Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свій позов мотивував тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частка квартири за адресою [ADDRESS] . У вересні 2024 року позивачу стало відомо від сестри про те, що переглядаючи документи матері вона знайшла заповіт, яким мати заповіла все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті своєму синові, [PERSON] , [INFO] . Сама сестра до нотаріуса не зверталась і не має такого наміру. 24.09.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Курбатової С.П. про прийняття спадщини. Однак постановою про відмовою у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] у зв?язку з пропуском строку на прийняття спадщини та відсутні докази про факт прийняття спадщини після смерті матері. З огляду на викладене, позивач просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Вінниці. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі в якості третьої особи Вінницьку міську раду. 09 січня 2025 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Курбатової С.П. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Вінниці. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) змінено статус учасника справи Вінницької міської ради із третьої особи на відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Вінницької міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини прийнято до провадження судді Шаміної Ю.А. та призначено судове засідання. У судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце підготовчого засідання в порядку, визначеному чинним законодавством. Представник позивача адвокат Гуща Я.В. надала суду клопотання (вх. №45221 від 21.05.2025), відповідно до якого просила розглянути справу без участі представника позивача на підставі наявних документів, позов просила задовольнити у повному обсязі, судові витрати просила залишити за позивачем. Представник відповідача ВМР Чуй В.П. також подав заяву (вх. №45226 від 21.05.2025) згідно якої просив розгляд справи проводити за відсутності представника ВМР, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову (вх. ЕП-23623 від 25.12.2025), у якій серед іншого остання зазначила, що у вересні 2024 року знайшла заповіт матері та передала його братові, на користь якого мати заповіла своє майно. До того про наявність заповіту [PERSON] не було відомо. Розгляд справи просила проводити без її участі про що нею подано відповідну заяву (вх. №ЕП-1543 від 06.02.2025). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Книги шостої ЦК України. Судом установлено, що 12 грудня 1972 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано 04 листопада 1982 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00013301439 від 14.01.2014 (а.с. 15). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.05.1975, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.10.1970 (а.с. 8- 8 зворот). [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2023, виданим Відділом ДРАЦС у м. Вінниця Центрального МУЮ (м.Київ) (а.с. 9). 19.11.2014 [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №2-2372, та на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла синові [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу її майна, зокрема входить: 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1993, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів на підставі його рішення від 29.07.1993 №515 (а.с. 11). 24 вересня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. було заведено спадкову справу №10/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 49-64). 24 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Курбатової С.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Курбатової С.П. від 25 вересня 2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю доказів про факт прийняття спадщини після смерті [INFO] його матері [PERSON] (а.с. 64). [PERSON] 26 листопада 2024 року звернувся до суду з вказаним позовом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто, за загальними правилами, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як слідує із матеріалів справи, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Таким чином строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, після смерті [PERSON] закінчився 30 квітня 2024 року. [PERSON] своєчасно заяви не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2022 року у справі №953/15603/20 зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Як на поважність причин позивач вказує на необізнаність про наявність заповіту на його ім`я. Суд розцінює наведені позивачем причини пропуску ним вказаного строку як поважні причини пропуску ним строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, судом установлено, що строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця сплив 30 квітня 2024 року, 24 вересня 2024 року позивач звернувся до нотаріальної контори, а 26 листопада 2024 року пред`явив позов до суду, тобто пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Суд зазначає, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог. Вказана позиція узгоджується з висновками, зробленими Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №681/203/17-ц. Суд також звертає увагу, що позивач є єдиним спадкоємцем, хто має намір прийняти спадщину, інші спадкоємці, що виразили б свою волю на прийняття спадщини, відсутні, тому суд вважає, що існують підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Оцінюючи пропуск строку позивачем, суд враховує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також загальні засадами цивільного законодавства: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи викладене, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а тому суд вважає достатнім визначити строк для прийняття спадщини тривалістю два місяці. Разом з тим, вказані вимоги не підлягають задоволенню до відповідача [PERSON] з огляду на наступне. Визначення відповідача, предмета та підстав спору є виключним правом позивача, натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Подібна правова позиція є усталеною та міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18). В контексті обставин справи, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, які пред`явив, окрім Вінницької міської ради, до [PERSON] . Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як установлено судом [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не порушує права інших спадкоємців, оскільки спадщину ні хто не прийняв, а тому належним відповідачем у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18 (провадження №61-40424св18), від 23 березня 2020 року у справі №394/8/19 (провадження №61-1404св20). Щодо розподілу судових витрат, позивач просив залишити судові витрати за ним.

Outcome: partial