Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 1892335 від 08.05.2021 в сумі 7872,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2400,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5472,00 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.05.2021 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1892335 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір, остання підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на таких умовах: Сума виданого кредиту: 2400,00 гривень. Дата надання кредиту: 08.05.2021. Строк кредиту: 30 днів. Цільове призначення - на споживчі потреби. Стандартна процентна ставка - 1,90 % в день. Згідно з п. 2.1 Кредитного договору, Кредит надається Товариством, в межах дії Договору про надання коштів шляхом кредитування у безготівковій формі та перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта. Виписка з особового рахунку за кредитним договором указує на те, що станом на 19.02.2022 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7872,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2400,00 грн, простроченої заборгованості за процентами - 5472,00 грн. 24 грудня 2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА Україна" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого перше відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, у системі "Електронний суд" сформував заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 68-69), а в сформованій заяві від 23.04.2025 не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с. 75-77). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення за останнім відомим місцем реєстрації копії ухвали про відкриття провадження у справі, де вказана дата призначеного судового засідання, та позовної заяви з описом (а.с. 67), й повістки про виклик до суду (а.с. 90), а також шляхом опублікування виклику до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 92), що є належним повідомленням у силу вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідачки невідоме. Причин неявки не повідомила, відзиву та будь-яких заяв і клопотань щодо процесуальних питань від неї до суду не надходило. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 20 лютого 2025 року позивач у системі "Електронний суд" сформував позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку адресував у Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області. Згідно з ухвалою від 20.02.2025, суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області передав цивільну справу за позовною заявою ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КЕШ ТУ ГОУ" за підсудністю до Долинського районного суду Івано-Франківської області. До Долинського районного суду Івано-Франківської області справа надійшла 17.03.2025. Згідно з ухвалою від 20.03.2025, суд відкрив провадження у даній справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребував у позивача розрахунок заборгованості, який проведений первісним кредитором. 31 березня 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував заяву, до якої долучив розрахунок заборгованості, а також просив проводити розгляд справи за його відсутності. 23 квітня 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував заяву про розподіл судових витрат з додатками, які попередньо направив відповідачці. Також не заперечив проти заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень за останнім відомим місцем проживання та опублікування виклику на вебсайті, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзив на позов не подавала, позивач через свого представника не заперечив проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про доцільність проведення заочного розгляду справи та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому з урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: суд установив, що [PERSON] звернулася до ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" з метою отримання споживчого кредиту, у зв`язку з чим ознайомилася з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, про що свідчить підписаний нею електронним підписом Паспорт споживчого кредиту (а.с. 33-34). Після ознайомлення із основними умовами кредитування 08 травня 2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено договір № 1892335 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 12-22). Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А501. Довідка про ідентифікацію підтверджує, що [PERSON] була ідентифікована ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" шляхом направлення останній одноразового ідентифікатора А501 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 35). Вказаний номер телефону зазначений у договорі № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.1 договору № 1892335, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Згідно із п. 1.2, 1.3 договору № 1892335, на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту - 2400,00 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Відповідно до п. 1.4 договору № 1892335, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2 Договору. Знижена процентна ставка становить 0,76 % в день, яка застосовується на таких умовах. Якщо клієнт у межах строку, визначеного в п. 1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, клієнт як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандарнтою процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.3 Догвоору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Згідно з п. 1.8 договору № 1892335, мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби. Як визначено п. 2.1 договору № 1892335, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Порядок продовження строку користування кредитом, автопролонгація визначені п. 4 договору № 1892335. Так, у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору (п. 4.1.1). Сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автомативне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п. 4.2.1). Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії Договору та строку користування кредитом із закінченням строку кредиту та продовженого строку кредиту ще на 15 календарних днів (п. 4.2.2). Сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому розділом 3 Договору за стандартною процентною ставкою у відповідності до п. 1.5.1 Договору (п. 4.2.3). Загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (п. 4.2.5). Договір припиняється в день повного повернення клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафу/пені за прострочення виконання грошового зобов`язання (за наявності). Датою закінчення строку дії договору є дата надходження повної суми заборгованості за договором на рахунок Товариства (п. 4.2.6). У випадку неналежного виконання клієнтом зобов`язань за договором, зокрема, але не виключно порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, настають умови дострокового виконання зобов`язань (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначено в повідомленні за вих. № 19506-0403 від 04.03.2024, ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, підтвердило успішне перерахування 08.05.2021 на картку [NUMBER] коштів у розмірі 2400,00 грн (а.с. 36). Як установлено з розрахунку заборгованості за договором № 1892335 від 08.05.2021, який проведений ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 23.12.2021 становить 7872,00 грн, з яких 2400,00 грн - сума виданого кредиту, 5472,00 грн - залишок по відсотках. Відсотки нараховані за період з 08.05.2021 до 03.11.2021. При цьому з 08.05.2021 до 04.06.2021 нараховувались відсотки в розмірі 0,76 % в день, з 05.06.2021 до 03.11.2021 - 1,9 % в день. Мали місце сплати відсотків 04.06.2021 на суму 510,71 грн, 05.07.2021 на суму 1368,00 грн (а.с. 71-73). 24 грудня 2021 року ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" уклали договір факторингу № 02-24122001 (а.с. 37-40), згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за договором № 1892335 від 08.05.2021. Факт реального відступлення права вимоги підтверджується платіжними інструкціями, Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 (а.