала рядом хронічних захворювань, а оскільки її чоловік [PERSON] являється лікарем, то вона і її чоловік постійно слідкували за здоров`ям [PERSON] , допомагали у придбанні ліків, вона особисто проводила з нею всі необхідні медичні маніпуляції. Її допомога [PERSON] сприяла зближенню останньої з їхньою сім`єю. Вони стали разом святкувати всі сімейні свята, разом їздили на відпочинок, що в свою чергу зблизило [PERSON] з її сім`єю і вона стала відноситись до неї, як до дочки, а до її дітей, як до онуків. Через скрутне матеріальне становище та досить поважний вік, [PERSON] не могла утримувати свою квартиру в належному технічному стані, а тому вона матеріально допомагали їй, за їхні спільні кошти в її квартирі [ADDRESS] було проведено ряд необхідних ремонтних робіт, з метою підтримки житла в належному стані. В процесі сумісного життя були придбані в квартиру [PERSON] меблі та речі побуту. Фактично вони стали проживати однією сім`єю. Після перенесеної госпіталізації в Уманській міській лікарні, в зв`язку з короновірусною інфекцією, з 05 червня 2023 року, вона стала проживати в помешканні [PERSON] , а саме в квартирі [ADDRESS] , оскільки вона стала потребувати постійного медичного нагляду та кисневої підтримки. А оскільки кисневий апарат потребує професійного використання, а сама [PERSON] не могла його самостійно використовувати, тому з моменту виписки з лікарні останньої, вони стали проживати в одній квартирі. [INFO] [PERSON] померла. За життя вона так і не склала заповіт, оскільки смерть останньої була досить неочікуваною. Всі витрати на поховання [PERSON] вона взяла на себе, організувала поховання, оплатила проведення ритуальних послуг, організувала поминальний обід. Крім того, за встановленим звичаєм вона замовила могильний пам`ятник. 21.11.2023 за її заявою Першою Уманською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 71602112, де спадкодавцем являється [PERSON] , [INFO] . Факт її проживання із [PERSON] однією сім`єю підтверджується актом про проживання від 17 квітня 2024 року, складеним працівниками КП «Уманське РЕУ № 3». На дату смерті [PERSON] на праві приватної власності останній належить квартира [ADDRESS] . У покійної не було близьких родичів, коло яких визначене законом, тому в даному випадку відсутній спір на право спадкування. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне покійній [PERSON] , вона звернулася до державного нотаріуса Першої Уманської державної нотаріальної контори. На даний час іншого способу захисту права власності, окрім судового, немає. 18.06.2024 представником відповідача Уманської міської ради Ніколайчук О.С. у системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що позовна заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, є такою, що не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню. Також вважає, що всі дії, які зазначила позивачка у позовній заяві, мають ознаки виключно піклування та догляду за особою, яка потребує такого догляду, і не має ознак проживання однією сім`єю. Позивач зазначає, що через скрутне становище померлої та неможливості утримувати житло в належному стані, вона матеріально допомагала їй, проводила ремонтні роботи в квартирі, купувала меблі та побутові речі, однак доказів, які підтверджують ведення спільного з померлою побуту, понесення спільних витрат на ремонт та утримання житла позивачем суду не надано. Позивач не є одинокою особою, а перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1960 року народження, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією запису про сімейний стан з паспорта позивача та поясненнями, викладеними в позовній заяві, згідно яких позивачка спільно із своїм чоловіком, лікарем за фахом, слідкували за здоров`ям померлої [PERSON] . Тобто, позивач вже перебуває у сімейних відносинах, має спільне проживання з іншою особою, пов`язана спільним побутом, має взаємні права та обов`язки з чоловіком, що виключає можливість мати іншу сім`ю та встановлювати факт постійного проживання однією сім`єю з іншою особою. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Позивач не надала жодних доказів, що відносини із померлою носили характер сімейних, а вказані особи були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю спільного бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Позивач стверджує, що з 2014 року почала допомагати по господарству [PERSON] , а постійно проживати в домоволодінні померлої - з 05 червня 2023 року по [INFO] . Термін спільного проживання становив менше п`яти місяців до дня смерті останньої. В той час як законодавством встановлена чітка вимога для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю - період не менше ніж п`ять років. В підтвердження вищевказаного позивачем додано до матеріалів справи Акт про проживання, затверджений директором КП «Уманське РЕУ № 3» від 17.04.2024 № 1598 , згідно якого, на підставі показів свідків підтверджено факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] в період з січня 2023 по 31.10.2023, до дня її смерті. Однак дані Акту про проживання різняться з інформацією, викладеною в позовній заяві, щодо періоду проживання разом з померлою з 05.06.2023 по 31.10.2023 року (в період після перенесеної госпіталізації до самої її смерті) та Довідкою КНП «Уманська центральна міська лікарня» від 05.06.2023 № 9 про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в період з 22.05.2023 по 05.06.2023. Надані позивачем в якості доказів фото, пояснення свідків (Акт про проживання), договір на поховання, лікарняна довідка ніяк не підтверджують факт проживання однією сім`єю. Окрім того, використання в якості доказу понесених позивачем витрат на поховання [PERSON] , оплата ритуальних послуг не може бути врахований судом, оскільки дані обставини мали місце вже після смерті померлої, тобто після часу відкриття спадщини. Вважає, що у сукупності докази, що були подані до позовної заяви, не підтверджують факт проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років. Тим більше вони не відповідають ознакам належності, допустимості, достовірності, тому просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Уманської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гейко В.