Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

16.10.2024 року представник позивачки подав до суду позовну заяву до відповідача про звільнення майна з-під арешту, в якому просить скасувати арешт та припинити розшук автомобіля «KIA CLARUS», ідентифікаційний номер [NUMBER] , що були накладені постановою державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по виконавчому провадженню №46314684 від 28.01.2015 р. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] 26.05.2021 р. відповідно до договору купівлі-продажу придбала автомобіль «KIA CLARUS» та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У 2023 р. [PERSON] мала намір продати належний їй транспортний засіб, проте під час спроби реєстрації договору купівлі-продажу було встановлено, що автомобіль знаходиться під арештом та у розшуку на підставі постанови державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по виконавчому провадженню №46314684, в якому вона не являється боржником. Накладений арешт та розшук автомобіля обмежує права позивачки відносно її майна та є для неї тягарем, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка до суду не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі ПАТ «Фінанс банк», [PERSON] , [PERSON] , до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, правом на подання відзиву не скористались. Представники третіх осіб - Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Регіонального сервісного центру в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Приймаючи до уваги викладене, з огляду на позицію сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею автомобіля «KIA CLARUS», ідентифікаційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 26.05.2021 р. (а.с. 6 зворот). Згідно з відповіддю ТСЦ МВС №6350 від 20.04.2024 №31/32/6350-57, 26.05.2021 р. при перереєстрації транспортного засобу «KIA CLARUS», VIN № [NUMBER] , видане свідоцтво про перереєстрацію [NUMBER] , адміністратором ТСЦ на заяві власника транспортного засобу проставлено підпис про проведення всіх перевірок, зазначених у п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою КМУ №1388 від 07.09.1998, а також проставлено відмітку Експертної служби МВС про проведення експертного огляду вказаного транспортного засобу (а.с. 8 зворот 9). З відповіді Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 04.04.2024 р. №276аз/41/7/02-2024 вбачається, що згідно з відомостями підсистеми «Гарпун» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та додатку до неї станом на 02.04.2024 р. транспортний засіб «KIA CLARUS», номер кузова [NUMBER] перебуває у розшуку за категорією «Розшук ТЗ боржника державним виконавцем». Підстава внесення постанова Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27.03.2020 р. ВП46314664 (а.с. 7 зворот 8). Відповідно до відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.11.2023 р. №147008 на звернення адвоката Охмак В. повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №46314684, боржником за яким є [PERSON] , стягувачем ПАТ «Фінанс банк». [PERSON] не є стороною виконавчого провадження №46314684, що також підтверджується витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження від 10.06.2024 (а.с. 7, 10). Єдиний на території України порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видача реєстраційних документів і номерних знаків, який є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх, визначений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок). Відповідно до п. 15 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Згідно п. 41 Порядку, забороняється перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку №1388 експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Отже, приписами статті 34 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ та Порядку №1388 регулюються та встановлюються обов`язки продавців та покупців транспортних засобів, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку транспортного засобу (в разі його відчуження попереднім власником), щодо реєстрації транспортного засобу (в разі його придбання новим власником), тощо. Відповідно до статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з частиною першою статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 статті 316, ч. 1 ст. 317 ЦК). Положеннями статей 328, 329 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З наведених положень закону слідує, що за загальним правилом право власності на рухому річ, яким є автомобіль, виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна, є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір, його сторони можуть у договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ (аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26.04.2023 року у справі 569/20334/21). Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі № 911/1278/20 дійшла висновку про те, що правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем ТЗ, здійснюється на підставі загальних положень ЦК України про перехід права власності за договором, спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України Про дорожній рух» та прийнятих на його виконання нормативних актів відповідних органів, що регламентують порядок державної реєстрації окремих видів транспортних засобів; як положеннями ч. 1 ст. 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації ТЗ, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача ТЗ з моменту здійснення його державної реєстрації; порушення приписів про державну реєстрацію транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном); право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України; якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу. Транспортний засіб - автомобіль марки «KIA CLARUS», ідентифікаційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 26.05.2021 р., який придбала згідно договору купівлі продажу з продавцем ТОВ «Планета плюс авто» в особі Ковальова С.Д., який діяв по договору комісії № 7845/21/005852 від 26.05.2021 укладеному з [PERSON] . За попереднім власником зазначений транспортний засіб був зареєстрований 30.05.2000 р. Із надано сервісним центром інформації не вбачається, що вказаний транспортний засіб взагалі будь-коли був зареєстрований на боржником [PERSON] . Тобто, позивачка набула право власності на транспортний засіб у спосіб та на підставах не заборонених законом у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право на таке рухоме майно без обтяжень. Крім того, частинами 1 і 2 статті 12 зазначеного Закону визначено, що взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом. З огляду на перелічені норми Закону, позивач є добросовісним набувачем автомобіля, а тому його слід вважати таким, що набув право власності на спірне майно без обтяжень. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Матеріали справи свідчать про те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не є боржниками у виконавчому провадженні, в межах яких було накладено арешт на належний позивачці транспортний засіб. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В рішенні по справі «Онер`їлдіз проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов`язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв`язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном...» Отже обмеження в праві користування позивачкою належним їй транспортним засобом суперечать вимогам чинного законодавства та порушують її права і законні інтереси. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved