Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У вересні 2024 року Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило стягнути з відповідача на користь КП ММР "Миколаївелектротранс" різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 39 725,06 грн за обставинами дорожньо-транспортної пригоди 12.04.2024 о 15:12 у м. Миколаєві, проспект Центральний в районі будинку 16/4, поблизу перехрестя з вулиці 8 Березня. Позов обґрунтований тим, що 12.04.2024 о 15:12 в м. Миколаєві, проспект Центральний, в районі будинку 16/4, поблизу перехрестя з вулиці 8 Березня водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] в порушення вимог п.п. 2.3. "б", 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, рухаючись в крайній правій смузі для руху під час виконання маневру зміни смуги для руху з крайньої правої в середню, не переконався у безпеці свого руху, не надав перевагу в русі тролейбусу МАЗ ЕТОН з бортовим номером 3011, та допустив зіткнення з тролейбусом. Вніслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2024 у справі № 487/3500/24, провадження № 3/487/1253/24 [PERSON] визнано винуватим за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн . Відповідно до калькуляції КП ММР "Миколаївелектротранс" вартість на виробництво робіт для відновлення тролейбусу, пошкодженого в результаті ДТП 12.04.2024, складає 49 160 грн, що є сумою збитків підприємству. 15.04.2024 позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування збитків. 20.08.2024 МТСУ перерахувало підприємству 9 434,94 грн страхового відшкодування. Посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка складає 39 725,06 грн. Ухвалою суду від 11.09.2024 відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом і призначено підготовче засідання. 24.09.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що як учасник бойових дій звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є учасники бойових дій, проводить МТСБУ, отже він не є суб`єктом відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою суду від 18.12.2024 закрито підготовче провадження у справі і призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, відповідно до заяви, поданої 11.11.2024, просив розглянути справу без його участі, врахувавши обставини, наведені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши докази, наявні у матеріалах цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 12.04.2024 о 15:12 в м. Миколаєві на проспекті Центральному водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. [NUMBER] , був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, рухаючись в крайній правій смузі, під час виконання маневру зміни смуги для руху з крайньої правої в середню, не переконався у безпеці свого руху, не надав перевагу в русі тролейбусу МАЗ ЕТОН з бортовим номером 3011 під керуванням [PERSON] , та допустив зіткнення з тролейбусом, вніслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як учасника бойових дій, була застрахована у Моторному (транспортному) страховому бюро України. Згідно зі ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до підпункту «г» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2024 року у справі № 487/3500/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до калькуляції до замовлення № 31/24 на виробництво робіт для відновлення тролейбусу МАЗ № 3011, вартість відновлювальних робіт становить 49 160 грн. Моторно (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 9 434,94 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 20.08.2024 № 925172. Таким чином, частину завданої позивачу майнової шкоди відшкодовано страховою компанією (у межах ліміту страхового відшкодування). Невідшкодована сума матеріальної шкоди становить 39 725,06 грн (49 160 грн - 9 434,94 грн). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст. 980 ЦК України). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28 Закону). Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (ст. 31 вищевказаного Закону). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18). Отже, враховючи викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу завдану майнову шкоду, зокрема, різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 39 725,06 грн. Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаної суми з огляду на наявність у нього статусу учасника бойових дій та визначену п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пільгу, суд вважає безпідставним та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведеної норми права. Так, як вже зазначалось, згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] , як учасник бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, і відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, проводить МТСБУ, але виключно в межах встановленого законом ліміту. При цьому, наявність у [PERSON] статусу учасника бойових дій та пов`язаної з таким статусом пільги не звільняє останнього, як учасника цивільно-правових відносин, від загального обов`язку щодо відшкодування збитків, завданих з власної вини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, якщо розмір таких збитків перевищує ліміт відповідальності МТСБУ. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, при зверненні до суду з позовною заявою КП ММР "Миколаївелектротранс" сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, а відповідач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому сплачений позивачем судовий збір у вищевказаному розмірі підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved