Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Представник позивачки\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Комунального некомерційного\~підприємства «Покровський\~центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги» Покровської\~селищної ради\~Дніпропетровської області\~про визнання\~наказу про\~припинення трудового\~договору незаконними,\~поновлення на\~роботі,\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу,\~моральної шкоди.\~Позов мотивований\~наступним.\~Наказом №239§2\~від 17.12.2003\~року позивачка\~була прийнята\~на роботу\~до Покровської\~центральної районної\~лікарні на\~посаду юрисконсульта.\~Наказом №223§8\~від 30.11.2011\~року позивачку\~було звільнено\~по переводу\~до «Покровського\~центру ПМСД»,\~де відповідно\~до наказу\~№67§1\~від 01.12.2011\~року вона\~була прийнята\~на посаду\~на посаду\~юрисконсульта.\~Відповідно до\~рішення Покровської\~селищної ради\~№P-2319-64/VII\~від 13.10.2020\~року найменування\~Комунальне некомерційне\~підприємство «Центр\~первинної медико-санітарної\~допомоги Покровської\~районної ради»\~змінено на\~Комунальне некомерційне\~підприємство «Центр\~первинної медико-санітарної\~допомоги Покровської\~селищної ради\~Дніпропетровської області».\~Наказом №9-BK\~від 31.01.2025\~року позивачка\~була звільнена\~з роботи\~31\~січня 2025\~року,\~на підставі\~п.1\~ст.40\~КЗпП України,\~на підставі\~наказу №88\~від 29.11.2024\~року «Про\~зміни у\~штатному розписі\~КНП «Покровський\~центр МСД»,\~відмова від\~переведення на\~іншу роботу.\~Даний наказ\~№9-BK\~від 31.01.2025\~року,\~відповідно до\~якого позивачка\~була звільнена\~на підставі\~п.1\~ст:40\~КЗпП України\~-\~остання вважає\~незаконним,\~виходячи з\~наступних обставин.\~30\~січня 2025\~року,\~керівництвом КНП\~«Покровський центр\~МСД» позивачку\~було повідомлено\~про заплановане\~вивільнення і\~переведення на\~новостворену посаду,\~і цього\~ж дня,\~після того\~як позивачка\~відмовилась від\~переведення на\~іншу посаду,\~останню було\~звільнено відповідно\~до наказу\~№9-BK\~від 31.01.2025\~року.\~Стосовно наказу\~№88\~від 29.11.2024\~року «Про\~зміни у\~штатному розписі\~КНП «Покровський\~центр МСД»\~зазначає,\~що з\~даним наказом\~ [PERSON] \~не була\~ознайомлена та\~копії наказу\~не отримувала.\~У даному\~випадку звільнення\~відбулося з\~грубим порушенням.\~У зв`язку\~з тим,\~що на\~дату подання\~позову до\~суду,\~тобто 28\~лютого 2025\~року вимушений\~прогул [PERSON] \~складав 29\~календарних днів,\~середній заробіток\~за весь\~час вимушеного\~прогулу складає:\~1060\~грн.\~95\~коп.\~(середньоденна\~заробітна плата\~із розрахунку\~доходів за\~останні 3\~місяці)\~? 29\~(кількість\~календарних днів)\~=\~30\~767\~грн.\~55\~коп.\~Таким чином,\~загальний розмір\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~ [PERSON] \~станом на\~дату подання\~позовної заяви\~до суду\~(29\~календарних днів)\~складає 30\~767\~(тридцять\~тисяч сімсот\~шістдесят сім)\~гривень 55\~коп.\~Крім того,\~протиправними діями\~відповідача,\~які виразилися\~у незаконному\~звільненні,\~позивачу [PERSON] \~також була\~спричинена моральна\~шкода. Спричинена [PERSON] неправомірними діями відповідача моральна шкода виражається: - в моральних та психічних стражданнях, які виникли в зв?язку з її незаконним звільненням; - в моральних та психічних переживаннях, які виникли в результаті порушення її права на працю; - в моральних та психічних переживаннях, пов?язаних з вишукуванням додаткового часу та додаткових фізичних і психологічних зусиль для збору та подачі в суд відповідних документів, з метою відновлення своїх порушених прав в порядку цивільного судочинства. У зв`язку з чим просить: визнати наказ №9-ВК від 31.01.2025 року про звільнення [PERSON] , на підставі п. 1 ст.40 К3пП України незаконним; поновити [PERSON] , на роботі на посаді юрисконсульта Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області» з 30 січня 2025; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області», код ЄДРПОУ - 37004278, на користь [PERSON] , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який на дату звернення із позовною заявою до суду становить 30 767 гривень 55 коп.; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області», код ЄДРПОУ - 37004278, на користь [PERSON] , моральну шкоду, завдану незаконним звільненням у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Представник відповідача КНП «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області Притула С.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської селищної Дніпропетровської області» за № 88 від 29.11.2024 року «Про зміни у штатному розписі КНП «Покровський центр ПМСД» в зв?язку з виробничою необхідністю, а саме пошуком нових перспективних проектів, грантових програм для участі закладу та їх реалізації було заплановано посаду юрисконсульта адміністративно-управлінського відділу перепрофілювати на посаду фахівця з публічних закупівель та управління проектами адміністративно-управлінського відділу з 03 лютого 2025 року. На день прийняття Наказу № 88 від 29.11.2024 року на посаді юрисконсульта адміністративно-управлінського відділу працювала [PERSON] . Відповідно до повідомлення № 1 від 02.12.2024 року Позивача було повідомлено про відповідні зміни в штатному розписі Відповідача та запропоновано протягом двох місяців з моменту отримання повідомлення надати заяву про згоду або про відмову продовжувати роботу на новій посаді. Вказане повідомлення Позивач по справі отримала 02.12.2024 року, але ставити свій підпис про отримання повідомлення категорично відмовилася. Після чого начальником відділу кадрів КНП «Покровський центр ПМСД» Юлією Холод в присутності двох свідків працівників КНП «Покровський центр ПМСД» - [PERSON] та [PERSON] було складено Акт за №1 Про відмову від ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов праці, пов?язаних зі змінами у штатному розписі у зв?язку з перепрофілюванням Відповідно до повідомлення № 2 від 30.01.2025 року Позивача було попереджено про наступне звільнення з посади юрисконсульта адміністративно-управлінського відділу на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України з 31.01.2025 року та одночасно повторно запропоновано перевестися на новостворену посаду, за для уникнення звільнення. Вказане повідомлення Позивач по справі отримала 30.01.2025 року, але ставити свій підпис про отримання повідомлення категорично відмовилася. Після чого начальником відділу кадрів КНП «Покровський центр ПМСД» Юлією Холод в присутності двох свідків працівників КНП «Покровський центр ПМСД» - [PERSON] та [PERSON] було складено Акт за № 2 Про відмову від ознайомлення з повідомленням про заплановане вивільнення і переведення на новостворену посаду. В період з 01.12.2024 року по 31.01.2025 рік Позивачу по справі не були запропоновані інші посади на переведення оскільки на цей момент у Відповідача існували вакантні посади які не відповідають освітнім вимогам Позивача а саме: - Посада «Психолога» - вимагає медичної освіти відповідного рівня і спеціалізації - Посада «Лікаря загальної практики сімейної медицини» - вимагає медичної освіти відповідного рівня і спеціалізації - Посада «Сестри медичної» - вимагає медичної освіти відповідного рівня і спеціалізації. Наказом № 9-ВК від 31 січня 2025 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 статті 40 К3пП України в зв?язку з змінами у штатному розписів КНП «Покровський центр ПМСД», відмовою від переведення на іншу роботу та відсутності інших вакантних посад чи роботи за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку Позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації. досвіду на момент отримання попередження про зміни в штатному розписі та на момент звільнення. Оскільки Відповідачем по справі при звільнені Позивача з займаної посади були повністю виконані приписи статтей 40,49-2 КЗпП України, та відсутністю інших вакантних посад чи роботи за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку Позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду на момент отримання попередження про зміни в штатному розписі та на момент звільнення то в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Представник відповідача КНП «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області Притула С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав, зазначених у відзиві на позов. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що її запросила директор, де були присутні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] запропонували перейти на нову посаду, однак вона відмовилася за станом здоров`я. Звільнили її з 01.02.2025 року, оскільки скорочувалася посада юристконсульта. Це було не перше її попередження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює старшою сестрою в лікарні. В січні її запросила директор, де були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Попросили бути свідком обставин, за яких [PERSON] запропонували перейти на посаду фахівця із закупівель, однак остання відмовилася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що в закладі вирішили скоротити посаду юрисконсульта, оскільки на даний час вона є неактуальною. Необхідним був фахівець із закупівель. [PERSON] запропонували цю посаду ще за 2 місяці, однак вона відмовилася. Після чого запросили [PERSON] і [PERSON] в якості свідків. Надали посадову інструкцію для ознайомлення. [PERSON] запрошували двічі, однак вона відмовилася за станом здоров`я, не хотіла працювати на іншій посаді. За 2 місяції їй було повідомлено про це. Також складався акт відмови в грудні 2024 року. На даний час в штаті не маєж посади юристконсульта. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у грудні 2024 року була запрошеною в кабінет директора для підписання акта про відмову [PERSON] від запропонованої посади. Присутніми також були й [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] відмовилася підписати акт, сказавши, що в повідомленні не було зазначено про заплановане звільнення. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~Наказом №239§2 від 17.12.2003 року [PERSON] була прийнята на роботу до Покровської центральної районної лікарні на посаду юрисконсульта. Наказом №223§8 від 30.11.2011 року позивачку було звільнено по переводу до «Покровського центру ПМСД», де відповідно до наказу №67§1 від 01.12.2011 року вона була прийнята на посаду на посаду юрисконсульта. Відповідно до рішення Покровської селищної ради №P-2319-64/VII від 13.10.2020 року найменування Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської районної ради» змінено на Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської селищної ради Дніпропетровської області». Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно до наказу КНП «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року №88 «Про зміни у штатному розписі КНП «Покровський центр ПМСД», у зв`язку з виробничою необхідністю, а саме пошуком нових перспективних проектів, грантових програм для участі закладу та їх реалізації, директором Іриною Кочергою було наказано: перепрофілювати з 03 лютого 2025 року 1,0 посади юрисконсульта адміністративно-управлінського відділу на 1,0 посади фахівця з публічних закупівель та управління проектами адміністративно-управлінського відділу; заступнику директора з економічних питань [PERSON] внести зміни до штатного розпису; начальнику відділу кадрів [PERSON] попередити в установленому законом порядку юрисконсульта [PERSON] (а.с. 23). Листом-повідомленням від 02.12.2024 року №1 про зміну істотних умов праці, пов`язаних зі змінами у штатному розписі, у зв`язку з перепрофілюванням посади, позивачці було повідомлено, що відповідно до наказу директора КНП «Покровський центр ПМСД» від 29 листопада 2024 року «Про зміни у штатному розписі КНП «Покровський центр ПМСД» №88 посаду «юрисконсульт» буде перепрофільовано на посаду «фахівець з публічних закупівель та управління проектами» з 03 лютого 2025 року. [PERSON] прохали, протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати заяву про згоду або про відмову продовжувати роботу на новій посаді (а.с 24). Відповідно до акту від 02.12.2024 року №1, [PERSON] відмовилася від підписання вищевказаного повідомлення (а.с. 25). Листом-повідомленням від 30.01.2025 року №2 про заплановане вивільнення і переведення на новостворену посаду, позивачку було попереджено, що у зв?язку з перепрофілюванням посади юрисконсульта на посаду фахівця з публічних закупівель та управління проектами (наказ №88 від 29.11.2024 р.) про наступне звільнення з посади юрисконсульта адміністративно-управлінського відділу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 31 січня 2025 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Одночасно позивачці запропоновано переведення на посаду фахівця з публічних закупівель та управління проектами (а.с. 26). Відповідно до акту від 30.01.2025 року №2, [PERSON] відмовилася від підписання вищевказаного повідомлення (а.с. 27). Наказом №9-BK від 31.01.2025 року позивачка була звільнена з роботи 31 січня 2025 року, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу №88 від 29.11.2024 року «Про зміни у штатному розписі КНП «Покровський центр МСД», відмова від переведення на іншу роботу (а.с. 5). Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За правилами ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації (частина перша статті 21 КЗпП України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі №333/4779/20). Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (постанови Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі №199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі №210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі №\~487/2191/17, від 10 листопада 2022 року у справі №\~525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі №\~742/1209/18, від 30 січня 2020 року у справі №\~466/7604/17). Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які зможуть надати працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації. В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №303/798/17\~зазначено: «метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці з одночасною пропозицією іншої роботи в розумінні статті 49-2 КЗпП України є надання працівникові можливості завчасно визначитися з майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу». Дотримання двомісячного строку до моменту вивільнення працівника є обов`язковим при звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що призводить до розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця. Отже, цей строк є обов`язковим для роботодавця, так як, при цьому працівник не обмежений у праві припинити трудові правовідносини з власної ініціативи чи за угодою сторін (статті 36, 38 КЗпП України). Як вбачається з матеріалів справи, листом-повідомленням про заплановане вивільнення і переведення на новостворену посаду, позивачку було попереджено 30.01.2025 року, в той же час позивачку було звільнено 31.05.2025 року, тобто з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП України. Крім того, слід зауважити, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. У штатному розписі на 2025 рік, який затверджено 29.11.2024 року, посада юрисконсульта відсутня. Натомість, введено посаду фахівця з публічних закупівель та управління проектами. Разом з тим, у штатному розписі на 2025 рік, який затверджено пізніше, а саме 20.12.2024 року наявна посада юрисконсульта. Суд приходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівника, чим порушено трудові права позивачки, позивачку було попереджено про вивільнення без дотримання строків, а тому позовна вимога визнання наказу №9-ВК від 31.01.2025 року про звільнення [PERSON] , на підставі п. 1 ст.40 К3пП України незаконним та поновлення [PERSON] , на роботі на посаді юрисконсульта Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області» з 30 січня 2025 року підлягає задоволенню. У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (згідно із частиною першоюстатті 235 КЗпП України). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина другастатті 235 КЗпП України). Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець з власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). З огляду на положення пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Як вбачається з п. 2 вказаного Порядку у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Вирішуючи вимогу\~позивача про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність її\~задоволення, на дату подання позову до суду, тобто 28 лютого 2025 року вимушений прогул [PERSON] складає 29 календарних днів, середній заробіток за день під час вимушеного прогулу складає: 1060 грн. 95 коп. (середньоденна заробітна плата із розрахунку доходів за останні три місяці) х 29 (кількість календарних днів) - 30 767 грн. 55 коп. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 березня 2019 року в справі №191/81/17, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає вказану суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При вирішенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує обставини спору, характер правовідносин та положення, зазначені в ст. 237-1 КЗпП України, пунктах 3, 5, 8, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". При цьому судом враховано, що відповідач незаконно звільнив позивача, незаконне звільнення позивача вимагало суттєвих додаткових зусиль для організації його життя. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося з порушенням діючого законодавства про працю, їй заподіяні моральні страждання. З урахуванням наведеного, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, і як наслідок стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 5000 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про поновлення на роботі незаконно звільненої позивачки та стягнення заробітної плати. Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки права позивачки порушені діями відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3633,60 грн. пропорційно задоволеним вимогам (за вимоги визнати наказ №9-ВК від 31.01.2025 року про звільнення [PERSON] , на підставі п. 1 ст.40 К3пП України незаконним; поновити [PERSON] , на роботі на посаді юрисконсульта Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області» з 30 січня 2025; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської селищної ради Дніпропетровської області», код ЄДРПОУ - 37004278, на користь [PERSON] , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який на дату звернення із позовною заявою до суду становить 30 767 гривень 55 коп.), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Однак, у зв`язку з тим, що позивачкою не було сплачено судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди, а її вимоги в цій частині задоволені частково, то пропорційно задоволеним позовним вимогам судовий збір у сумі 908,40 грн. підлягає стягненню з позивачки на користь держави, оскільки за такою категорією спорів вона не звільнена від сплати судового збору, та 302,80 грн. - з відповідача. Отже, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 3936,40 грн.

Outcome: partial