с. 41-42, 43), в яких серед іншого зазначено, що за [PERSON] за кредитним договором № 1892335 від 08.05.2021 рахувалася заборгованість в загальному розмірі 7872,00 грн (сума виданого кредиту 2400,00 грн+залишок по відсотках 5472,00 грн). Згідно з даними з виписки по особовому рахунку, наданої ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ", сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1892335 від 08.05.2021 складає 7872,00 грн, з яких прострочене тіло - 2400,00 грн, прострочені відсотки - 5472,00 грн (а.с. 44). ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" направило [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 1892335 від 08.05.2021, право вимоги за яким відступлено на підставі договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 (а.с. 45-47), проте така залишилась без задоволення. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ", непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з описаних норм законодавства, на підставі досліджених письмових доказів суд висновує, що відповідачка 08.05.2021 в електронній формі уклала з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" договір № 1892335, який підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказане свідчить про виникнення між [PERSON] та ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" кредитних правовідносин, до яких слід застосовувати вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного договору, ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" надало [PERSON] кредит у розмірі 2400,00 грн на 30 днів (з можливістю автопролонгації не більше як на 120 днів, включаючи період 30 днів), за користування якого мав право нараховувати занижену процентну ставку 0,76 % в день за дотримання певних умов та стандартну відсоткову ставку 1,90 % в день. Факт перерахування відповідачці кредитних коштів підтверджений належними доказами, що описано вище. Даний факт [PERSON] не заперечила, доказів на його спростування не надала. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, як і його певні умови недійсними не визнавалися. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як установив суд, 24.12.2021 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" було укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого від першого до другого перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 1892335. Оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження як факт укладення між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] договору № 1892335, так і факт перерахування першим останній кредитних коштів на зазначений ним у договорі рахунок, натомість доказів повернення таких матеріали справи не містять, позивач набув права вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу, що описаний вище, суд уважає, що в останнього виникло право вимагати повернення позики (право дійсної вимоги), а у відповідачки обов`язок по поверненню тіла кредиту в розмірі 2400,00 грн. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню позичкових коштів відповідачка суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування наданими їй коштами, натомість право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача у встановленому законом порядку, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення. Щодо виникнення за договором № 1892335 від 08.05.2021 обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та періоду, протягом якого вони нараховувалися, суд зважає на таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором встановлено, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за період з 08.05.2021 до 03.11.2021. Однак суд звертає увагу на те, що кредит надавався на 30 днів з максимальною автопролонгацією, яка обмежується загальною кількістю календарних днів за користування кредитом, яка не може перевищувати 120 календарних днів (включаючи період 30 днів та періоди пролонгацій). Тобто саме до 04.09.2021 (за 120 днів з дати отримання кредиту 08.05.2021) кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Тому, з урахуванням викладеного, суд уважає, що підставними до нарахування є відсотки, розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Виходячи з указаного, заборгованість за процентами станом на 04.09.2021 за спірним кредитним договором обґрунтовано становила 2736,00 грн, як це визначено в розрахунку заборгованості, оскільки нарахування відсотків здійснювалося в межах погоджених сторонами відсоткових ставок 0,76 % (2400грн*0,76%=18,24 грн) за період з 08.05.2021 до 04.06.2021 та 1,9% (2400грн*1,9%=45,60 грн) за період з 05.06.2021 до 04.09.2021. Відтак правомірно нарахованою заборгованістю за відсотками за користування кредитними коштами за договором № 1892335 від 08.05.2021, яка нарахована у межах строку кредитування, слід уважати 2736,00 грн. У кредитному договорі (п. 5.7) сторони також погодили, що у випадку неналежного виконання клієнтом зобов`язань за договором, зокрема, але не виключно порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, настають умови достроковго виконання зобов`язань (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). При цьому про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України позивач не заявляє, не наводить розрахунку процентів у зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за договором, не обгрунтовує відповідну процентну ставку, суму таких процентів, як і не надає такий розрахунок до матеріалів справи. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів після закінчення строку кредитування за договором слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки нараховування передбачених договором відсотків за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. До стягнення ж підлягають нараховані та несплачені відсотки в розмірі 2736,00 грн. З огляду на зазначене вище, враховуючи, що відповідачка порушила умови укладеного договору № 1892335 від 08.05.2021, право вимоги за яким набув позивач, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" слід стягнути 5136,00 грн, з яких: 2400,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 2736,00 грн заборгованості за нарахованим та несплаченими відсотками, а позов задовольнити частково. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 11), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідачки 5136,00 грн боргу, тому, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1580,37 грн (2422,40грн*65,24%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10500,00 гривень надав: - договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 з додатком № 1, який укладений між ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчуком С.В., в якому визначено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується виходячи з вартості годин роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (а.с. 48-50); - довіреність ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" від 30.12.2024, яка видана на ім`я адвоката Пархомчука С.В. (а.с. 51, 78); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Пархомчука С.В. (а.с. 52); - акт про отримання правової допомоги від 22.04.2025, згідно з яким адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" послуги з правової допомоги на суму 10500,00 грн, з яких: зустріч та консультація щодо кредитної заборгованості (1 год) - 2000 грн, складення та подання позовної заяви (2,5 год) - 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду (1,5 год) - 3000 грн, канцелярські витрати 500 грн (а.с. 79); - рахунок 22.04.2025-18 від 22.04.2025, в якому сума до сплати за надання правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 29.12.2023 становить 10500,00 грн та платіжну інструкцію № 37720 від 22.04.2025, про сплату вказаної суми (а.с. 85, 86); Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачка не заявляла клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не навела обставин, за яких, як на її думку, заява не підлягала би до задоволення, хоча докази про понесення таких витрат позивач направив їй для відома (а.с. 80-84). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд уважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6850,20 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам (10500грн*65,24%). На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 626, 628, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: partial