Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

01.04.2025 ТзОВ «ФК Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 44\~516,70 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2023 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано із ТзОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит, відповідачем отримано на свій банківський картковий рахунок грошові кошти в сумі 12\~000,0 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 102949320 від 01.09.2023 надано у користування на 105 днів. Дата повернення кредиту 15.12.2023. Строк кредитування включає у себе пільговий та поточний періоди. Згідно з умовами договору за користування коштами позичальник сплачує проценти, які встановлені у фіксованій ставці 1,25% за один день від фактичного залишку кредиту протягом пільгового періоду і 3% з тієї самої бази нарахування під час дії поточного періоду. За надання кредитних коштів також встановлена одноразова комісія в момент видачі кредиту розміром 1200,0 грн або 10% від суми кредиту. Крім того, позичальнику надано право неодноразового продовжити та/або поновлювати пільговий період і збільшувати строк кредитування, проте у разі вчинення таких дій позичальником на нього покладається обов`язок сплатити комісію за продовження строку кредитування, розмір якої встановлено у відсотках залежно кількості днів цього продовження та наявності погодження кредитодавця. Відповідач у справі отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував своїх зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України та умов договору про надання споживчого кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 44\~516,70 грн, яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, а, тому, позивач просить позов задовольнити, провівши судовий розгляд без участі свого представника. Не виконані позичальником умови договору та право вимоги первісного кредитора перейшло до ТзОВ «Кредит-Капітал» на підставі укладеного із ТзОВ «Мілоан» договору відступлення прав вимоги від 28.02.2024 № 105-МЛ/Т з додатками. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання у справі призначене на 15.00 год 29.04.2025. Враховуючи першу неявку відповідача, розгляд справи у призначений день не відбувся та відкладений на 13.30 год 22.05.2025. 19.05.2025 відповідач у справі подав заяву про розгляд справи без його участі. 22.05.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складення повного тексту якого відкладено на п`ять днів. У межах встановленого судом процесуального строку відповідач 14.04.2025 подав відзив на позовну заяву. Не заперечив укладення кредитного договору із ТзОВ «Мілоан» на описаних в позовній заяві умовах та отримання передбачених умовами договору грошових коштів у сумі 12\~000,0 грн. Однак стверджує, що позивачем у справі не надано розрахунку суми заборгованості із вказівкою на суми боргу за тілом кредиту та нарахованими відсотками. На думку відповідача, лише меморіальні ордери, чеки, розписки тощо можуть вважатися документами бухгалтерського обліку господарських операцій, але їх у матеріалах справи немає. Попри відсутність доказів наявності боргу, відповідач одночасно вважає протиправним нарахування йому ТзОВ «Мілоан» процентів після закінчення строку кредитування, останній день якого припав на 15.12.2023. Отже, нарахування позичальнику за період з 16.12.2023 до 14.01.2024 процентів є протиправним. Відповідач стверджує, що нараховані йому проценти більше як втричі перевищують суму несплаченого боргу за тілом кредиту і суд зобов`язаний зменшити суму боргу за цими процентами рівно на половину з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності. На переконання відповідача, встановлені у договорі відсотки є несправедливими згідно з вимогами ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка обмежує відповідальність споживача за невиконання договірних зобов`язань п`ятдесятьма відсотками від вартості продукції. Зрештою, відповідач, наголосивши, що є «вразливою стороною договору» також вважає незаконною встановлену йому в договорі одноразову та всі інші комісії, які також вважає несправедливими, а відповідні умов договору недійсними. Погоджується на часткове стягнення з нього на користь ТзОВ «Кредит-Капітал», як нового кредитора у зобов`язанні, заборгованості за тілом кредиту та половини суми нарахованого кредитодавцем (первісним кредитором) боргу за відсотками. 24.04.2025 ТзОВ «Кредит-Капітал» подано до суду відповідь на відзив, за змістом якої позивач у справі стверджує, що будь-яких підстав для зменшення сум нарахованих процентів згідно з умовами договору немає, адже позичальник чітко усвідомлював та дав згоду на укладення кредитного договору із ТзОВ «Мілоан» відповідно до встановлених у ньому істотних умов. Відповідач у справі здійснював продовження строку кредитування, сплативши комісію у відповідному розмірі, тим самим продовживши зазначений строк до 14.01.2024. Таке продовження відбувається після вибору позичальником умов за встановленими правилами та алгоритмом: позичальнику надсилається одноразовий ідентифікатор в особистому кабінету чи за допомогою SMS-повідомлення з вимогою здійснити платіж (комісію). Після продовження строку кредитування в особистому кабінету позичальника відображається оновлений графік платежів і якогось іншого додаткового оформлення при цьому не вимагається. Якщо позичальник вчиняє лише частину передбачених договором дій для продовження строку кредитування, відповідне продовження не відбувається. Додатково зазначає, що одноразова комісія у фіксованому розмірі за надання кредиту не має нічого спільного із нормами Закону України «Про банки та банківську діяльність», є дійсною та прямо передбачена Законом України «Про споживче кредитування». 15.05.2025 відповідачем у справі подано додаткові письмові пояснення. Стверджує, що для продовження строку кредитування сторони мали погодити та підписати додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту. Така угода могла бути лише в письмовій формі. Позивач не надав суду економічного обґрунтування встановленої у договорі ставки кредитування, яка є «кабальною», а суд вправі перевірити справедливість такої ставки на підставі ст.1056-1 ЦК України. Відповідач переконаний, що комісія, пов`язана з наданням кредиту ТзОВ «»Мілоан» не є послугою у розумінні споживчого кредитування, що підтверджується правовою позицією суду касаційної інстанції щодо застосування абз.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Цитуючи значну частину інших правових позицій касаційного суду щодо наявності обмежень для банків при встановленні комісій за обслуговування споживчих кредитів, право їх споживачів на отримання своєчасної та повної інформації, наявність обману з боку кредитодавця ТзОВ «Мілоан» (без зазначення його суті), а також враховуючи недійсність укладених позичальником несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту, викладені у відповіді на відзив аргументи позивача вважає неправильними. 21.05.2025 позивачем також надіслано додаткові пояснення у справі. Зміст цих пояснень полягає в тому, що наданий суду розрахунок заборгованості не спростовується, а фактично визнається відповідачем у справі. Звертає увагу, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. ТзОВ «Кредит-Капітал» є небанківською фінансовою установою, на яку не поширюються нормативні акти Національного банку України щодо обов`язку банків формувати облікові документи за укладеними кредитними договорами. Згідно з правилами надання ТзОВ «Мілоан» грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які були чинні на момент укладення кредитного договору з відповідачем у редакції від 01.04.2022, та виступали невід`ємною частиною цього договору, товариство застосовує обліково-реєструючу систему, яка не має жодного стосунку до діяльності банків в України. При цьому, ТзОВ «Мілоан» не є банком, а установою, яка здійснює свою діяльність на підставі ліцензійних умов надання фінансових послуг. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір про споживчий кредит №102949320 від 01.09.2023 (далі кредитний договір) із ТзОВ «Мілоан» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора V28887. Грошові кошти в сумі 12\~000,0 грн перераховані на банківську платіжну картку відповідача за № [NUMBER] платіжним дорученням 71582193 від 01.09.2023. Кредит надано загальним строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів і завершується 16.09.2023. Поточний період складає 90 днів починаючи з наступного дня після завершення пільгового періоду та закінчується 15.12.2023. Процентна ставка 1,25% за один день користування кредитом від фактичного залишку протягом пільгового періоду; 3% - від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. За надання кредиту встановлена одноразова комісія 1200,0 грн або 10% від суми кредиту в момент його видачі. Графік платежів за кредитним договором визначено додатком № 1 до кредитного договору, який включає період з 01.09.2023 до 15.12.2023 зі сплатою тіла кредиту та процентів в сумі 34\~650,00 грн. Загальна орієнтовна вартість кредиту 47\~850,0 грн. Встановлені умовами договору процентні ставки є фіксованими (п.1.3.-1.5. договору). Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період і збільшувати строк кредитування на таких самих умовах за умовами надання йому такої можливості кредитодавцем відповідно до розділу 6 Правил надання коштів у позику ТзОВ «Мілоан», які є невід`ємною частиною кредитного договору та розміщені в мережі Інтернет за відповідним посиланням. Для продовження/поновлення пільгового періоду і продовження строку кредитування за цим пунктом договору позичальник має вчинити дії, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, а також певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Максимальна ставка комісії залежить від строку продовження в календарних днях (на 15 днів - максимальна ставка комісії дорівнює 10% від суми наданого кредиту). У випадку вчинення позичальником необхідних дій для поновлення пільгового періоду під час поточного періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку поновлення (пролонгації) пільгового періоду. В разі продовження строку кредитування відповідно до п.2.3. кредитного договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити дані оновленого графіка в особистому кабінеті позичальника (Додаток № 1 договору). Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї з сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Згідно з розрахунком ТзОВ «Мілоан» починаючи з 01.09.2023 позичальнику щоденно нараховувалися проценти згідно з встановленою у кредитному договорі ставкою в розмірі 150,0 грн (1,25% від фактичного залишку кредиту). Під час дії пільгового періоду позичальник грошових коштів для повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків не вносив, одноразову комісію за видачу кредиту не сплатив. За тілом кредиту та нарахованими процентами перший платіж позичальником внесено сумарно 19.09.2023 у розмірі 2 400,0 грн. Цього ж дня позичальником сплачено комісію за продовження пільгового періоду на 15 днів в розмірі 1\~200,0 грн або 10% від суми наданого кредиту. У зв`язку з цим позичальнику впродовж періоду з 20.09.2023 до 04.10.2023, враховуючи частково сплачену суму за тілом кредиту, нараховано проценти за ставкою пільгового періоду (1,25% від залишку в сумі 10\~800,0 грн). Враховуючи згоду кредитодавця, 25.10.2023 позичальником вдруге сплачено комісію за пролонгацію на 15 днів в сумі 100,0 грн; того ж дня позичальником внесено 450,0 грн коштів в рахунок повернення тіла кредиту та частково сплачено нараховані проценти в сумі 426,0 грн. Таким чином, у період часу з 26.10.2023 до 09.11.2023 позичальнику було нараховано проценти за ставкою пільгового періоду в розмірі 129,38 грн щоденно або 1,25% від залишку неповерненого тіла кредиту 10\~350,0 грн. Інших коштів, окрім зазначених вище, позичальник не вносив. Відтак, із отриманих 12\~000,0 грн кредитних коштів позичальником не повернуто 10\~350,0. Прострочена заборгованість за нарахованими процентами складає 32\~966,70 грн, а також борг за одноразовою комісією в сумі 1\~200,0 грн. Разом 44\~516,70 грн. Суд відзначає, що відповідач у справі як позичальник двічі сплачував комісію за продовження пільгового періоду кредитного договору щоразу на 15 календарних днів, у результаті чого дія поточного періоду продовжена згідно з вимогами пп. 2.3.2. п.2.3. кредитного договору; за наслідками пролонгації кредитодавцем нараховано щоденно проценти за ставкою 3% від суми неповернутого тіла кредиту рівно на 30 днів після 15.12.2023 (до 14.01.2024 включно). Розрахунок ТзОВ «Мілоан» не викликає у суду ніяких сумнів щодо його об`єктивності та правильності нарахування кредитодавцем процентів за користування коштами. Дані розрахунку відповідають інформації у виписці з особового рахунка за кредитним договором [PERSON] , яка також наявна у матеріалах справи. Проте відповідач у справі стверджує про незаконне нарахування первісним кредитором ТОВ «Мілоан» одноразової комісії за видачу кредиту та та незаконність двічі самостійно сплачених позичальником комісій за продовження пільгового періоду. Спору між сторонами з приводу укладення кредитного договору та отримання у користування грошових коштів за цим договором немає, тому вказані обставини судом більш детально не досліджуються. Щодо правомірності нарахування одноразової комісії в розмірі 10% від суми кредиту та комісій за продовження строку кредитування, суд виходить із такого. Посилаючись на ч.1,2 ст.11 та ч.5 ст.15 Закону Про споживче кредитування», з огляду на нібито відсутність у кредитному договорі формулювання призначення та підстав сплати комісії, відповідач просить суд визнати недійсними умови договору в частині нарахування цих сум комісій і ухвалити рішення про відмову в їх стягненні з позичальника. Частиною 1 ст.11 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Істотні умови договору про споживчий кредит визначені ч.1 ст.12 Закону про споживче кредитування, пунктом 10 якої вказується на необхідність зазначення в договорі порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Частиною 5 ст.12 Закону про споживче кредитування встановлено нікчемність (недійсність в силу закону) умов договору про споживчий кредит, але тільки тих із них, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом. Відповідно до ч.2,п.8 ч.3 ст.9 зазначеного вище Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація повинна включати, зокрема, й порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). У кредитному договорі вказано, що комісія з надання кредиту це винагорода кредитодавцю за підготовку, організацію та надання позичальникові фінансової послуги (кредиту); комісія за управління та обслуговування кредиту винагорода кредитодавцю за продовження з ініціативи позичальника строку кредитування відповідно до п.2.3. кредитного договору, яка включає такі послуги як білінг (у розумінні суду - це автоматизована послуга з тарифікації та виставлення рахунків), сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті позичальника тощо. Суд відзначає окремо, що сплата одноразової комісії не ставилася умовами кредитного договору від 01.09.2023 як обов`язкова попередня умова отримання кредитних коштів або зазначена комісія встановлена у договорі як плата за надання інформації споживачу про виконання договору, стан заборгованості чи управління боргом тощо, що має надаватися безоплатно. Винагорода кредитодавцю у вигляді комісії за конкретні послуги під час пролонгації строку кредитування також детально описана умовами кредитного договору Таким чином, відповідні комісії є власними комісіями кредитодавця, розмір та строк внесення яких прямо передбачений кредитним договором, з умовами якого відповідач спочатку ознайомився, а згодом погодився, акцептуючи відповідь кредитодавця. Відповідачем не доведено, чому та на якій правовій підставі умови кредитного договору про сплату позичальником власних комісій кредитодавця, необхідно вважати недійсними з мотивів їх несправедливості, наявності обману зі сторони кредитодавця. До того ж, позичальник сплачував комісії за продовження строку кредитування з власної ініціативи, у повному обсязі та не звернувся до суду із вимогами про повернення виконаного за недійсним правочином або про недійсність відповідної умови кредитного договору із поверненням сторін до попереднього становища. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемність) або він не визнаний судом недійсним. Попри юридичну не бездоганність умови кредитного договору про сплату винагороди з надання кредиту (позикодавець щомісячно отримує зазначену винагороду у вигляді процентів), така умова є оспорюванню, а суд позбавлений з власної ініціативи можливості поставити її під сумнів з огляду на принцип правомірності правочину. \~ Позивач\~у справі\~правильно наголошує,\~що з\~прийняттям Закону\~України «Про\~споживче кредитування»\~від 15\~листопада 2016\~року №\~1734-VIII\~одночасно внесено\~зміни до\~ст.11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~12\~травня 1991\~року № 1023-XII (далі Закон №1023) із веденням правила про незастосування положень останнього до відносин споживчого кредитування, які мають пріоритет. Отже, Закон № 1023 не може суперечити Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає право кредитодавця встановлювати у договорі про споживчий кредит власні комісії та визначати їх розмір самостійно. Відповідач неодноразово посилається у поданих заявах по суті справи на вимогу п.5 ч. 3 ст.18 Закону №1023 щодо віднесення законодавцем до числа несправедливих умов договорів зі споживачами про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте суд відхиляє цей аргумент як очевидно необґрунтований. Дійсно, суд не вбачає у Законі України «Про споживче кредитування» норми, яка б суперечила відповідному пункту Закону № 1023. Але відповідна норма стосується, по-перше, встановлення лише сум компенсацій для споживача, а по-друге, відповідна компенсація повинна застосовуватися тільки за невиконання споживачем взятих на себе зобов`язань. По-третє, несправедлива умова договору, навіть у разі її встановлення, є оспорюванню з точки зору дійсності правочину, тому суд не вправі з власної ініціативи визнавати умову договору недійсною з мотивів її несправедливості без окремого звернення із позовною заявою. Натомість, жоден доказ у справі не вказує, що відповідачу ТзОВ «Мілоан» нараховано компенсацію за прострочення грошового зобов`язання з повернення тіла кредиту і нарахованих процентів. Проценти згідно з умовами кредитного договору є правомірною платою, на отримання якої розраховує кредитодавець під час передачі грошових коштів позичальнику в користування. За таких умов, твердження відповідача про необхідність зменшення сум нарахованих процентів із покликанням на п. 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 (справа № 902/417/18) є надуманими та ґрунтуються на помилковому розумінні відповідачем суті цієї правової позиції. У цій справі відповідач не повернув майже усю частину тіла кредиту, правомірно нарахованих йому відсотків за користування кредитним коштами та не сплатив одноразову комісію за видачу цього кредиту. Вимоги позивача, якому відступлено права первісного кредитора, про стягнення зазначених сум грошових коштів й складають предмет позову. Ніщо у справі не вказує на те, що позивач вимагає стягнути з відповідача неустойку (штраф, пеню) чи проценти річних за затримку розрахунку згідно з ст.625 ЦК України, суми яких за певних умов, із додержанням принципів розумності та справедливості, дійсно можуть бути зменшені судом. Отже, зазначена вище правова позиція суду касаційної інстанції сформульована у кардинально інших правовідносинах і не підлягає застосуванню в цій справі. Таким чином, позов необхідно задовольнити у повному обсязі Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved