Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» 14.01.2025 звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 14.09.2019, яка станом на 03.10.2024 становить 17768,91 грн, а також судових витрат зі сплати судового збору у сумі 3028,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.09.2019 [PERSON] , встановивши мобільний додаток «Моnobank» та пройшовши реєстрацію, підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Моnobank», шляхом застосування цифрового власноручного підпису, в результаті чого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. Вказаним відповідачка підтвердила отримання примірника Договору в Мобільному додатку «Моnobank», ознайомлення та згоду з умовами Договору, укладання Договору, та зобов`язалась виконувати умови Договору. На підставі укладеного Договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Клієнт зобов`язується щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термінах , зазначені в Мобільному додатку. При несплаті мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату такого щомісячного платежу. Станом на 27.09.2023 у відповідачки прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення п. 5.17 п.5 Розділу ІІ Умов відбулось Істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 27.09.2023 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідачка не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим відповідно до п. 5.18, 5.9 кредит 27.10.2023 став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості банк нарахував неустойку, передбачену Тарифами. У зв`язку з невиконанням відповідачкою вимог банку щодо погашення заборгованості та нарахованих і несплачених відсотків, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Моnobank» від 14.09.2019станом на 03.10.2024 у розмірі 17768,91 грн, з яких: 17768,91 грн є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду 17.01.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці визначено\~п`ятнадцятиденний\~строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позовну заяву з додатками разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі направлено за місцем реєстрації відповідачки. Згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 17.01.2025 № 1044213, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Довідкою про причину повернення АТ «Укрпошта», рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення двічі повернулись з відмітками від 01.05.2025 та 22.05.2025 «за закінченням терміну зберігання». Від відповідачки відзив на позовну заяву до суду не надходив, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. З урахуванням викладеного, зважаючи на завдання цивільного судочинства суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 509Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статті 526Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1\~статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до частини 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що як зазначено в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг, відповідачка 14.10.2019 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Моnobank», шляхом застосування цифрового підпису, в результаті чого мала отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у гривнях на ім`я [PERSON] . В анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Долучений до позовної заяви витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «Моnobank», яким передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначені права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачкою не підписані. Позивач у позовній заяві стверджує про відкриття кредитного ліміту відповідачці у розмірі 15000,00 грн шляхом зарахування на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Водночас доказів на підтвердження видачі відповідачці [PERSON] кредитної картки з відповідним кредитним лімітом позивачем не надано. Також відсутні докази зарахування вказаної суми на існуючий рахунок відповідачки. Дослідженням Анкети-заяви та Умов і правил надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг, встановлено, що долучений до позовної заяви витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «Моnobank», яким передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначені права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачкою не підписані. Вказана анкета-заява не містить умов про розмір тіла кредиту (кредитного ліміту), строк дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності за невиконання умов кредитування (пені та штрафів). Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідачка ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, щодо користування кредитними коштами. Також судом встановлено, що Анкета-заява до договору про надання банківських послуг «Моnobank» не містить умов про розмір тіла кредиту (кредитного ліміту), строк дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності за невиконання умов кредитування (пені та штрафів) та в матеріалах справи не має підтвердження, що саме з даними Умовами та правилами відповідачка ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву. Надані до позовної заяви Умови та правила обслуговування затверджені 24.11.2021 та набули чинності 27.11.2021, тобто після підписання відповідачкою анкети-заяви (14.09.2019). Умови не містять реквізити та підпис позичальника, а також не містять посилання на кредитний договір, до якого вони входять. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно із частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у Формулярах або інших стандартних Формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого Договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розмішені на офіційному сайті позивача fwww.monobank.ua) змінювалися АТ "Універсал Банк". Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови обслуговування, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) Форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного Договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної Фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного, суд вважає, що відсутні правові підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»), оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В заяві позичальника (Анкеті-заяві) зазначається, що споживач підтверджує своє ознайомлення та згоду з умовами Договору. Оскільки Договір про надання банківських послуг складається з анкети-заяви разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, то з Умовами та Правилами надання банківських послуг Відповідачка була ознайомлена, проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг погоджено споживачем. Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий до позовної заяви витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та комісії, та зокрема, саме у документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд не може розцінювати не підписані Умови та Правила надання банківських послуг як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що Розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Водночас окрім Розрахунку заборгованості позивачем не надано інших доказів на підтвердження надання кредитних коштів, їх використання, зокрема не надано виписки за картковим рахунком відповідача (постанова Верховного Суду у справі № 200/5647/18 від 16.09.2020). Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідачки заборгованості перед банком. Проте, будь-яких доказів видачі кредитних коштів, підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем не надано. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідачки, відкритим в АТ «Універсал банк», як вже зазначалось, також не надано. В постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц (провадження № 61-3753св22), від 21 грудня 2022 року у справі № 756/11351/18 (провадження № 61-5511св22), від 09 лютого 2023 року у справі №464/3214/16 (провадження № 61-16156св21), від 19 квітня 2023 року у справі №335/4991/16-ц (провадження № 61-11981св22), Суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - \~ \~ \~ \~у справах № 760/7792/14-ц, № 204/2972/20, № 194/329/15-ц: доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором: - \~ \~ \~ \~у справі № 464/3214/16: по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. Таким чином, розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у Відповідачки заборгованості перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Відтак, у матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення повного руху коштів по рахунку, який просила відкрити відповідачка при підписанні Анкети-заяви від 14.09.2019. Також у матеріалах справи відсутні докази того, чи було взагалі задоволено заяву відповідачки та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПКУ країни. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Отже,ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачкою та заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим неможливо належним чином перевірити видачу банком відповідачці кредитних коштів, користування відповідачкою кредитними коштами та внесення відповідачкою грошових коштів на погашення кредитної заборгованості. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed