Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Заявник [PERSON] , в особі представника адвоката Мулько А.В., звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, обґрунтовуючи тим, що він народився [INFO] у м. Запоріжжя, мешкав без реєстрації, до затримання за адресою: [ADDRESS] , українець, громадянин України, як встановлено вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 листопада 2022 року, який набрав законної сили 29 грудня 2022. На адвокатський запит від 16 жовтня 2023 року адміністрація СВК № 21 повідомила, що в особистих документах, а також в особовій справі засудженого [PERSON] копія свідоцтва про народження та копія паспорту відсутні. При цьому, заявником на підтвердження проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року долучено відповідь Державної Установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» Міністерства юстиції України від 27.08.2024 року на запит адвоката, в якій зокрема вказано, що [PERSON] [INFO] відбував покарання у даній установі, яка знаходиться у [ADDRESS] із 03 травня 1991 року за вироком міського суду Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 20 березня 1991 року за ст.ст. 215-3 ч.2; 215 ч.1, 42 КК УРСР до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою місцевого суду Вільнянського району Запорізької області від 03 березня 1993 року виключена стаття 215 ч.1 КК України, в решті вирок без змін, відповідно до Закону від 07 липня 1992 року початок строку - 01 грудня 1990 року; кінець строку - 01 червня 1993 року; звільнений - 01 червня 1993 року по відбуттю строку покарання). Вибув за адресою - [ADDRESS] . Таким чином, оскільки достеменно підтверджено, що він відбував покарання у «Кам`янській виправній колонії (№ 101)» Міністерства юстиції України, місцезнаходження якої: смт. Кам`яне по вулиці Зелена, 32, Запорізької області, Україна вважає доведеним факт, що має юридичне значення, а саме його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, встановлення особи заявника та підтвердження факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 є необхідною умовою для підтвердження належності особи до громадянства України та отримання паспорту громадянина України, поновлення його прав та законних інтересів, які полягають у відновленні доступу заявника до повного обсягу державних та соціальних послуг, можливості повноцінно реалізовувати свої права фізичної особи та громадянина, вести нормальне суспільне життя. Ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025, головуючим суддею у справі визначено Рибалко Н.І. Ухвалою судді від 29.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення. 06.03.2025 через систему „Електронний суд від представника заінтересованої особи Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області Разнатовської А.Д. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що у вимозі заяви представник заявника Мулько А.В. просить встановити факт постійного проживання на території України гр. [PERSON] на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року), але згідно з результатів проведених перевірок гр. [PERSON] та його представник [PERSON] не зверталися до територіального підрозділу для отримання інформації стосовно документування паспортом громадянина України та у відповідності до вищевказаного не отримували у відповідь відмову на їх заяву. Враховуючи те, що [PERSON] не надав документів, які підтверджували б факт постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року, на момент винесення вироку суду, представник заінтересованої особи просила відмовити у задоволенні заяви. Ухвалою суду від 02.04.2025 замінено неналежну заінтересовану особу - Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, на належну - Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 37834773, вул. Незалежної України, 90, м. Запоріжжя, 69005). Ухвалою суду від 02.04.2025 за клопотанням представника заявника адвоката Мулька А.В. витребувано у Вознесенівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), належним чином завірену копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . 21.04.2025 через систему „Електронний суд від представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Бежанової А.І. надійшли письмові пояснення відповідно до яких, зазначила, що до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області з питання отримання паспорта громадянина України заявник не звертався. Рішення про відмову в оформлені паспорта, висновок за результатами проведення процедури заявником не надано. Ознайомившись з заявою та доданими до неї копіями додатків, УДМС у Запорізькій області звернув увагу на те, що згідно копії відповіді від 27.08.2024 за № 11/2-1985 МЮУ ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» яка додана до заяви, вказано що [PERSON] [INFO] , відбував покарання у даній установі із 03.05.1991 року за вироком міського суду Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 20.03.1991 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою місцевого суду Вільнянського району Запорізької області від 03.03.1993 року, де вирок залишився без змін, відповідно до Закону від 07.07.1992 року. Початок строку: 01.06.1990 року, кінець строку: 01.06.1993 року. Звільнений 01.06.1993 року по відбуттю строку покарання. Отже виходячи з вищевказаного можна дійти висновку, що в період проголошення незалежності України, станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі. Однак, заявником не надано жодного письмового доказу, про те, що останній постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року, на момент /до набрання вироком суду законної сили. Вважає, що [PERSON] необхідно звернутися до територіального підрозділу ДМС за місцем свого проживання, з заявою про отримання паспорта громадянина України, або щодо проведення перевірки належності до громадянства України, а отже заявник передчасно звернувся до суду для встановлення юридичного факту. Враховуючи викладене представник просила суд відмовити у задоволенні заяви. 05.05.2025 на виконання ухвали суду від 02.04.2025 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано копію актового запису про народження № 1710 про народження [PERSON] , складеного 20.06.1969 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Мулько А.В. вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в заяві. Представники заінтересованої особи підтримала зміст раніше поданих пояснень. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. При цьому, поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, у випадку [PERSON] для підтвердження права на отримання громадянства України необхідним є встановлення факту його постійного проживання на території України на момент/до набрання законної сили вироком суду, на підставі якого (вироку) він в подальшому, станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 відбував покарання у місцях позбавлення волі на території України. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг від 04.04.2024 № 01-24/04/0603 інформація про реєстрацію [PERSON] [INFO] в реєстрі територіальної громади м. Запоріжжя відсутня. Відповідно до запису акта про народження № 1710 виданого 20.06.1969 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] народився [INFO] у місті Запоріжжі. Відповідно до заяви про видачу паспорта (форма 1) долученої заявником до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Запоріжжя, за національностю: українець, адреса проживання: [ADDRESS] , було видано паспорт громадянина УРСР. Отже, судом встановлено, що [PERSON] до 24.08.1991 постійно проживав на території УРСР. Згідно з відповіддю Державної установи „Кам`янська виправна колонія (№ 101), [PERSON] , [INFO] , відбував покарання в установі: - з 03.05.1991 року за вироком міського суду Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 20.03.1991 року за ст. ст. 215-3 ч.2, 215 ч.1, 42 КК УРСР до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою місцевого суду Вільнянського району Запорізької області від 03.03.1993 року виключена ст. 215 ч.1 КК України, в решті вироку без змін, відповідно до Закону від 07.07.1992 року. Початок строку: 01.12.1990 року, кінець строку: 01.06.1993 року. Звільнений: 01.06.1993 року по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: [ADDRESS] з 15.05.2010 року за вироком місцевого суду Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 22.02.2010 року за ст. ст. 309 ч.1, 185 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі. Початок строку: 17.11.2009 року, кінець строку: 17.11.2013 року. Звільнений: 15.11.2013 року (16-17.11.2013 року - вихідні дні) по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2022 року у справі № 334/2606/20 встановлено, що заявника [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів у вигляді 3 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 26.01.2022 року. При цьому, у даному вироці в анкетних даних обвинуваченого зазначено відомості про [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, мешкає за адресою: [ADDRESS] , раніше судимого: 1) 01.10.1987 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.ч. 1, 2 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 07.06.1990 року звільнений по відбуттю строку покарання; 2) 20.03.1991 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 215-3, ч. 1 ст. 215 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 01.06.1993 року звільнений по відбуттю строку покарання; 3) 04.11.1993 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 215-3 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі, 01.08.1996 року звільнений по відбуттю строку покарання; 4) 19.03.1999 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі. 27.08.1999 року звільнений з місця відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію»; 5) 15.05.2000 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі, 21.03.2002 року звільнений по відбуттю строку покарання; 6) 24.11.2003 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України (2001 року) до 2 років позбавлення волі, 10.12.2004 року звільнений по відбуттю строку покарання; 7) 04.08.2005 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185, ст. 395 КК України (2001 року) до 4 років позбавлення волі; 8) 07.12.2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України (2001 року) до 3 років позбавлення волі, 23.06.2009 року звільнений по відбуттю строку покарання; 9) 22.02.2010 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 10) 13.05.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 301 КК України, до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік. 11) 21.04.2015 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2014 і остаточно до відбуття покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнився 10.08.2016 по відбуттю строку покарання; 12) 22.03.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 23.08.2019 року за відбуттям строку покарання; 13) 26.01.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; 14) 16.04.2021 року Ленінським районним содом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 5 місяців арешту; 15) 27.04.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 6 місяців арешту; звільнений 24.09.2021 року за відбуттям строку покарання; 16) 22.03.2022 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. Відповідно до повідомлення Державної установи „Солонянська виправна колонія (№21) від 25.02.2025 № 21/5-1158, [PERSON] [INFO] , звільнений з ДУ „Солонянська виправна колонія (№ 21) по відбуттю строку та вибув за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що станом на 24.08.1991 [PERSON] був засудженим за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.1991 та відбував покарання у Державній установі „Кам`янська виправна колонія (№ 101) з 01.12.1990 по 01.06.1993. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. За п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що з огляду на надані докази факт постійного проживання на території України та факт відбування заявником покарання у місцях позбавлення волі на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), є підтвердженим. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відтак, діючи з метою захисту прав та законних інтересів заявника, суд вважає за можливе встановити факт того, що [PERSON] постійно проживав на території України до початку строку відбуття покарання 03.05.1991 року за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.1991 року, а станом на 24.08.1991 року відбував на території України покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.1991. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved