Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити його на посаді продавця-консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка"; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна\~покупка" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 12 червня 2024 року прийнятий на роботу на посаду продавця-консультанта підрозділу 2138А за адресою [ADDRESS] Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка". 01 листопада 2024 року наказом переведено на роботу на посаду продавця-консультанта підрозділу 2136А за адресою [ADDRESS] Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка". В наказі про переведення зазначено тимчасово, при цьому строк на який його переведено не вказано. Вказане свідчить, що при переведенні на іншу роботу трудовий договір з ним було переукладено на невизначений строк. Тому, підстави для звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП України відсутні. Наказом відповідача від 29 листопада 2024 року №ЛФ000010176 припинено трудовий договір з [PERSON] з 30.11.2024 року, згідно пункту 2 статті 36 КЗпПУкраїни. Копія наказу про звільнення отримана ним 02.12.2024 року. Вважає дату звільнення неправильною, оскільки 30.11.2024 року припадає на неробочий день, тому звільнення мало бути 29.11.2024 року. Розрахункові кошти виплачені не вчасно. Ухвалою від 27 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач просить справу розглянути за наявними у ній матеріалами, позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місцезнаходження ТОВ "Вигідна покупка", зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інформація про зміну місцезнаходження відповідача у справі відсутня. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1\~ст.280 ЦПК України\~умов суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 12 червня 2024 року [PERSON] прийнятий на роботу з 12.06.2024 по 30.11.2024 на посаду продавця-консультанта структурного підрозділу 2138А за адресою [ADDRESS] Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка". (а.с.16) 01 листопада 2024 року наказом про переведення на іншу роботу [PERSON] переведено тимчасово з 01.11.2024 року на посаду продавця-консультанта підрозділу 2136А за адресою [ADDRESS] Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка". В наказі про переведення зазначено тимчасово, при цьому строк на який його переведено не вказано. \~ \~ \~ \~Наказом від 29 листопада 2024 року №ЛФ000010176 про припинення трудового договору [PERSON] звільнено з 30.11.2024 року, з посади продавця-консультанта підрозділу 2136А за адресою [ADDRESS] , згідно пункту 2 статті 36 КЗпПУкраїни закінчення строку трудового договору. Копія наказу про звільнення надіслано 29.11.2024 позивачу та отримано ним 02.12.2024 року. Відповідно до розрахункового листка за листопад 2024 року, позивачу нараховано за 21 день заробітну плату та компенсацію за відпуску. Згідно з ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно доч.1,2ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. За частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Згідно з ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3)таким,що укладається на час виконання певної роботи. Згідно з ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Таким чином, волевиявлення позивача на укладення строкового трудового договору підтверджується особисто написаною заявою від 11.06.2024 року. Протягом дії строкового трудового договору позивач просив перевести його на роботу до підрозділуза адресою [ADDRESS] за посадою продавець-консультант з 01.11.2024 року, заява Лобанова від 31.10.2024 року (а.с.16). \~ \~ \~ \~01 листопада 2024 року наказом переведено на роботу на посаду продавця-консультанта підрозділу 2136А за адресою [ADDRESS] Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка". В наказі про переведення зазначено тимчасово, при цьому строк на який його переведено вказано з 01.11.2024, без кінцевої дати. Вказане свідчить, що при переведенні на іншу роботу трудовий договір з ним було переукладено на невизначений строк. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КзпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23) У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17. Під час судового розгляду справи встановлено та не заперечується позивачем, що з 01.12.2024 [PERSON] на роботу не виходив, а відповідача, в свою чергу, вимагав припинення трудових правовідносин, підписавши 29.11.2024 року наказ про припинення трудового договору з [PERSON] з 30.11.2024. Однак, оскільки Наказом від 01 листопада 2024 року [PERSON] переведено на роботу на посаду продавця-консультанта підрозділу 2136А за адресою м.Рівне вул.Грушевського,13 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна покупка", без кінцевої дати, вказане свідчить, що при переведенні на іншу роботу трудовий договір з ним було переукладено на невизначений строк. Відповідач зворотнього суду не довів. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. На підставі наведеного наявні підстави вважати, що звільнення позивача є незаконним, а позов підставний та такий, що підлягає до задоволення. Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантується громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України, статті 240-1 КЗпП України та статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982» дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Саме такі правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року по справі № 6-33цс14. Наведені обставини безспірно вказують на те, що відповідачем не було виконано передбачений законом обов`язок по працевлаштуванню працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, згідно якого роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. У зв`язку такими обставинами, позивачка підлягає поновленню на роботі в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області на посаді заступника начальника відділу по роботі з персоналом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області з 23 квітня 2019 року. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно наданих позивачем документів про виплату заробітної плати, та відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, за період вимушеного прогулу, а саме з 01.12.2024 року по 20.05.2025 року, стягненню підлягає середній заробіток у розмірі 56486 грн. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2024 року по 20.05.205 року, стягненню підлягає середній заробіток у розмірі 56486 грн. При цьому, відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави \~судовий збір\~в сумі 1211 гривень 20 коп.

Outcome: approved