Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, вказуючи на те, що між ним та відповідачкою 27 серпня 2020 було укладено шлюб у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №92. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . В нього з відповідачкою були теплі, дружні сімейні стосунки побудовані на взаємоповазі та любові один до одного. Відповідачка від першого шлюбу має двох доньок, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , для яких він фактично став батьком, оскільки їх біологічний тато не підтримує жодних стосунків з дочками. У жовтні 2024 року відповідачка йому повідомила, що в неї є інший чоловік з яким вона хоче створити нову сім`ю, зібрала свої речі і речі доньок від першого шлюбу, забрала дочок і переїхала проживати окремо. Сина відповідачка лишила йому, з листопада 2024 року відповідачка фактично не спілкується з сином і він перебуває на повному його утриманні та вихованні, [PERSON] повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] . Він працює асистентом вчителя у Бориславській ЗЗСО І-ІІІ ст. №7, сина допомагає виховувати його мати - [PERSON] . Відповідачка неодноразово в розмові наголошувала йому, що вона не бажає проживати з ним однією сім`єю та виховувати спільну дитину, оскільки має двох дітей від першого шлюбу і бажає створювати нову сім`ю з іншим чоловіком, що фактично призвело до подання цього позову. Відповідно до ухвали судді Бориславського міського суду Львівської області від 12.05.2025 року по справі відкрито загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання. Від позивача в підготовче судове засідання надійшла до суду заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради Подставек Г. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та визнають. Від відповідачки до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились та надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 27 серпня 2020 року, між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було укладено шлюб у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №92. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Суду представлений Акт обстеження умов проживання від 18.04.2025, складений посадовими особами служби у справах дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, в якому вказано, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окреме спальне місце, шафу для одягу, куток розвитку. Стосунки традиції сім`ї - сім`я [PERSON] не повна, батько один виховує сина, належним чином дбає про його стан здоров`я, мати дитини з сім`єю не проживає. Суду також представлена характеристика, надана завідуючою закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №17 «Пролісок» Бориславської міської ради Львівської області 30.04.2025 року, в якій зазначено, що [PERSON] є батьком [PERSON] 2021 року народження. Протягом всього відвідування дитиною дошкільного закладу батько проявляв себе як уважний, відповідальний та турботливий. З боку батька забезпечується належний догляд, дотримання режиму, охайний зовнішній вигляд дитини, регулярне відвідування, а також позитивний психологічний клімат у спілкуванні з дитиною. Можуть зробити висновок, що батько дійсно здійснює фактичний догляд та опіку над дитиною, забезпечує належні умови для її розвитку, виховання та соціалізації. З представленої суду Психологічної характеристики наданої практичним психологом вбачається, що [PERSON] має сформований позитивний емоційний зв`язок з батьком - [PERSON] . У присутності батька дитина почувається спокійно, впевнено, демонструє довіру та відчуття безпеки. Марк з задоволенням згадує спільні заняття з батьком, зазначає, що отримує від нього достатньо уваги, турботи та підтримки. У бесідах дитина висловлювала бажання залишитися проживати з батьком. З наданого Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» вбачається, що [PERSON] [INFO] станом на 06.05.2025 року є особою, стосовно якої відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає неможливим в подальшому зберегти сім`ю, оскільки шлюб сторін носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний. Відповідно до частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним. У всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Частиною 5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, що остання підтверджує наданою суду заявою про визнання позову, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved