Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

16 грудня 2024 року, згідно відмітки на поштовому штемпелі, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи позов тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, в якому [INFO] народилась дитина - [PERSON] . 26 лютого 2021 року за рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області шлюб між сторонами було розірвано. На даний час позивач повністю утримує та виховує дитину, матір дитини не приймає участі в утриманні дитини, проживає окремо в іншому місці, добровільно грошової допомоги на утримання доньки не надає, речі їй не купує, з донькою не бачиться, належного спілкування у них немає, не приймає участі у вихованні дитини, не дивлячись на те, що перешкоди у слідкуванні з дитиною він не вчиняє. [PERSON] фактично самоусунулась від виховання доньки, не працює, не виявляє бажання проводити з дитиною спільно час, ухиляється від сплати аліментів, сума заборгованості на сьогоднішній день становить більше ніж 57826,79 грн. Встановлення факту позивачу необхідне для оформлення документів про отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, для вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини та для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки в такому випадку донька залишиться без батьківського піклування. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2024 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [INFO] . Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Пирог Л.О. в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, з підстав викладених у позові. Додатково пояснили, що стороною позивача не заперечується, що мати з дитиною спілкується. На даний час позивач має бронювання на рік. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт проживання дитини з батьком не заперечувала, однак заперечувала проти позову, вказавши, що вона спілкується з дитиною, приходить до школи. З дочкою у них хороші відносини. В період навчання, дитині дає гроші, з розрахунку 200 грн на 4 дні. Також цікавиться дитиною, її навчанням, зокрема, їй відомо, що по деяким предметам успішність у дочки не дуже хороша, тому вона купила їй книжки, щоб дочка могла підвищити успішність. Зазначила, що має сезонну роботу, з липня по грудень, і в цей період з її заробітку відраховуються аліменти на дочку. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа - Орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської областів судове засідання надано заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій також зазначено про відсутність заперечень щодо заявленого позову. Третя особа - [INFO] в судове засідання надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій також зазначено, що інформацією стосовно самостійного виховання та утримання батьком дитини не володіють, проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Згідно Витягу з реєстру Михайло-Коцюбинської територіальної громади № 2023/003869617 від 22.05.2023, [PERSON] , [INFO] , з 22.05.2023 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 14). З єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30.04.2021 (справа №743/442/21) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 16.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із довідки державного виконавця Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 12.06.2024 заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу № 743/442/21 від 11.06.2021 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , становить 62530,64 грн ( а.с. 18). З розрахуннку заборгованості зі сплати аліментів від 07.03.2023 встановлено, що з [PERSON] здійснювались відрахування на сплату аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] ( а.с.19). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 05.02.2020 [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 25). З довідок Ріпкинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ріпкирайлісгосп» №173 від 05.12.2024, та №00000000007 від 05.12.2024 вбачається, що [PERSON] з 02.12.2014 працює на підприємстві, на даний займає посаду майстра на лісозаготівельних роботах. Його дохід за період з 01.12.2023 по 30.11.2024 склав 176 207,55 грн (а.с. 31,32). Відповідно до довідки № 01-39/39 від 13 травня 2024 року, виданої Ріпкінським ліцеєм ім. Софії Русової Ріпкінської селищної ради, в якому навчається [PERSON] , мати дитини [PERSON] не приводить і не забирає дитину з ліцею, батьківські збори не відвідує, на ремонт класу не приходить, навчанням доньки не цікавиться, з учителями не спілкується ( а.с. 28). Як вбачається із довідки № 1652, виданої 05.12.2024 року виконкомом Ріпкінської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 29). Згідно Акту від 05 грудня 2024 року, складеного депутатом Ріпкинської селищної ради Коломійцем С.В. у присутності сусідів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та фактично проживають з 16.01.2019 за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 30). Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.10.2022 (справа №743/220/22) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-27). У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до КЗ «Центр надання соціальних послуг» із письмовою заявою про вирішення питання про надання йому статусу батька, який самостійно виховує та утримує малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , для оформлення документів про отримання соціальної допомоги як батьку, який самостійно виховує та утримує малолітню дитину ( а.с. 33). Орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської областівважає за можливе задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , без участі матері ( а.с.106-107). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до ст. 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. І лише у тому випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст. 159 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У даній справі, позивач просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Позивач у поданій позовній заяві зазначає, що з моменту припинення шлюбних стосунків з [PERSON] , неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом з ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Такі твердження в силу ст. 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Більш того, з матері [PERSON] на користь батька [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з чого слідує, що мати також приймає участь в утриманні дитини. Разом з тим, позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що спілкується з дочкою, та бере участь у її житті. Щодо даних тверджень відповідача, позивач заперечень не висловив. Зважаючи на те, що позивач не довів, що матір неповнолітньої в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, вимога викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення є необґрунтована та не доведена. Доводи сторони позивача про те, що фактично матір дитини не бере участі в утриманні дитини, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матері [PERSON] на користь батька [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх малолітньої дочки, вказане свідчить про те, що мати також приймає участь в утриманні дитини. Висновок органу опіки та піклування не є достатньо мотивованим, складений без урахування пояснень відповідача [PERSON] , та не містить переконливих доводів щодо самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , без участі матері. Виходячи з наведеного, суд не вбачає необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed