Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

25.12.2024 позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що: - 19.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики № 2553015, за умовами якого, відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 1\~200, 00 грн, шляхом переказу на платіжну карту, зі сплатою 1,99% від суми кредиту за кожний день користування. - 19.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5031855, за умовами якого, відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 8 000 грн, шляхом переказу на платіжну карту, зі сплатою 2,5% від суми кредиту за кожний день користування. 13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором позики №2553015 від 19.06.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу № 10/01-2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором позики №2553015 від 19.06.2021. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, утому числі за договором про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу № 10/01-2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договорами №2553015 від 19.06.2021 та № 5031855 від 19.06.2021. Відповідач, всупереч умовам кредитних договорів порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув кредитні кошти, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитними договорами у відповідача виникла заборгованість: -за договором позики № 2553015 від 19.06.2021 в сумі 19\~988, 76 грн, яка складається з заборгованості за тілом позики в сумі 1 200, 00 грн та заборгованості за простроченими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 18 788, 76 грн; - за договором про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021 в сумі 64\~520, 00 грн, яка складається з заборгованості за тілом позики в сумі 8 000, 00 грн, заборгованості за простроченими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 55 000, 00 грн та заборгованості за комісіями в сумі 1\~520, 00 грн. Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021 у сумі 36\~520, 00 грн, яка складається з заборгованості за тілом позики в сумі 8 000, 00 грн, заборгованості за простроченими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 27 000, 00 грн та заборгованості за комісіями в сумі 1\~520, 00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаними кредитними договорами в загальній сумі 56\~508,76 грн, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16\~000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2024 цивільну справу № 203/7773/24, провадження № 2/0203/2613/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 27.12.2024. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом 30.12.2024 зроблено запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради стосовно реєстрації місця проживання відповідача. 05.02.2025 на адресу суду надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради за вих.№02.3-25/247 від 28.01.2025, відповідно до якої, згідно реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.12.2011 по теперішній час, яка відповідає адресі, зазначеній у позовній заяві. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2025 відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1\~ст.274 ЦПК України\~призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач явку повноважного представника у судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у п.п.4, 5 прохальної частини позовної заяви просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без його та представника участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України,\~дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до п.1 чю1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст.1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики № 2553015, за умовами якого, відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 1\~200, 00 грн, шляхом переказу на платіжну карту, зі сплатою 1,99% від суми кредиту за кожний день користування. Даний факт підтверджується договором позики № 2553015, який підписано відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором z25321, паспортом позики, з детальним викладенням умов позики, який також підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором v31057. Факт отримання відповідачем коштів у сумі 1\~200, 00 грн за вказаним договором підтверджується довідкою № 2782_240820174842 від 20.08.2024, виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», згідно якої 19.06.2021 кошти в сумі 1\~200, 00 грн зараховані на карту [NUMBER] . Крім того, 19.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5031855, за умовами якого, відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 8\~000, 00 грн, шляхом переказу на платіжну карту, зі сплатою 2,5% від суми кредиту за кожний день користування. Даний факт підтверджується договором про споживчий кредит, паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявкою на кредит, які підписані відповідачкою аналогом ЕЦП з одноразовим ідентифікатором F76448, який відправлений на номер мобільного телефону відповідачки [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою, яка видана ТОВ «Мілоан». Факт отримання відповідачем коштів у сумі 8\~000, 00 грн за вказаним договором підтверджується довідкою, виданою ТОВ «ФК Елаєнс», згідно якої 19.06.2021 кошти в сумі 8\~000, 00 грн зараховані на карту [NUMBER] , з призначенням «кошти згідно договору 5031855». 13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором позики №2553015 від 19.06.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу № 10/01-2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором позики №2553015 від 19.06.2021. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, утому числі за договором про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу № 10/01-2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідачки за договорами №2553015 від 19.06.2021 та №5031855 від 19.06.2021. Вказане підтверджується долученими позивачем до позовної заяви копіями вказаних договорів факторингу та додатками до них у вигляді характеристик прав вимоги, переданих фактору та боржників за основними зобов`язаннями, реєстрів боржників, актів приймання-передачі реєстрів боржників, платіжних доручень про оплату коштів за право вимоги, розрахунками заборгованості. Також, згідно наданих позивачем розрахунків заборгованостей, станом на 06.12.2024, заборгованість відповідачки складає: -за кредитним договором № 2553015 від 19.06.2021 становить 19\~988,76 грн та складається із заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 18\~788,76 грн, заборгованість за тілом кредиту 1\~200 грн. -за кредитним договором № 5031855 від 19.06.2021 становить 36\~520 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн, заборгованість за комісіями 1\~520 грн, заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам на дату відступлення права вимоги 27 000 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач надав належні та допустимі докази наявності між відповідачкою та первісними кредиторами в особі ТОВ Маніфою та ТОВ Мілоан договірних відносин з кредитування, а також переходу прав кредитора за вказаними вище кредитними договорами та права вимоги за цими договорами, у тому числі щодо права нарахування процентів за користування кредитом протягом строку дії договору та права на стягнення заборгованості за цим договором. Також з матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачкою, що остання допустила прострочення виконання зобов`язань за кредитними договорами, не здійснювала своєчасно та в повному обсязі платежі для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ані на рахунки попередніх кредиторів. В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість: -за договором позики № 2553015 від 19.06.2021 в сумі 19\~988, 76 грн, яка складається з заборгованості за тілом позики в сумі 1 200, 00 грн та заборгованості за простроченими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 18 788, 76 грн; - за договором про споживчий кредит № 5031855 від 19.06.2021 в сумі 36\~520, 00 грн (з урахуванням зменшеної позивачем заборгованості за нарахованими процентами з 55\~000,00 грн до 27\~000,00 грн), яка складається з заборгованості за тілом позики в сумі 8 000, 00 грн, заборгованості за простроченими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 27 000, 00 грн та заборгованості за комісіями в сумі 1\~520, 00 грн. В частині стягнення з відповідачки понесених позивачем по справі судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ст.ст.134,137,141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на положення ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частина 2 ст.141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України). Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15). З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16\~000, 00 грн, на підтвердження чого надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 23 від 01.11.2024, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024, платіжну інструкцію про перерахування коштів за договором. Відповідно до заяви про надання юридичної допомоги № 23 від 01.11.2024 за договором № 01-07/2024 від 01.11.2024 адвокатським об`єднанням було надано позивачу послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 16\~000, 00 грн, що включає в себе надання усної консультації з вивчення документів (2 години (вартість за годину 2\~000, 00 грн) - 4 000 грн); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (4 години (вартість за годину 2 000 грн) - 12 000 грн). Під час розгляду справи відповідачка у відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України не заявляла клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В той же час, суд, враховуючи конкретні обставини та складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також те, що сформована позивачем правова позиція дублюється в інших аналогічних спорах, тобто для підготовки позовної заяви не потребувалось витрачання значного часу, а тим більше часу на аналіз судової практики; представник позивача участі в судових засіданнях не приймав, суд доходить висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16\~000, 00 грн є не тільки неспіврозмірними, а й не в повному обсязі обґрунтованими. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3\~000, 00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422, 40 грн.

Outcome: approved