Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2023 року у справі №569/18833/22 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти постійно проживали і були на його утриманні. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2023 року у справі №569/6897/23 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з ним. Понад більш як п`ять років відповідач виїхала за кордон, долею дітей не цікавиться, організовує своє особисте життя. З початком повномасштабної війни [PERSON] не надає необхідної підтримки дочкам, не займається їх вихованням, не цікавиться шкільним життям, не надає жодної фінансової чи моральної підтримки. Відповідач ніде не працює, не має постійного сталого доходу, зловживає спиртними напоями. Після визначеного місця проживання дитини разом з ним відповідач не змінила своє ставлення до дочки, аліменти не платить, кошти на її утримання не надає. Крім того, свідомо не турбується за неї і ухиляється від виконання батьківського обов`язку. Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема не забезпечує дочок матеріально, не займається їх вихованням та духовним розвитком, не контактує з ними, тому у нього є підстави звернутись до суду з даною позовною заявою щодо позбавлення відповідача батьківських прав. 03 січня 2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві вказала, що 03 вересня 2005 року між нею та позивачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вони з позивачем разом з дітьми проживали в квартирі позивача, яка належала та належить йому на праві приватної власності. В 2019 році вона разом з дітьми переїхала від позивача на орендовану квартиру та з того часу спільне проживання разом з позивачем припинилось. В листопаді 2022 року у зв`язку із втратою нею роботи та наявністю воєнного стану в Україні вона домовилась з позивачем про те, що поїде за кордон, влаштується на роботу, а діти залишаться тимчасово з ним. А після того, як вона орендує житло, працевлаштується та оформить всі необхідні документи, діти переїдуть жити до неї у безпечні умови. Оскільки позивач погодився на запропоноване, вона у листопаді 2022 року перевезла дітей до нього та поїхала в Польщу. Користуючись її відсутністю позивач почав робити дії в особистих інтересах без врахування її інтересів та дітей. Так, 06 грудня 2022 року без її відома та погодження, позивач виписав її з своєї квартири. 16 грудня 2022 року позивач подав позовну заяву про розірвання шлюбу. 08 лютого 2023 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено заочне рішення про розірвання шлюбу (справа № 569/18833/22). 18 квітня 2023 року позивач подав позовну заяву про визначення місця проживання дітей з батьком. 20 липня 2023 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено заочне рішення про визначення місця проживання меншої дочки [PERSON] з батьком, а у визначенні місця проживання старшої дочки [PERSON] відмовлено, оскільки їй вже більше 14 років та вона має право сама визначати своє місце проживання з одним з батьків. При подачі позовів до суду позивач невірно зазначав її адресу та телефон, або взагалі не зазначав спосіб зв`язку, в зв`язку з чим про наявні рішення вона взнала після того, як вони вступили в силу. Оскільки з позивачем вони разом не проживали з 2019 року, тому проти розірвання шлюбу вона не заперечувала. На її запитання позивачеві щодо позову та рішення суду про визначення місця проживання дітей з ним, він її вмовив не оскаржувати його з тієї причини, що він це все робить для отримання відстрочки від мобілізації, та запевнив, що всі домовленості щодо дітей та їх переїзду до неї залишились без змін. Протягом її перебування за кордоном у 2022-2024 роках вона постійно спілкувалась з дітьми по телефону, перераховувала гроші на потреби дітей та позивача. Також кожні три-чотири місяці, коли їй надавали відпустку на роботі, вона приїжджала в Україну. Під час приїзду в Україну проживала у своєї матері і забирала дітей до себе. Протягом 2023-2024 років на її пропозиції про переїзд до неї дітей в Польщу позивач знаходив відмовки з причин, що дітям потрібно добути навчальний рік у навчальних закладах. При її намаганнях домовитись про приїзд до неї дітей на канікули позивач почав погрожувати, що напише заяви в поліцію, суд та Прикордонну службу України з питання викрадення дітей, оскільки у нього на руках є рішення про визначення місця проживання меншої дитини з ним. Так як старшій дочці [PERSON] на даний час вже є 16 років, вона самостійно, без погодження з батьком, приїхала сама до неї в Польщу та останні пів року проживає разом з нею. В середині грудня 2024 року на адресу її матері надійшов виклик Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про те, що у Рівненському міському суді Рівненської області відкрито провадження у даній справі і їй необхідно з`явитись 06 грудня 2024 року. Вона відразу приїхала в Україну, оскільки є матір`ю, яка любить свою дитину, піклується про її виховання та забезпечення. Коли вона приїхала 12 грудня 2024 року в Україну, то позивач не дозволив зустрітись з меншою дочкою, а також заборонив їй спілкуватись з нею. Але через декілька днів дочка сама після школи прийшла до неї та залишилась у неї на декілька днів. Враховуючи наявний конфлікт між нею та позивачем з питання спілкування та побачень з дочкою [PERSON] , створенням перешкод позивачем у вигляді відібрання телефону у дочки, заборону дочці спілкуватись з нею, внаслідок чого дочка вимушена їй писати чи телефонувати коли батько спить, погроз та заборон на поїздку дитини до неї на відпочинок під час канікул, відмов позивача у зустрічі з дитиною, коли вона приїжджає в Україну, вона змушена була звернутись в судовому порядку за захистом свого права на участь у вихованні та спілкуванні з меншою дочкою [PERSON] для визначення графіка зустрічей з дочкою. Вона є працевлаштованою та орендує житло в Польщі. На обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не стояла, судимостей не має, спиртними напоями не зловживає. Крім того, позивач у позовній заяві зазначив неправдиві дані, зокрема, вона перетинала кордон лише останні два з половиною роки, а не п`ять. Вона надає кошти дочці щомісячно в значних сумах, позивачу відшкодовує витрати на дитину, спілкується з дитиною. Коли дочка [PERSON] потрапила у листопаді 2024 року у лікарню, позивач навіть не повідомив її про це, але повідомила сама дочка, і вона відразу взяла відпустку на роботі та приїхала в Україну. Відвідувала дитину в лікарні, купляла їй ліки та піклувалась про її здоров`я та спокій. Коли вона взнала про подачу позову про позбавлення її батьківських прав щодо меншої дочки, то приїхала в Україну і при запитанні у позивача причин таких його дій, першою його відповіддю було те, що його можуть забрати на війну. Тобто всі дії позивача направлені не на встановлення дійсних обставин та забезпечення найкращих інтересів дитини, а на створення наклепу на неї без жодних доказів, подання в суд відомостей, які не відповідають дійсності та уникнення мобілізації під час воєнного стану в Україні. Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, вона заперечує вимоги позивача та бажає й надалі виховувати дочку, зустрічатися з нею та піклуватись про неї, вона зацікавлена у збереженні зв`язків із своєю дочкою, відповідно просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав у ньому наведених. Вказали, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач також вказала, що постійно спілкувалася з дітьми, надавала кошти на їх утримання, орієнтовно 4-5 тисяч гривень на місяць. Лише після засідання органу опіки та піклування, яке відбулося 14 лютого 2025 року, діти перестали з нею спілкуватися і не беруть від неї коштів. Також не беруть телефон, коли вона телефонує, бо кажуть, що через її дії батька заберуть на війну. А до того часу, коли вона приїжджала в Україну, [PERSON] постійно була з нею. Вона хоче бачити дітей та спілкуватися з ними. Окрім того вказала, що вона працевлаштована в Польщі, має житло, а також має можливість щомісяця приїжджати в Україну, щоб бачитися з дітьми. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. в судовому засіданні вказала, що 14 лютого 2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради вирішувалося питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON] . На засіданні комісії були присутні сторони по справі, а тому заслухавши їх пояснення та розглянувши подані матеріали, комісія прийняла рішення про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вона підтримує висновок органу опіки та піклування. Крім того вказала, що попередньо звернень від позивача щодо неналежної участі відповідача у вихованні дітей до органу опіки та піклування не надходило. 26 січня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала заяву про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] , а 03 березня 2025 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про виклик та допит позивача в якості свідка, а також свідків [PERSON] та [PERSON] , які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2025 року задоволені. Однак, в судовому засіданні 19 травня 2025 року представник відповідача [PERSON] відмовилася від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року, який розірвано заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2023 року в справі №569/18833/22, яке набрало законної сили 13 березня 2023 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 06 червня 2007 року, серії [NUMBER] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 19 листопада 2013 року, серії [NUMBER] . Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2023 року в справі №569/6897/23, яке набрало законної сили 22 серпня 2023 року, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . [PERSON] разом з дочками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується Довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 09 березня 2023 року №3900, відомостями про реєстрацію місця проживання особи, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №326758534 від 23 березня 2023 року. Відповідач [PERSON] також була зареєстрована за вказаною адресою з 22 січня 2016 року, однак 06 грудня 2022 року знята з реєстрації, що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 25 квітня 2023 року та відповіддю №902387 від 13 листопада 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Як слідує з характеристики ОСББ «Буковинська-12» від 11 листопада 2024 року №11 [PERSON] має на утриманні двох дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . За час проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] характеризується позитивно. [PERSON] за вказаною за адресою на протязі останніх п`яти років не проживає. Як слідує з довідки Рівненської гімназії №24 Рівненської міської ради від 07 листопада 2024 року № вих.-/01-14/24, яка складена на підставі доповідної класного керівника Гецко К.М. від 04 листопада 2024 року, [PERSON] дійсно один виховує дочку [PERSON] , [INFO] , ученицю 5-В класу. Матір [PERSON] не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням та поведінкою. Як слідує з доповідної класного керівника [PERSON] від 04 листопада 2024 року батько учениці 5-В класу [PERSON] за період навчання дочки [PERSON] у п`ятому класі завжди цікавиться навчанням дитини, забезпечує усім необхідним у навчанні, постійно відвідує батьківські збори, а також надає необхідну моральну підтримку своїй дитині у період воєнного стану в країні. Матір [PERSON] , виїхавши за кордон, навчанням та успіхами дитини жодного разу упродовж навчального року не цікавилася. 31 грудня 2024 року [PERSON] подала до Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. Справа на час розгляду даної справи не вирішена. Відповідач вказує, що працевлаштована в Республіці Польща, на підтвердження чого надала Договір доручення від 13 листопада 2024 року. Як слідує з копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] [PERSON] здійснила перший виїзд за межі України 17 листопада 2021 року, в подальшому неодноразово перетинала кордон у 2022-2024 роках. Відповідачем надано до матеріалів справи її листування протягом 2024 року з позивачем та дочкою [PERSON] , з якого слідує, що вона спілкувалася з останніми та перераховувала для них кошти. Відповідачем також надано виписку по її картковому рахунку та інформацію щодо неодноразових переказів коштів, в тому числі на ім`я [PERSON] та [PERSON] , та квитанції про придбання одягу, медичних препаратів та іграшок. Стороною позивача приєднані до матеріалів справи відеозаписи, на яких зафіксовано конфлікт відповідача з [PERSON] , та розмова відповідача з [PERSON] . Як слідує з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-311/25 від 17 лютого 2025 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створені умови для проживання та виховання дитини. Під час спілкування з [PERSON] , [INFO] , встановлено, що вона проживає з татом та старшою сестрою [PERSON] . Навчається у 5-му класі Рівненської гімназії №24. [PERSON] , [INFO] , повідомила, що коли матір останній раз приїжджала, то вона жила з нею на [PERSON] . Однак мати вживає алкоголь, навіть коли вона була в неї. Проживати надалі [PERSON] , [INFO] , хоче лише з татом. Вона повідомила, що телефонує матір їй із-за кордону, коли п`яна. Вона засмучена цим і до матері їй іти не хочеться. Вона повідомила, що матір не забезпечує її ні одягом, ні взуттям, ні продуктами харчування. Вона вважає, що рішення батька щодо позбавлення матері батьківських прав вірне, і вона не заперечує щодо цього. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 14 лютого 2025 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення батька дитини [PERSON] та матері дитини [PERSON] , її представника, прийняла рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, а тому орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач суду показав, що більше 5 років відповідач перебуває за кордоном та не займається вихованням своїх дітей, ними не цікавиться. Відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, нічим їм не допомагає. При цьому більше 10 років зловживає алкогольними напоями, постійно змінює роботу, житла немає, а коли приїжджає в Україну, то живе у своєї матері. Натомість він працює офіційно, має у власності квартиру, діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідач не проявляє бажання спілкуватись з дітьми. Хоча дійсно старша дочка [PERSON] їздила до відповідача в Польщу, але залишилася незадоволена тієї поїздкою. Позов про розірвання шлюбу він подав лише у 2022 році, бо до того не мав коштів на адвоката, позов про стягнення з відповідача аліментів він не подавав, а у видачі судового наказу про стягнення з неї аліментів йому було відмовлено, оскільки відповідач не має зареєстрованого місця проживання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою сторін, суду показала, що матір не надає допомогу на її утримання чи утримання [PERSON] , [INFO] . Матір починаючи з їхнього дитинства постійно вживає алкогольні напої і інші речовини. Вона агресивно відноситься до неї і сестри, а також до їхнього батька. Загалом до [PERSON] , [INFO] , вона в більшості випадків агресивно не відноситься, але коли остання починає захищати батька, то до неї теж. Вона була у матері в Польщі біля 7 місяців, бо хотіла заробити гроші і пожити за кордоном, думала, що там буде безпечно, але між нею та матір`ю сталася бійка і тому вона звідти поїхала. Вона записала там відео і показала його сестрі, яка після побаченого з матір`ю спілкуватися не бажає. В Польщі матір винаймає житло, і коли вона там була, то матір готувала їй їжу, хоча вона теж готувала. З 2019 року матір до них відносилася посередньо, матір могла її вдарити, їхніми уроками з меншою сестрою не цікавилася. З 2019 року вони дійсною з сестрою жили з матір`ю, але батько просив до нього повернутися. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що знає сім`ю сторін з першого дня їх заселення. Діти сторін виросли на його очах. Сторони по справі спілкувалися з дітьми як мають спілкуватися батьки зі своїми дітьми, нічого поганого він сказати про них не може. В дворі казали, що вони розлучилися і загалом він відповідача давно не бачив, хоча чув, що вона у Польщі. Він якось бачив відповідача випившою, але щоб вона переходила межу, то такого не було. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Відповідач проживає за межами України, на час розгляду справи з [PERSON] , [INFO] , не спілкується, участі в її утриманні не приймає. Разом з тим, судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідною матір`ю, при цьому сім`я матері не є особливо непридатною або явно неблагополучною для виховання дитини, а протилежного позивачем не доведено. Жодних доказів способу життя, який би міг негативно впливати на дитину, чи зловживання відповідачем алкогольними напоями, чи доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще, позивачем суду не надано. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство відносно неї. Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04), у якій він наголошував на тому, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У даному випадку відповідач категорично заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до дитини, бажає спілкуватися з дочкою та приймати участь у її вихованні, однак через небажання дитини, яке виникло після засідання органу опіки та піклування 14 лютого 2025 року, наразі не може в повній мірі спілкуватися з [PERSON] , [INFO] . Та обставина, що відповідач тимчасово перебуває за кордоном, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. При цьому позивач при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на краще і сприятиме захисту інтересів дитини. Також, суд враховує, що відносно відповідача не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість її позиція при розгляді спору та прийняті нею заходи для пошуку можливостей для спілкування з дитиною, переконливо свідчить про небайдужість та інтерес відповідача до дитини, бажання брати активну участь у її житті, а її тимчасова відсутність не є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зауважує, що висловлене перед органом опіки та піклування [PERSON] , [INFO] , бажання проживати разом з батьком, саме по собі не свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його дочкою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)). Окрім того, щодо утримання дитини суд вказує, що доказів погодження сторонами, в позасудовому порядку, сплати аліментів матеріали справи не містять. Питання про стягнення аліментів у судовому порядку не вирішувалося. Наразі відповідачем [PERSON] ініційовано перед судом вирішення питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі матері у спілкуванні з дитиною. Тому, на переконання суду, відносини матері з дитиною можуть бути нормалізовані, а позбавлення когось із батьків батьківських прав несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому такий захід має застосовуватися у виключних випадках. Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, а також враховуючи те, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав, однак, враховуючи попередню поведінку відповідача, вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] , [INFO] , та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. При цьому, суд роз`яснює, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як матері щодо дочки протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав. За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити, однак попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] , [INFO] , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини.

Outcome: dismissed