Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

04 березня 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 12 січня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був укладений кредитний договір № 104149316 (далі - Договір). Вказаний Договір було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «МІЛОАН» виконало свої обов`язки за Договором та надало [PERSON] кредитні кошти. 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем був укладений договір, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, зокрема: до [PERSON] за кредитним договором № 104149316. У зв`язку з невиконанням умов Договору у відповідачки виникла заборгованість в сумі 11387,70 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5640,00 грн, заборгованості за процентами - 4547,70 грн, та заборгованості за комісією - 1200,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Ухвалою судді від 11 березня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 09 квітня 2025 року. 26 березня 2025 року до суд надійшов відзив на позов, у якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивачем надано не повний договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до неї, оскільки після пункту 2.2.2. наступним пунктом є 9.3. У зв`язку з цим неможливо встановити ні ціну продажу, ні розмір права грошової вимоги. Також акт прийому-передачі не містить загальної суми заборгованості, що відступається на користь позивача, оскільки є відредагованим. Крім того, позивачем не було додано Реєстру боржників, яким визначається право вимоги та який є додатком № 1 до договору факторингу. Доданий до позову витяг з реєстру боржників сформований в односторонньому порядку позивачем та не містить підпису представника ТОВ «Мілоан». Також у відзиві [PERSON] зазначила, що позивачем не додано жодного первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував факт отримання відповідачкою кредитних коштів. Надане позивачем платіжне доручення по кредитному договору № 104149316 не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, надані позивачем документи не містять інформації щодо номера банківської карти [PERSON] , зарахування кредитних коштів. Зокрема, відповідачка зазначила, що було безпідставно нараховано проценти поза межами строку кредитування. 01 квітня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що відповідачка підписала договір електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до чинного законодавства та усталеної судової практики. Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами представник позивача зазначив, що умовами кредитного договору було визначена процента ставка в розмірі 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Крім того, умовами кредитного договору була передбачена сплата процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України після спливу строку кредитування. Щодо ненадання документів первинного бухгалтерського обліку представник позивача зазначив, що вказаною інформацією володіє лише банківська установа, в якій відкритий рахунок на ім`я позичальника, тому заявив відповідне клопотання про витребування доказів. Щодо відступлення права вимоги представник позивача просив долучити до матеріалів справи платіжну інструкцію про оплату за відступлення права вимоги за договором факторингу. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 09 квітня 2025 року ухвалою суду зобов`язано АТ «Сенс Банк» надати інформацію щодо [PERSON] , у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 20 травня 2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 2-4). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, у відзиві на позов просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 48-52, 96). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 12 січня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» в електронному вигляді укладено договір про споживчий кредит № 104149316 (далі - Договір) (а.с. 5-9). Згідно умов Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума кредиту становить 6000,00 грн строком на 30 днів з 12 січня 2021 року (п. 1.2. та 1.3. Договору). Пунктом 1.5.1. Договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 1200,00 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. та п. 1.6. Договору, проценти за користування кредитом: 2700,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно із пунктом 2.3.1. Договору продовження указаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua за посиланням https://tengo.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч., сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за ставкою, визначеною п. 1.5.2. Договору. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишалась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору (п. 2.3.1.2. Договору). Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Пунктом 6.1. Договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2. Договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний телефонний номер Позичальника , а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер [NUMBER] . Після укладення цей Кредитний договір надається (надсилається) Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Також, у Договорі були зазначені анкетні дані відповідачки [PERSON] , зокрема: РНОКПП [NUMBER] , телефон [NUMBER] . До позову було додано Паспорт споживчого кредиту № 104149316 та Графік платежів за договором про споживчий кредит 104149316 від 12 січня 2022 року (звор. а.с. 9, а.с. 10), які не містять підпису відповідачки [PERSON] . Згідно з копією платіжного доручення 38016726 від 12 січня 2022 року на карту [NUMBER] , яка належить [PERSON] , ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти в сумі 6000,00 грн згідно договору 104149316 (а.с. 11). Відповідно до наданої АТ «Сенс Банк» виписки по рахункам [PERSON] 12 січня 2022 року останній було зараховано переказ на суму 6000,00 грн (а.с. 100-101, 102). Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення [PERSON] , відповідачці нараховувалися проценти, [PERSON] сплачувалася комісія, проценти та частково погашалась заборгованість (а.с. 17). Відповідно до розрахунку заборгованості, зазначеного у позовній заяві, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 104149316 в сумі 11387,70 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5640,00 грн, заборгованості за процентами - 4547,70 грн, та заборгованості за комісією - 1200,00 грн (а.с. 2-4). 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступив Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (а.с. 78-82). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] (зазначена під порядковим № 33609) в сумі 11387,70 грн, з яких: 5640,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4547,70 грн - заборгованість за процентами, 1200,00 - заборгованість за комісією (а. с. 16). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. Доводи відповідачки щодо непідтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» повністю спростовуються наданими позивачем доказами. Так, представником позивача було надано копію повного тексту договору факторингу № 16072024, в якому зазначено, зокрема, загальна сума прав вимоги (п. 3.2.) та ціна продажу (п. 3.3.). Щодо відсутності в Акті прийому-передачі загальної суми заборгованості суд зазначає, що вказаним документом було підтверджено перехід права грошової вимоги до боржників на підставі договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року. У свою чергу, договір факторингу № 16072024 містить інформацію про загальну суму заборгованості, тому доводи відповідачки не заслуговують на увагу та жодним чином не спростовують факт переходу права грошової вимоги до позивача. Також зауваження відповідачки щодо неналежної форми реєстру боржників до договору факторингу не заслуговують на увагу, оскільки позивачем був наданий реєстр боржників, який містить підписи обох сторін договору факторингу № 16072024. Під порядковим номером 33609 зазначена відповідачка [PERSON] та сума заборгованості за кредитним договором № 104149316. У порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що 12 січня 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит відповідно до чинного законодавства. Указаної обставини сторона відповідачки не оспорює, як і не оспорює правомірність нарахування позивачем заборгованості за комісією у сумі 1200,00 грн. У той же час [PERSON] зазначила, що стороною позивача не було надано належних доказів перерахування відповідачці кредитних коштів в сумі 6000,00 грн. також вона вказала у відзиві, що матеріали справи не містять інформації щодо банківської картки [PERSON] . Вищевказані обставини повністю спростовуються наданими на виконання ухвали суду АТ «Сенс Банк» доказами, які були досліджені судом. У виписці по рахункам [PERSON] , сформованій АТ «Сенс Банк», зазначено, що 12 січня 2022 року відповідачці було зараховано переказ на суму 6000,00 грн. Відповідачкою не було надано доказів, які б підтверджували, що вказані кошти надійшли їй від іншої особи, а не від АТ «Сенс Банк». У зв`язку з цим позовна заява в частині стягнення із відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5640,00 грн та заборгованості за комісією у розмірі 1200,00 грн підлягають до задоволення. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд вважає доводи [PERSON] обґрунтованими та звертає увагу на наступне. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України, застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу, що є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Сторонами договору про споживчий кредит узгоджено строк його виконання - 30 днів, упродовж яких кредитор,

Outcome: partial