Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

ТОВ «Сіроко Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75153595. На виконання умов договору позикодавець перерахував на вказаний позичальником рахунок 15\~000 грн, виконавши свої зобов`язання за договором. Відповідач у встановлені умовами договору строки суму позики не повернув. 04.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №025-040122, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог від 09.02.2022 до Договору факторингу №025-040122 ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за договором позики №75153595. ТОВ «Сіроко\~Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41 749,56 грн, з яких: 13\~238,73 грн сума заборгованості за тілом; 28\~510,84 грн сума заборгованості по процентам. ТОВ «Сіроко Фінанс» направляло позичальнику вимогу про щодо сплати основного боргу та нарахованих відсотків, проте ця вимога була не виконана, порушення не усунуто. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у зазначеному розмірі. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Сіроко Фінанс» за договором позики №75153595 в розмірі 41 749,56 грн, яку позивач просив стягнути із відповідача та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, однак повторно в судове засідання не з`явилася. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направила.\~Відзиву на позов до суду не подала. За таких обставин, в зв`язку із повторною неявкою відповідача, судом, з урахуванням положень ч.1 ст.280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ст.13\~ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75153595, за умовами якого Товариство надає позичальнику [PERSON] позику на суму 15\~000 грн, строком на 30 днів, із процентною ставкою, яка становить 1,99 % згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 цього Договору та можливістю застосування зниженої процентної ставки згідно програми лояльності в розмірі 0,7%. У Додатку №1 до договору позики №75153595 визначено дату видачі та дату повернення позики, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити місячний платіж на погашення позики до 20.09.2021, що складається з погашення суми позики та процентів за користування позикою на загальну суму 18134,25 грн. Згідно з пунктами 1 і 2.1. договору позики №75153595\~від 21.08.2021\~Товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 15\~000 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. Дана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується довікою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 20.12.2024. Проте відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики в повному обсязі не виконала, не сплатила в повній мірі кошти на погашення тіла позики і відсотки за користування позикою згідно договору позики. В зв`язку з цим, станом на 04.01.2022 (дата передачі права вимоги за договором факторингу №025-040122) у [PERSON] виникла заборгованість перед Товариством за договором позики №75153595 від 21.08.2021. 04.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №025-040122, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги. Згідно умов Договору факторингу Права Вимоги, які ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступає ТОВ «Сіроко Фінанс» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та визначені в Реєстрі прав вимог. Підписаний Сторонами Реєстр прав вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги до Боржників та є невід`ємною частиною Договору (п.2.1.3). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог до Договору Факторингу №025-040122, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75153595. У вказаному витязі зазначено, що сума боргу становить 41\~749,59 грн, з яких: 13\~238,73 грн сума заборгованості за тілом; 28\~510,84 грн сума заборгованості по процентам. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі\~ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.\~629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до змісту статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується, зокрема,\~Законом України «Про електронну комерцію». Наведене узгоджується\~з правовою\~позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається\~з позову\~та доданих\~до нього\~документів,\~договір позики\~між позикодавцем\~та позичальником\~був підписаний\~електронним підписом\~останнього (відповідача),\~відтвореним шляхом\~використання позичальником\~одноразового ідентифікатора,\~тобто був\~укладений в\~електронній формі\~відповідно до\~вимог\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».Зі змісту договору встановлено, що позичальник при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, місце проживання, електронну адресу. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови позики, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення [PERSON] договору позики №75153595 від 21.08.2021 з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» з дотриманням вимог\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно з\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516\~ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Встановлено, що ТОВ «Сіроко Фінанс» має право вимоги до [PERSON] на підставі укладеного договору факторингу №025-040122 від 04.01.2022. Розрахунок заборгованості за договором позики №75153595 від 21.08.2021 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом лише стосовно заборгованості відповідача за неповерненою сумою позики, сумою сплачених відповідачем коштів та розміром нарахованих відсотків у встановлений строк кредитування (30 днів). У той же час, щодо розміру заборгованості відповідача за нарахованими відсотками після встановленого договором строку кредитування, то дана виписка не може вважатися належним доказом заборгованості відповідача в такій сумі. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З договору позики №75153595 від 21.08.2021 та Додатку №1 до нього вбачається, що сторони погодили строк дії позики у 30 днів та нарахування відсотків на залишок суми позики до 20.09.2021. Тобто, відсотки на залишок суми позики позивачем мали нараховуватися протягом 30 днів, починаючи з 21.08.2021 і до 20.09.2021. Разом з тим, позивачем відповідно до розрахунку заборгованості відсотки були нараховані до 18.01.2022. Тому суд\~вважає обґрунтованими\~доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №75153595 в частині боргу за сумою позики в розмірі 150000 грн. При цьому розмір заборгованості за відсотками в сумі 28\~510,84 грн позивачем в повній мірі не доведено. В цій частині, стягненню підлягає заборгованість відповідача за відсотками у розмірі 3\~134,40 грн. саме за 30 днів користування кредитними коштами. Так, пунктом 2.2 договору позики було передбачено, що строк позики складає 30 днів. Саме такий розмір заборгованості за відсотками визначено і позивачем у поданому Додатку №1 до договору позики. Відтак,\~відповідно до розрахунків зроблених позивачем згідно\~умов\~договору розмір боргу за процентами за 30 днів користування становить 3\~134,40 грн. Таким чином, загальний розмір тіла кредиту та нарахованих відсотків за договором становить 18134,4 грн (15000+3134,4). При цьому, у наведеному розрахунку заборгованості позивач вказує, що відповідачем на виконання договору було сплачено 8011,89 грн. Відтак, враховуючи сплату відповідачем 8011,89 грн за договором, що вказано позивачем у розрахунку, сукупний розмір заборгованості за договором, що залишився після проведених відповідачем сплат становить 10\~122,51 грн (18 134,4-8 011,89 = 10\~122,51). Відтак,\~судом\~встановлено,\~що\~згідно\~умов\~договору позики,\~з урахуванням\~часткового погашення\~відповідачем боргу,\~сума по\~залишку непогашеної\~позики,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача становить\~10\~122,51\~грн. При цьому позивачем не доведено, що відповідач ініціював продовження строку користування позикою, ініціював зміну дати погашення позикою, не доведено що сторони домовились про продовження строку позики понад строк, вказаний в п. 2.2 Договору, не доведено умов можливої пролонгації, що позбавляє суд можливості перевірити дотримання таких умов. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по даній справі. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку як кредитодавцю, так і фактору не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином,\~позовні вимоги\~ТОВ «Сіроко\~Фінанс» про\~стягнення з\~ [PERSON] \~заборгованості задоговором позики №75153595\~підлягають задоволенню в розмірі 10\~122,51 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає в зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджені позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач пред`явив\~ позов на \~загальну суму 41\~749,57 грн. Позов задоволено\~на суму\~10\~122,51 грн. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 734,16 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial