Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

16 січня 2024 року о 12.00 год. у с. Соколове, Чугуївського району, Харківської області по вул. Отакара Яроша, буд. № 137, [PERSON] під час керування транспортним засобом «ІКСО Samand», реєстраційний номер [NUMBER] , порушив вимоги п.п. 16.6, 2.3 «д» Правил дорожнього руху, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме змусив водія транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , з електроопорою. Згідно протоколу серії ААД № 289956, 16 січня 2024 року о 12:00 год. у [ADDRESS] , [PERSON] під час керування належним [PERSON] транспортним засобом «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під час виконання обгону не переконався, що транспортний засіб «ІКСО Samand», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду по тій самій смузі руху, та не надав сигналу про намір здійснення маневру поворот ліворуч, в результаті чого, за для уникнення зіткнення різко змінив швидкість та напрямок руху, в результаті чого відбувся наїзд на електроопору поблизу будинку [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] порушив п. 14.2 Правил дорожнього руху. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 17 липня 2024 року у справі № 621/266/24 встановлено наявність у діях відповідача [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян), однак у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі було закрито. При цьому, відповідно до вказаної постанови суду в діях водія [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що зумовило закриття провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, з огляду на частину 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені у справі № 621/266/24, мають значення та не підлягають повторному доведенню щодо правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З висновку експерта № 2386/2387 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 27.05.2024 вбачається, що кінцеве розташування автомобілів «Volkswagen Crafter» та «ІКСО Samand» на лівому узбіччі відносно їх напрямку руху свідчить про те, що на момент ДТП траєкторія руху обох автомобілів була направлена справа наліво. У даному варіанті розвитку дорожньої ситуації водій [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 12.3 ПДР України. Водій [PERSON] з моменту зміни напрямку руху автомобіля «ІКСО Samand» вліво опинився в умовах аварійної ситуації, в якій дії водіїв транспортних засобів вимогами ПДР України не регламентуються і повністю залежать від їх суб`єктивних якостей, оцінка яких не входить в компетенцію експерта автотехніка. Оцінка дій водія [PERSON] , який уникаючи зіткнення з автомобілем «ІКСО Samand» виконав маневр вліво та допустив на лівому узбіччі наїзд на електричну опору, суд може провести самостійно, виходячи з аналізу оцінки зібраних по справі матеріалів, враховуючи те, що при прямолінійному русі автомобіля «Volkswagen Crafter» зіткнення автомобілів не виключалося. Водій «ІКСО Samand» [PERSON] у даному варіанті дорожньої ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п.10.1 ПДР України. Технічна можливість уникнути ДТП для водія [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з ДТП. При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № 214063879(https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=D968AF3F6205DD0884A5409BF8420F25B34F8FF843039722FAB374C6A08F62B0EC5C0FB652705E1CD996B729C1F2D8ACD8167186273094C974DE15F6A01594B4CA977B711B61CAE4831C37285E4192BA), а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ІКСО Samand», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом № 217595703 https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=99AE70942BF22090006474ACD391ADA90178E261FFB19D4EBB186F4848D9ABE7413E3E30E93E990AE74B8A02EAA16938976B0DFC729613DD60963A9437ACD886845DF402A85EE5A7F8017983FFE187C3). Пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди електроопора знаходиться в експлуатації та обслуговується Зміївським РЕМ і перебуває на балансі АТ «Харківобленерго», інвентарний № 00500880/04. Відповідно до кошторису № 544/848 від 17.01.2024, вартість відновлюваних робіт електроопори складає 20\~068, 00 грн., для сплати яких АТ «Харківобленерго» висавило позивачу рахунок-фактуру № 544/848. \~ \~ \~ \~15.02.2024 року позивач сплатив АТ «Харківобленерго» 20\~068, 48 грн. із призначенням платежу «сплата за нанесений збиток «рахунок-фактура #544/848». \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу приписів статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно з частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Водночас, на момент виникнення спірних правовідносин, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України були врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Пунктом 36.4. статті 36 Закону № 1961-IV (чинним, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Пункт 38.1.1 статті 38 вказаного Закону(чинним, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. У даному випадку судом встановлено, що зіткнення автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача з електроопорою відбулось внаслідок порушення відповідачем п. 16.6. Правил дорожнього руху, оскільки останній не надав перевагу у русі транспортному засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме змусив водія транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] з електроопорою. При цьому, позивач з моменту зміни напрямку руху опинився в умовах аварійної ситуації, в якій дії водіїв Правилами дорожнього руху не регламентовані і залежать від їх суб`єктивних якостей. Під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення судом встановлено відсутність в діях позивача порушень п. 14.2.б Правил дорожнього руху, оскільки він здійснював обгін автомобіля під керуванням відповідача в активній фазі, тобто правомірно міг розраховувати на те, що відповідач, керуючи транспортним засобом та маючи намір здійснити поворот ліворуч буде виконувати Правила дорожнього руху та не заважати завершенню обгону свого автомобіля. Таким чином, в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (постанова Зміївського районного суду Харківської області від 17.07.2024 у справі № 621/266/24). При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № 214063879(https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=D968AF3F6205DD0884A5409BF8420F25B34F8FF843039722FAB374C6A08F62B0EC5C0FB652705E1CD996B729C1F2D8ACD8167186273094C974DE15F6A01594B4CA977B711B61CAE4831C37285E4192BA), а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ІКСО Samand», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом № 217595703 https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=99AE70942BF22090006474ACD391ADA90178E261FFB19D4EBB186F4848D9ABE7413E3E30E93E990AE74B8A02EAA16938976B0DFC729613DD60963A9437ACD886845DF402A85EE5A7F8017983FFE187C3). Однак, позивач не повідомив страховика про прийняте рішення щодо відшкодування спричиненої АТ «Харківобленерго» матеріальної шкоди, не узгоджував з ним розмір страхового відшкодування, складений Зміївським РЕМ АТ «Харківобленерго» кошторис № 544/848, а саме відшкодування було здійснено на користь АТ «Харківобленерго» до повідомлення на ім`я страховика про страховий випадок та заяви про страхове відшкодування. Таким чином, позивач без погодження із страховиком взяв на себе обов`язки страхувальника та, виплативши майнову шкоду замість винної особи, не погодив розмір таких витрат із страховиком. Позивачем не\~доведено наявності\~у нього\~обов`язку\~з відшкодування\~АТ «Харківобленерго»,\~здійснення виплати\~страхового відшкодування\~у відповідності\~до умов\~укладеного договору\~страхування та\~згідно з\~вищенаведеними нормами\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків в сумі 20\~068, 48 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10\~000, 00 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У даному випадку, саме неправомірні дії відповідача змусили позивача різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter» під керуванням позивача з електроопорою. При цьому, участь позивача у дорожньо-транспортної пригоді, зіткнення з електроопорою та пошкодження майна призвело до виникнення сильного стресу, обумовленому переляком, переживанням та побоюванням за своє життя, що безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, у зв`язку з чим посилання представника відповідача на відсутність будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди суд вважає безпідставним. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині того, що вина [PERSON] постановою суду у справі про адміністративне правопорушення не встановлена, оскільки провадження у справі судом закрито на підставі статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення з наступних підстав. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 645/6088/18. Однак, представником відповідача не було надано належних доказів щодо відсутності вини відповідача, тоді як цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на вищевикладене, враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, пропорційності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4\~000, 00 грн. У зв`язку з цим, вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial