Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Адвокат Захарченко Н.О., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Свою заяву мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 08 жовтня 1990 року. Заявниця зареєстрована в Києво-Святошинському районі Київської області с. Гатне, однак на даний час тимчасово проживає в м. Черкаси. Батько заявниці - [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . З 21 травня 2022 року і по даний час м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади є окупованою територією, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 28.02.2025 № 376. Батько заявниці залишився в окупованому місті Маріуполь. Заявниця попри ускладнений телефонний та інтернет-зв`язок підтримувала постійний контакт із батьком, однак [INFO] батько заявниці помер. Про факт смерті повідомила мати. На підтвердження даного факту направила фотографії, так званих: «Свидетельство о смерти [NUMBER] виданого Орджоникидзевский отдел ЗАГС Мариупольского городского управлений юстиции Донецкой Народної Республики», «Справку о причине смерти». Згідно із вказаними документами причиною смерті батька є: а) хронічна серцево-судинна недостатність, б) атеросклеротичний кардіосклероз, в)хронічна ішемічна хвороба серця. З огляду на наявні копії медичних обстежень вказана причина смерті заявницею не спростовується. З копіями вказаних вище документів заявниця звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для проведення державної реєстрації смерті свого батька, де їй усно відмовлено у проведені реєстраційної дії у зв`язку з невідповідністю документа, що підтверджує смерть. Також, було роз`яснено, про необхідність проведення державної реєстрації смерті в такому випадку на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи. Тож, факт смерті батька заявниці засвідчено документами, які видані окупаційною владою та не визнаються офіційними українською владою, отримати інші документи, що підтверджують смерть, наразі не можливо. Встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] необхідно для забезпечення встановленого в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи, звернення до органів пенсійного фонду, а також для звернення до нотаріуса для належного оформлення спадкових прав. З огляду на викладене, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця радгосп Шадринський Курганської області, який помер [INFO] в м. Маріуполь Донецької області. Ухвалою суду від 28.05.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання представник заявника адвокат Захарченко Н.О. та заявник [PERSON] не з`явилися, до початку адвокатом подано заяву від 28.05.2025, у якій просить розгляд справи проводити без участі заявника та її представника, заяву підтримали та просили задовольнити її у повному обсязі. У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи. Враховуючи думку сторони заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наданої заявником копії довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 1088, видається для поховання), від 24.03.2023, виданої Маріупольським відділенням республіканського бюро судово-медичної експертизи міністерства охорони здоров`я донецької народної республіки вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причина смерті: а) хронічна серцево-судинна недостатність, б) атеросклеротичний кардіосклероз, в) хронічна ішемічна хвороба серця. У наданій заявником копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.04.2023, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки, зазначається, що [PERSON] , який народився [INFO] , у російській федерації Курганської області, радгосп Шадринський, помер [INFO] у віці 65 рік, у Орджонікідзевському районі, місті Маріуполь, донецька народна республіка, російська федерація, про що складено актовий запис № 253. Вказаний населений пункт, розташований на території, непідконтрольній державній владі України. З наданої копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 01.12.2000 на ім`я [PERSON] , вбачається, що він народився [INFO] , місце народження: радгосп Шадринський, Курганська область, росія та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.03.1992. Факт родинного зв`язку між заявником [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується такими документами: копією паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області; копією свідоцтва про народження [PERSON] (заявника) серії [NUMBER] від 08.10.1990, відповідно до якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] від 31.08.2013, згідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом восьмим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, частиною першою визначено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (абзац 2 частини 1 вказаної статті). Отже, на теперішній час для проведення реєстрації факту смерті батька заявника необхідно встановити сам факт його смерті, оскільки він помер на території у районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затвердженого Наказом міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (в редакції на час розгляду справи). Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому низкою відповідних законів було продовжено, та який діє станом на час розгляду вказаної справи. Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. До того ж, відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Частиною другою статті 319 ЦПК України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. Даючи оцінку допустимості у даній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В той же час з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilacu and Others v. Moldova and Russia») та Консультативного висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), суд, виходячи з інтересів громадян України, що проживають на окупованій території, а також того, що встановлення факту смерті особи має ключове значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, як виняток, під час розгляду справи в порядку ст. 317 ЦПК України, бере до уваги надані заявником документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України та оцінює їх разом з іншими доказами в сукупності та взаємозв`язку. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Захарченко Н.О., та встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України.

Outcome: approved