Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

28 лютого 2025 року Орган опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі ООП Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка [PERSON] , [INFO] , має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 17 вересня 2024 року до служби у справах дітей Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надійшло повідомлення від КП «Саратська центральна лікарня» Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі КП «Саратська ЦРЛ»), в якому зазначено, що до дитячого відділення було доставлено дитину [PERSON] з гематомами на обличчі та значною масою тіла. За результатами виїзду служби у справах дітей Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до дитячого відділення КП «Саратська ЦРЛ» було встановлено що мати [PERSON] , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] , 16 вересня 2024 року о 16 годині 00 хвилин вживала спиртні напої. Через деякий час додому прийшов її співмешканець [PERSON] , з яким у останньої почалась сварка, що її дуже обурило і вона підійшла до дитини та вдарила її по обличчю. Вже 17 вересня 2024 року комісією з питань захисту прав дитини, було проведено оцінку рівня безпеки дитини та складено відповідний акт, згідно якого виникло питання про негайне відібрання дитини від матері. Рішеннями виконавчого комітету дітей Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 18 вересня 2024 року, малолітнього [PERSON] було вилучено із сім`ї матері та тимчасово влаштовано до КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради, на повне державне забезпечення. За період перебування дитини у спеціалізованому закладі, [PERSON] не розшукувала сина, не цікавилась його станом здоров`я та розвитку, не надавала будь-якої допомоги, жодного разу її не відвідувала, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини. 10 лютого 2025 року на засіданні комісії із захисту прав дитини, [PERSON] повідомила, що не має наміру повертати дитину в сім`ю, оскільки вважає, що йому у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини буде краще, проти позбавлення її батьківських прав, відносно малолітнього [PERSON] - не заперечувала. За місцем проживання [PERSON] зарекомендувала себе негативно, як така, що не працює, має вузьке коло спілкування. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, а тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 05 березня 2025 року від ООП Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надійшла заява про усунення недоліків (Вх.№1520/25-Вх від 05.03.2025 р.). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 06 березня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач, Орган опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом надсилання судової повістки в особистий кабінет електронного суду, в судове засідання не з`явивсь. Представник позивача І. Сливка надав суду заяву в якій: позовні вимоги підтримав та просив задовільнити позовну заяву в повному обсязі; слухати справу без участі представника (Вх. №3330/25-Вх від 26.05.2025 р.). Відповідач, [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою: [ADDRESS] , яке повернулось з відміткою «вкручено особисто». Суду подала заяву, якою позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , проте заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання малолітнього сина. Також, зазначеною заявою просить справу № 513/320/25 розглядати без її участі (Вх. №2646/25-Вх від 24.04.2025 р.). Третя особа, Служба у справах дітей Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в особистий кабінет електронного суду - в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа, КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради, будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду цивільної справи №513/320/25, в особистий кабінет електронного суду, в судове засідання не з`явились. Представник третьої особи - т.в.о генерального директора КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Т. Мітюкова, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити; судове засідання проводити за відсутності представника їх закладу (ЕП-917/25-Вх від 05.05.2025 р.). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідачем до суду було направлено письмову заяву про часткове визнання позовних вимог, а саме в частині позбавлення її батьківських прав [PERSON] не заперечувала, а в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] - заперечувала та просила розглядати справу за її відсутності. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що часткове визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним кодексом України. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 03 квітня 2024 року за актовим записом № 53, місце державної реєстрації: Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса). Щодо дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач є матір`ю-одиначкою, дані про батька в актовий запис внесені зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Дитина [PERSON] зареєстрована разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать Витяги з реєстру Плахтіївської територіальної громади. Відповідно до довідки Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 04 лютого 2024 року № 02-45/74, [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем [PERSON] , [INFO] . У відповідності до характеристики, виданої виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 04 лютого 2025 року за вихідним № 02-45/73 [PERSON] характеризується з негативної сторони, офіційно ніде не працевлаштована, має вузьке коло спілкування, долею сина [PERSON] , який перебуває у спеціалізованому закладі з 20 вересня 2024 року - не цікавиться, сина не відвідує та матеріально не допомагає. Також, у постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі №596/302/21 (провадження № 61-12438св22) зазначено, що «тлумачення ч. 4 ст. 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто в разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним з учасників домашнього насильства слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21) та від 05 жовтня 2022 року у справі № 501/800/19 (провадження № 61-6503св21)». 17 вересня 2024 року о 14 годині 00 хвилин до дитячого відділення КП «Саратської ЦРЛ», доставлено [PERSON] , [INFO] . При обстеженні дитини, виявлено гематоми на обличчі з двох сторін, що вбачається з копії повідомлення завідуючої дитячим відділенням КП «Саратської ЦРЛ» Л.В. Приймаченко від 17 вересня 2024 року. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4151, відносно [PERSON] , [INFO] , з дати надходження дитини, а саме з 17 вересня 2024 року по дату виписки, а саме: 20 вересня 2024 року, дитину було обстежено та встановлено відповідний діагноз: гіпотрофія І ступеня; дефіцит ваги - 17,6%; гематоми на обличчі. За час перебування в закладі охорони здоров`я, дитині було призначено відповідне лікування та в цей період: дитина набрала вагу - 300 г; вага дитини становить 5 900 г. У відповідності до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , від 17 вересня 2024 року, [PERSON] , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] , [INFO] о 16 годині 00 хвилин вживала спиртні напої. Через деякий час додому прийшов її співмешканець [PERSON] , з яким у останньої почалась сварка, що її дуже обурило і вона підійшла до дитини та вдарила її по обличчю. У відповідності до коментаря спеціалістів [PERSON] є небезпечною для своєї дитини, таким чином є за доцільне вилучення дитини з сім`ї матері. Таким, чином у відповідності до вищевикладеного, судом встановлено не тільки факт недбалого відношення [PERSON] до малолітнього сина, а й факт вчинення насильницьких дій відносно дитини [PERSON] . Згідно з рішенням Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 410-VІІІ від 18 вересня 2024 року дитину [PERSON] , [INFO] , негайно відібрано від матері [PERSON] . Рішенням Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 411-VІІІ від 18 вересня 2024 року дитину [PERSON] , [INFO] , влаштовано на повне державне забезпечення строком на шість місяців до КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 27 вересня 2024 року сім`ї [PERSON] , до складу якої входять: сини [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , мати зловживає спиртними напоями та здійснює домашнє фізичне насильство відносно свого малолітнього сина [PERSON] . У відповідності до акту про результати відвідування та піклування дитиною, виданого КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради 04 лютого 2025 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , з 20 вересня 2024 року по дату складання акту перебуває на повному державному забезпеченні у відповідному закладі. Мати дитини [PERSON] , за весь час жодного разу дитини не відвідувала, не цікавиться долею сина, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини. Також, за актом обстеження умов проживання від 07 лютого 2025 року сім`ї [PERSON] , до складу якої входять: сини [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; співмешканець відповідачки [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , мати самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] . У висновку Органу опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затвердженому рішенням Виконавчого комітету від 12 лютого 2025 року № 463-VIII, визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношенню до сина відповідача. Вона завдала своєму малолітньому сину фізичні ушкодження, і як наслідок самоусунулася від виховання та утримання дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Така поведінка матері є винною по відношенню до дитини. Отже, оцінивши в сукупності надані докази по справі, висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, визнання позову відповідачем в частині позбавлення її батьківських прав, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки малолітні діти відповідача не отримують від неї грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Позивач просить стягнути з [PERSON] на утримання її малолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам чинного законодавства. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 30 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved