Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У березні 2025 року позивач Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль (далі - АТ Криворізька теплоцентраль) звернулось до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ Криворізька теплоцентраль за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, яке відповідно до положень Житлового кодексу УРСР, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Про теплопостачання, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . 01 лютго 2021 року між АТ Криворізька теплоцентраль та відповідачем укладено договір реструктуризації заборгованості за послугу з централізованого та гарячого водопостачання № 2247 за умовами якого сторони домовились про реструктуризацію заборгованості, що виникла у боржника станом на 01 січня 2021 року та не погашена на дату укладення договору у розмірі 72572,62 грн. За вказаним договором встановлено обов`язкову щомісячну суму платежу з погашення заборгованості, що реструктуризується за період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 3023,86 грн. Укладення цього договору свідчить про те, що відповідач визнав наявність у нього заборгованості за надані позивачем послуги та зобов`язався її сплатити. Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором реструтуризації № 2247 від 01 лютого 2021 року та станом на дату подання позовної заяви до суду відповідач має заборгованість у сумі 50596,80 грн. Позивач просить стягнути з відповідача за свою користь заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за договором реструктуризації у розмірі 42572,62 грн., а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останнього суму інфляційних витрат у розмірі 5156,06 грн., 3 % річних у розмірі 1305,99 грн., пеню у розмірі 1562,13 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що відповідач не був зареєстрований, не проживав та є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , де обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії. У період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2023 року відповідач не був індивідуальним споживачем послуг з теплопостачання. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обов`язку відповідача нести витрати по утриманні квартири за вище вказаною адресою, як споживача або власника житла, а договір реструктуризації заборгованості укладається з споживачем послуг. Відповідач зареєстрований за іншою адресою, доказів щодо обов`язку відповідача, як споживача або власника, нести відповідальність зі сплати заборгованості за постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2023 року суду не надано, відповідач вважає, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення за вказаною адресою. Крім того, позивач пропустив\~загальний строк\~позовної давності\~у межах якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного права.\~Останній раз\~коли була\~здійснена оплата\~за теплопостачання\~-\~грудень 2021 року, що відображає детальний розрахунок заборгованості, доданий позивачем, як додаток до позову. З позовом відповідач звернувся лише 27 березня 2025 року, тобто через 3 роки і 4 місяці. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства Криворіжтепломережа до Державного підприємства Криворізька теплоцентраль до Державного підприємства Криворізька теплоцентраль передано об`єкти теплопостачання в Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста (а.с.13). Згідно Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03 вересня 2013 року за № 532, ДП Криворізька теплоцентраль доручено прийняти функції забезпечення теплової енергією (опалення та гаряче водопостачання) від КПТМ Криворіжтепломережа у Довгинцевському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста, прийняти на балансовий облік об`єкти теплопостачання у зазначених районах міста в порядку, визначеному чинним законодавством України (а.с.12 зворот). 01 лютого 2021 року відповідач звернувся до АТ Криворізька теплоцентраль із заявою про укладення договору про реструктуризацію заборгованості за опалення станом на 01 січня 2021 року на суму 72572,62 грн. строком на 24 місяці. Зобов`язався своєчасно рівними платежами сплачувати заборгованість, а також щомісячні нарахування в опалювальний період (а.с.28 зворот). 01 лютого 2021 року між АТ Криворізька теплоцентраль та відповідачем укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послугу з централізованого та гарячого водопостачання № 2247 за умовами якого підприємство надає боржнику розстрочку у погашенні заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що утворилась станом на 01 січня 2021 року на суму 72572,62 грн. Щомісячна сума платежу з погашення реструктуризованої заборгованості за період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2023 року становить 3032,86 грн. (а.с.28). Згідно п.2.2 договору підприємство має право: приймати рішення про дострокове припинення договору про реструктуризацію у разі у разі дострокового погашення реструктуризованої заборгованості, відчуження боржником житлового приміщення (купівлі-продажу, обмін, дарування квартири, оформлення спадку, відмова від послуг теплопостачання), подання громадянином документів з недостовірними відомостями. Боржник зобов`язаний забезпечити своєчасне погашення боргу за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а саме щомісячно здійснювати погашення реструктуризованої заборгованості, відповідно до п.1 цього договору; у раз відчуження житлового приміщення, сплатити невнесену суму реструктуризованої заборгованості у повному обсязі, не пізніше одного місяця з дня укладення договору відчуження (п.2.3 договору). Згідно п.3 договору, за порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до\~ч.1-3\~ст.626\~ЦК України,\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Договір\~є одностороннім,\~якщо одна\~сторона бере\~на себе\~обов`язок\~перед другою\~стороною вчинити\~певні дії\~або утриматися\~від них,\~а друга\~сторона наділяється\~лише правом\~вимоги,\~без виникнення\~зустрічного обов`язку\~щодо першої\~сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК\~України,\~суд\~оцінює\~докази за\~своїм\~внутрішнім\~переконанням,\~що\~ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у\~справі доказів.\~ Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, між сторонами укладено договір реструктуризації заборгованості від 01 лютого 2021 року, що підтверджує факт існування між сторонами договірних відносин, зокрема зобов`язання відповідача щомісячно сплачувати суму платежу за погашення заборгованості, що реструктуризується на період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2023 року у сумі 3023,86 грн. протягом 24 місяців, при цьому відповідач порушив взяті на себе зобов`язання. Таким чином, обов`язок відповідача щодо сплати заборгованості виник саме на підставі умов договору реструктуризації, а не загальних норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено обов`язок споживача сплачувати вчасно отримані послуги. Отже, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності у відповідача обов`язку сплачувати заборгованість за постачання теплової енергії за спірний період, оскільки відповідач не є власником квартири, де обліковується заборгованість або споживачем послуг з постачання теплової енергії, у зв`язку з тим, що обов`язок відповідача погасити заборгованість за послугу з централізованого опалення виникає з договору № 2247 від 01 лютого 2021 року, який особисто підписаний відповідачем. При цьому, за умовами договору відповідач зобов`язався погасити заборгованість, що утворилась станом на 01.01.2021 року, тобто у період його користування наданими послугами з опалення. Вказаний договір не оспорений і частково виконувався відповідачем, що свідчить про визнання ним свого обов`язку з погашення заборгованості. З наданого розрахунку заборгованості, який перевірений судом та не спростований відповідачем, вбачається, що борг за договором реструктуризації заборгованості № 2247 від 01 лютого 2021 року становить 72572,62 грн. станом та 01.01.2021 року і відповідачем за період з лютого 2021 року по грудень 2024 року частково сплачено 30 000 грн., залишок неповернутого боргу складає 42572,62 грн. (а.с.14), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені, суд виходить з такого. Згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частині 1, 3 статті 549\~ЦК\~України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Крім того, п.45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~№\~206\~від\~05\~березня\~2022 року\~ Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~№\~1405\~від\~29\~грудня\~2023 року, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни та\~пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану\~викладено в такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених\~наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285). Таким чином, до періоду нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року, підлягає застосуванню\~постанова Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, в редакції чинній до 29 грудня 2023 року, а саме до внесення вищенаведених змін. Натомість, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків, 3 % річних та пені за період з жовтня 2021 року по лютий 2023 року. Перевіривши надані\~позивачем\~розрахунки,\~суд\~дійшов\~висновку,\~що\~з\~відповідача підлягають\~стягненню\~на\~користь позивача\~за\~період\~з жовтня\~2021\~року по 23 лютого 2022 року інфляційні втрати у розмірі 1164,56 грн., 3 % річних у розмірі 297,18 грн., а також пеня у розмірі 334,74 грн. (а.с.15-16). Відповідно до ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України\~стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже,\~з\~відповідача\~на користь\~позивача\~необхідно\~стягнути суму\~понесених\~ним\~судових витрат\~у\~розмірі\~частки задоволених\~позовних\~вимог,\~що\~становить\~2655,30\~грн.\~(44369,10\~грн.\~*\~3028\~грн.\~/\~50596,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial