Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

У лютому 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 15 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір № 100164433 про споживчий кредит, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 14.11.2021 року, зі сплатою процентів в розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кошти надавалися позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до вимог якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] 07 листопада 2021 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 101643, шляхом підписання електронним підписом з використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер його мобільного телефону. Відповідно до умов договору, ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 3000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі у розмірі 1,90% в день, у межах строку кредитування в 30 днів, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, яка є 0,38% в день. Тип процентної ставки фіксована. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, встановлені договором. 04 грудня 2021 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 101643 від 07.11.2021 року, за умовами якого продовжено строк кредиту на 30 днів з кінцевим строком повернення кредиту 04.01.2022 року. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до вимог якого, ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] 23 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп» та [PERSON] було укладена Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 59004, відповідно до якого, відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн., строком на 21 день, тобто до 13.12.2021 року, з фіксованою процентною ставкою в розмірі 1277,5 % річних від суми кредиту або 3,5 % на добу. Кредит надавався відповідачу шляхом перерахування коштів на його банківський картковий рахунок. 05 січня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 05012024, відповідно до вимог якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп» відступило ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] . Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредити в строки, передбачені кредитними договорами. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитними договорами у загальному розмірі 45\~033,75 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді від 19 лютого 2025 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді від 17 березня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено справу до розгляду без виклику сторін в межах робочого часу суду. 24 березня 2025 року до суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду. 26 січня 2025 року до суду від третьої особи ТОВ «Селфі Кредит» письмові пояснення. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 15 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір про споживчий кредит № 100164433, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 14.11.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договір було підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. До укладання кредитного договору позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, про що свідчить його електронний підпис з одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 8000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 15.10.2021 року на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……405, що постає із платіжного доручення № 33825127 від 15.10.2021 року (а.с. 16). 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до вимог якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним з [PERSON] . Відповідно Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 16.07.2024 року за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року заборгованість [PERSON] складає 25\~929,75 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за кредитом та 19\~449,75 грн. заборгованість за процентами. Зазначений розмір заборгованості вказаний у розрахунку заборгованості. 07 листопада 2021 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 101643, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Т796. Відповідно до умов договору, ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 3000,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п. 2.1 договору, кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 43….4056. До укладання кредитного договору відповідач також ознайомився із паспортом споживчого кредиту та графіком платежів про що свідчить його електронний підпис з одноразовим ідентифікатором Т796. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 3000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 07.11.2021 року на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……4056, що постає із листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 25.03.2025 року (а.с. 159). Доказів зворотного матеріали справи не містять. 04 грудня 2021 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] в електронній формі було укладено додатковий договір до договору про надання споживчого кредиту від 07.11.2021 року, за яким сторони погодили кінцевий строк повернення кредиту 04.01.2022 року. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, які формуються відповідно до Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 29.02.2024 року за договором факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників від 29.02.2024 року до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року заборгованість [PERSON] складає 7674,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом та 4674,00 грн. заборгованість за процентами. Зазначений розмір заборгованості вказаний у розрахунку заборгованості. 23 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] була укладена Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 59004, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора AV1820. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на у мовах, визначених договором. За п. 1.2. договору, кредит надається строком на 21 день, тобто до 13.12.2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5% річних від суми кредиту з розрахунку 3,5% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. За використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту (п.п. 1.4.1.5. договору). До укладання кредитного договору відповідач також ознайомився із графіком платежів про що свідчить його електронний підпис з одноразовим ідентифікатором AV1820. ТОВ «Авіра Груп» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 3000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 23.11.2021 року на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……9219, що постає із листа ТОВ «Платежі Онлайн» від 30.10.2024 року (а.с. 108). Доказів зворотного матеріали справи не містять. 05 січня 2024 року між ТОВ «Авіра Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 05012024, відповідно до умов якого ТОВ «Авіра Груп» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до третіх осіб, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авіра Груп» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 05.01.2024 року за договором факторингу № 05012024 від 05.01.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу № 05012024 від 05.01.2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників від 05.01.2024 року до договору факторингу № 05012024 від 05.01.2024 року заборгованість [PERSON] складає 11\~430,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом, 7980,00 грн. заборгованість за процентами та 450 грн. заборгованість за комісією. Зазначений розмір заборгованості вказаний у розрахунку заборгованості. Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вважає, що відповідно до укладених договорів факторингу, до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 45\~033,75 грн., яку просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявних у справі договорів, такі договори підписані відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, що були направлені їй у смс-повідомленні на її мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договорів із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договори саме такого змісту, відповідач погодився з їх умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договорів вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). ТОВ «Мілоан», ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Авіра Груп» свої зобов`язання за кредитними договорами виконали в повному обсязі, а саме, надали відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених цими договорами. Доказів виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами відповідачем не надані. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід до нього права вимоги за договором про споживчий кредит № 10016443 від 15.10.2021 року, договором про надання споживчого кредиту № 101643 від 07.11.2021 року та за індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту № 59004 від 23.11.2021 року. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитними договорами матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитними договорами за основними сумами боргу в розмірі 6480,00 грн., 3000,00 грн. та 3000,00 грн. - є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 1. За договором про споживчий кредит № 100164433 від 15.10.2021 року. Умовами договору передбачено розмір кредиту 8000,00 грн., строк кредитування 30 днів, тобто до 14.11.2021 року, процентна ставка 0,01% за кожен день користування кредитом. Розмір процентів має становити 24 грн. (8000,00 х 30 х 0,01% в день). Позивачем заявлено до стягнення 19 449,75 грн. процентів, що не відповідає умовам договору. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, 12.11.2021 року відповідач сплатив 22,40 грн. процентів по кредиту, 29.11.2021 року сплатив 12,24 грн. процентів по кредиту. Позивач не заявляв вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за ст. 625 ЦК України. Таким чином, заборгованість по сплаті процентів у відповідача відсутня, тому позов в частині стягнення процентів за даним договором не підлягає задоволенню. 2. За договором про надання споживчого кредиту № 101643 від 07.11.2021 року. Умовами договору передбачено розмір кредиту 3000,00 грн., строк кредитування 30 днів, тобто по 07.12.2021 року, процентна ставка 1,90% в день. Додатковою угодою від 04.12.2021 року сторони продовжили строк кредиту на 30 днів до 04.01.2022 року. Розмір процентів мав становити 1710,00 грн. (3000,00 х 30 х 1,90% в день). Відповідно до 4 розділу договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача відповідно до п. 4.1.1. або автопролонговано відповідно до п. 4.3. договору, у разі наявно заборгованості за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 днів поспіль. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав договір щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів. Суд констатує, що автопролонгація кредитного договору була чітко передбачена п. 4.3 кредитного договору, а у п. 4.3.2. вказано, що споживач надав таку згоду на автопролонгацію на умовах п. 4.3.1. Позивачем нараховані проценти за користування кредитом по 04.04.2022 року у розмірі 4674,00 грн., що відповідає умовам договору та додаткової угоди до нього. Таким чином, позов в частині стягнення процентів за даним договором підлягає задоволенню. 3. За Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту № 59004 від 23.11.2021 року. Сума кредиту становить 3000,00 грн., кредит надається строком на 21 день, тобто до 13.12.2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5% річних від суми кредиту з розрахунку 3,5% на добу. Розмір процентів має становити 2205,00 грн. (3000,00 х 21 х 3,5%). Позивачем заявлено до стягнення 7980,00 грн. процентів, що не відповідає умовам договору. Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту не передбачено нараховування процентів після закінчення строку кредитування. Окрім цього, доказів, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору суду не надано. Позивач не заявляв вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за ст. 625 ЦК України. Таким чином, позов в частині стягнення процентів за цим договором підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення комісії у розмірі 450 грн. за договором № 59004 від 23.11.2021 року, суд зазначає наступне. Пунктом 1.5. договору передбачено, що за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Таким чином, вимога про сплату комісії у розмірі 450 грн. відповідає вимогам діючого законодавства, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Отже, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: - за договором про споживчий кредит № 100164433 від 15.10.2021 року у розмірі 6480,00 грн., що є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту); - за договором про надання споживчого кредиту № 101643 від 07.11.2021 року у розмірі 7674,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом та 4674,00 грн. заборгованість за процентами; - за Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту № 59004 від 23.11.2021 року у розмірі 5655,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом, 2205,00 грн. заборгованість за процентами та 450 грн. заборгованість за комісією. Всього позов задоволено судом на суму 19 809,00 грн., що складає 43,99% від заявленого позивачем розміру у 45\~033,75 грн. При цьому, позивачу слід відмовити у задоволенні позову у загальному розмірі 25\~224,75 грн. (45\~033,75 19\~809,00) за безпідставністю. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог у розмірі 43,99%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1332,02 грн. (43,99% від 3028,00 грн.). При цьому позивачу необхідно відмовити у поверненні сплаченого судового збору у розмірі 1695,98 грн. (3028,00 грн. 1332,02 грн.). Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial