Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 липня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 89. Від шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя не склалось, несумісність характерів призвело до припинення шлюбних відносин. На підставі викладеного позивач просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 11 липня 2009 року, актовий запис № 89. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси від 18 березня 2025 року цивільну справу прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Сторони про час та місце слухання справи повідомлені, до суду не з`явились. Позивач [PERSON] 19.05.2025 року (вх. № 19138) звернувся із заявою про можливість розгляду справи за його відсутності, згідно якої зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.21). Відповідач [PERSON] також, 19.05.2025 року (вх. № 19137) звернулась із заявою про слухання справи за її відсутності, згідно якої зазначила, що позові вимоги визнає та просить їх задовольнити (а.с.22). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомленні, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 11 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 89. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 11.07.2009 року, серія [NUMBER] (а.с.3). Згідно копій\~свідоцтв про\~народження,\~сторони є\~батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач та відповідач звернулись на адресу суду з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, з заявами про надання часу на примирення не звертались, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін у справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу поділу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, а оскільки позивач є особою з інвалідністю II групи, та в силу положення п.6 ч. 3. ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі: 1\~211, 20 гривень.

Outcome: approved