А. у судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача Уманської міської ради Ніколайчук О.С. та Тесля Т.А. у судовому засіданні підтримали раніше поданий відзив та заперечувала щодо задоволення позову. Третя особа державний нотаріус Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. у судове засідання не з`явилась, письмово подала клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Зазначила, що покладається на думку суду і просить винести законне рішення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивача знає, у них добрі стосунки. З 2007 року по 2016 рік вона проживала на одній площадці із [PERSON] та [PERSON] , знімала житло. [PERSON] була членом сім`ї [PERSON] . Вони її провідували, вечеряли разом, святкували Новий рік, Різдво, храмові свята. [PERSON] по старості не могла себе обходити, хворіла. Лікував її чоловік позивача [PERSON] . Допомагали продуктами харчування, оплачували комунальні послуги. У травні 2023 року [PERSON] захворіла ковідом, лікував її [PERSON] , потім доглядала [PERSON] , провідувала. У квартирі [PERSON] потрібно було замінити сантехніку, [PERSON] допомогли фінансово це зробити, також зробили косметичний ремонт. Коли [PERSON] померла, всі витрати на поховання взяли на себе сім`я [PERSON] . Не проживали вони в одній квартирі, ходили один до одного, постійно вечеряли разом, лікували, допомагали продуктами. Після переїзду у 2016 році на свята вона приходила і бачила все. [PERSON] постійно дякувала, що вони їй допомагають. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка - її молодша сестра. Покійну [PERSON] вона знала більше 15 років, зустрічалися постійно на районі, вона розповідала, що у неї є дуже хороші сусіди [PERSON] і їхні діти, допомагають їй з харчуванням. Допомогли зробити косметичний ремонт у квартирі, змінили вікна, двері, сантехніку. [PERSON] часто хворіла, [PERSON] , чоловік позивачки, її лікував весь час. Коли вона захворіла ковідом, лежала на стаціонарному лікуванні, тоді було запалення легень, теж її лікували. [PERSON] весь час допомагала, бувало, що і ночувала у неї. Коли [PERSON] перестала виходити надвір, [PERSON] мила її і кормила, залишалася ночувати. Коли померла, вони хоронили, а зараз доглядають за могилою. Говорила про них тільки все хороше, рада була, що були такі сусіди і у всьому їй допомагали. Вона була у померлої вдома, заходила у квартиру. Не дуже довго вона хворіла, десь 2-3 роки, не 5, [PERSON] ночувала з нею. Особисто бачила, що [PERSON] до [PERSON] ходила, вони проживали як одна сім`я. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що добре знайомий із сім`єю [PERSON] , знає їх більше 30 років, так як проживає в селі, а у [PERSON] там дача. Не раз бачив, як вони приїздили на дачу, і з ними була [PERSON] , її прізвище йому невідоме. Він думав, що вона їхня родичка, бо вона постійно на сезон з ранньої весни до пізньої осені проживала у будні дні на дачі. На вихідні приїжджали [PERSON] . Бувало не раз, що як він їхав в Умань , то підвозив [PERSON] до міста, або як був у місті, забирав її у село. Вона сама бувала на дачі, вирощувала овочі, закрутки робила. Десь у 2013-2014 роках він її постійно бачив на дачі. Як були якість свята, або вихідні бували [PERSON] на дачі, робили шашлики, фотографувались. Чи були і фотографувалися у 2022 році на Паску, не пам`ятає, не може нічного сказати. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.11.2023 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] померла [INFO] у м. Умань Черкаської області. Відповідно до довідки № 9 КНП «Уманська центральна міська лікарня» [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні КНП «Уманська міська лікарня» з 22.05.2023 по 05.06.2023 з діагнозом короновірусна інфекція. Рекомендовано: потребує медичного нагляду та кисневої підтримки. Згідно з актом проживання від 17.04.2024, затвердженим директором КП «Уманське РЕУ № 3», працівниками КП «Уманське РЕУ № 3» майстром [PERSON] , начальником абон.відділу Радощук В.О., оператором комп`ютерного набору [PERSON] на підставі звернення громадянки [PERSON] , складено акт про те, що згідно пояснюючих свідків [PERSON] та [PERSON] гр. [PERSON] з січня 2023 року дійсно проживала разом з [PERSON] , [INFO] по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Усі необхідні документи та витрати, пов`язані з похованням [PERSON] , оформлювала та сплачувала позивач, що підтверджується наявним у матеріалах справи лікарським свідоцтвом про смерть № 369 від 01.11.2023 та договором від 01.11.2023 № 345. Позивач [PERSON] 21.11.2023 звернулась до Першої Уманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріусом Кравець Г.В. відкрито спадкову справу № 262/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Після смерті [PERSON] відповідно до статті 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з нормами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року в справі № 552/196/20. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року в справі № 521/16365/15. Судом встановлено, що позивач з 2014 року почала допомагати по господарству своїй сусідці [PERSON] , яка проживала поруч з її помешканням в квартирі [ADDRESS] . Вона і її чоловік постійно слідкували за здоров`ям [PERSON] , допомагали у придбанні ліків. Через скрутне матеріальне становище та досить поважний вік, [PERSON] не могла утримувати свою квартиру в належному технічному стані, а тому вони матеріально допомагали їй. Водночас доводи позивача про купівлю меблів та речей побуту у квартиру [PERSON] та проведення ремонту не доведені належним чином, адже матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вказаних фактів. Власне ставлення позивача до померлої [PERSON] , витрати, понесені на її поховання, виготовлення могильного пам`ятника не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що згідно зі ст. 1264 ЦК України дає право на спадщину. Щодо показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд висновує, що ними неможливо достовірно підтвердити той факт, що саме більше 5 років позивач проживала разом із [PERSON] однією сім`єю, адже сімейні відносини мають особливий характер та є об`єктивно недоступними для оточуючих. З їхніх показів встановлено, що дійсно позивач [PERSON] здійснювала за померлою догляд, піклувалася про неї та допомагала їй в господарстві, проте сам по собі факт надання позивачем певної допомоги [PERSON] за життя останньої, про що стверджували свідки, та згодом понесення витрат на похованням, не свідчать про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Зазначене вище також не підтверджують і долучені до позовної заяви світлини, вони лише відображають характер відносин, які склались між позивачем та спадкодавцем. Вирішуючи вимоги позивача, а саме встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, суд звертає увагу, що для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Позивач [PERSON] не є одинокою особою, а перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1960 року народження, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією запису про сімейний стан з паспорта позивача та поясненнями, викладеними в позовній заяві, згідно з якими позивачка спільно із своїм чоловіком, лікарем за фахом, слідкували за здоров`ям померлої [PERSON] . Тобто, позивач вже перебуває у сімейних відносинах, має спільне проживання з іншою особою, пов`язана спільним побутом, має взаємні права та обов`язки з чоловіком, що виключає можливість мати іншу сім`ю та встановлювати факт постійного проживання однією сім`єю з іншою особою. У матеріалах справи наявний акт проживання від 17.04.2024, про те, що згідно пояснюючих свідків [PERSON] та [PERSON] гр. [PERSON] з січня 2023 року дійсно проживала разом з [PERSON] , [INFO] по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Суд не бере до уваги зазначений акт як належний та допустимий доказ у даній справі, оскільки особи, якими він складений, не були очевидцями події, а свідки [PERSON] та [PERSON] були вислухані у судовому засіданні, та наданим ними показам суд дав належну оцінку. Суд також відхиляє пояснення позивача, що вона часто ночувала у вказаний вище час у померлої у зв`язку із погіршенням здоров`я [PERSON] , оскільки не вважає вказані пояснення достатньою умовою підтвердження спільного проживання в зазначений період позивача із померлою [PERSON] . Отже, при розгляді справи суд доходить висновку, що позивачем не доведено самого факту проживання із померлою однією сім`єю протягом указаного у позові проміжку часу. Установлені судом обставини свідчать про те, що відносини, які склалися між позивачем [PERSON] і померлою [PERSON] , регулюються договором довічного утримання, який особами не підписувався. Зокрема, зазначені обставини в позові: допомога у придбанні ліків, продуктів харчування, лікуванні, оплата комунальних послуг, косметичний ремонт квартири, - входять в обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). Відтак твердження позивача про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України - проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини суд відхиляє, оскільки надання допомоги [PERSON] , яка була особою похилого віку та за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із [PERSON] однією сім`єю. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків та як наслідок проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю та ведення спільного господарства. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] не довела факт проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, оплату комунальних послуг, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, як установлено в судовому засіданні, у [PERSON] є син, про що вказала у судовому засіданні сама позивачка. Водночас, звертаючись з позовом до суду, [PERSON] просить про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] та позовну вимогу спрямовує Уманській міській раді. Суд звертає увагу, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216ЦКУкраїни). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті1220 ЦКУкраїни). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною першою ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30.05.2008 розтлумачив, що відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Наведене свідчить, що територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування може бути відповідачем у цій справі лише при відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину. Судом установлено, що спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, проте є спадкоємець першої черги - син померлої, а не Уманська міська рада, до якої може переходити спадкове майно у тому разі, коли спадщина не прийнята та може бути визнана відумерлою. Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблений висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи вище викладене, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed