Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 11.06.2020 року у справі №368/1416/19 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно. На момент видачі рішення суду відповідач мав офіційний дохід в розмірі мінімальної заробітної плати, інші його доходи були не офіційними, з цих причин вона зверталась до суду з проханням стягувати аліменти саме в твердій грошовій сумі. На сьогоднішній день обставини змінились, відповідач має стабільний офіційний дохід, місце роботи не відоме, але він вже не рахується керівником Гаражно-будівельного кооперативу «Будівельник», а зі слів його друзів і знайомих, влаштувався на іншу роботу, де має офіційну заробітну плату. А тому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2022 року у справі № 368/1416/19 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила змінити спосіб стягнення аліментів. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, подала відзив в якому посилається на те, що твердження позивачки про те що у відповідача збільшився офіційний дохід не відповідає дійсності. Відповідно до Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), дохід позивача з квітня 2023 року і по сьогодні складає 0,00 гривень. Тобто офіційного стабільного доходу відповідач не має, проте, не дивлячись на дану обставину, намагається активно приймати участь у матеріальному забезпеченні спільної доньки. Про даний факт свідчить повна відсутність заборгованості зі сплати аліментів, а також понесені відповідачем додаткові витрати на дитину. Так, щомісяця на рахунок дитини відповідачем здійснюються грошові перекази на необхідні їй потреби. Зокрема, протягом 2021 року на адресу доньки відповідачем було перераховано 1000,00 грн.; у 2022 році - 9 500,00 грн., у 2023 році - 21 500,00 грн., у 2024 році - 7 000,00 грн. Окрім цього, щомісяця в рахунок оплати аліментів відповідач перераховує на адресу позивачки 2 000,00 гривень, що становить в рік 24 000,00 гривень. Тобто, твердження позивачки, що відповідач відмовляється від належного утримання спільної доньки не відповідає дійсності. Крім того відповідач звертає увагу суду на те, що позивачка у позовній заяві вказує, що їхня спільна донька з 2023 року є студенткою денної форми навчання Коледжу Київського міжнародного університету та здобуває спеціальність « 061 журналістика». Тобто, станом на сьогодні дитина з позивачкою не проживає, а перебуває на навчанні та проживає у місті Києві. Окрім цього, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження здійснення нею витрат на утримання дитини, а отже матеріали справи не містять доказів того, що утримання дитини здійснює саме позивачка. Також відповідач вказує, що станом на сьогодні у нього змінилися сімейні обставини так як він повторно уклав шлюб, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про укладення шлюбу. Його дружина є інвалідом ІІ групи безтерміново. І станом на сьогодні, на його утриманні перебуває непрацездатна дружина та неповнолітня донька дружини, так як вони проживають спільно, мають спільний сімейний бюджет, ведуть спільне господарство. Тобто, Відповідач фактично утримує свою сім`ю, та несе витрати на утримання спільної з позивачкою неповнолітньої доньки: сплачує аліменти на утримання доньки, а також несе додаткові витрати на її утримання, і збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення у заявленому розмірі призведе його до скрутного положення та межі виживання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Враховуючи положення ст.ст.8 - 11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує Закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 Сімейного Кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі № 368/132/19 шлюб між нами було розірвано. Під час шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі № 368/1416/19 на користь [PERSON] з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно. На момент видачі рішення суду [PERSON] мав офіційний дохід в розмірі мінімальної заробітної плати, інші його доходи були не офіційними, з цих причин [PERSON] зверталась до суду з проханням стягувати аліменти саме в твердій грошовій сумі. На сьогоднішній день обставини змінились, [PERSON] має стабільний офіційний дохід, місце роботи його не відомо, але він вже не рахується керівником Гаражно-будівельного кооперативу «Будівельник», а зі слів його друзів і знайомих, на що посилається позивачка, влаштувався на іншу роботу, де має офіційну заробітну плату. Заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] відсутня. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, який стягується з [PERSON] на корить [PERSON] на утримання дитини, за постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, становить 2000 гривень щомісячно і є нижчим мінімального розміру, встановленого ст. 182 Сімейного кодексу України. Прожитковий мінімум на час розгляду справи для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень на місяць (ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік від 19.11.2024 № 4059-ІХ ), що значно більше, ніж сплачує відповідач на даний час. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право змінювати спосіб стягнення аліментів є беззаперечним та належить тому з батьків, з яким проживає дитина, в даному випадку саме позивачці. Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 №490/4522/16-ц. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю, і позивач наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу, суд дійшов висновку про визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), батька. Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом при розгляді даної справи враховано те, що дочка сторін по справі є неповнолітньою, проте продовжує навчатися на денній формі навчання з отримання фахової освіти, що виключає можливість власного працевлаштування на повний день, а тому остання потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. Враховуючи рівність прав та обов`язків щодо утримання батьками своєї дитини, розмір аліментів заявлений позивачкою до збільшення шляхом зміни способу стягнення аліментів, у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідатиме інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку на даний час та відповідатиме вимогам чинного законодавства щодо розміру аліментів, які стягуються на користь дитини. А тому, суд дійшов висновку, що слід змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дочкою повноліття. Посилання відповідача на відсутність офіційного доходу та утримання дружини інваліда 2 групи, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, поскільки відповідач перераховує кошти, а отже має дохід і можливість сплачувати аліменти, а інваліди забезпечуються державною пенсією. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved