Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулася з позовом до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 1 вересня 1996 року перебувала у трудових правовідносинах з Романівською ЗОШ І-ІІІ ступенів. 26 червня 2020 року наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області № 60-К призначено Володарську Т. М. директором Романівської ЗОШ І-ІІІ ступенів шляхом переведення з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 1 липня 2020 року до 30 червня 2026 року з правом участі у конкурсі на посаду закладу освіти Квітневої сільської ради. 19 листопада 2021 року змінено назву навчального закладу на Романівський ліцей ім. М.\~Т.\~Рильського Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області. 01 вересня 2023 року Наказом № 37/1-к Про призначення та ведення викладацької роботи за сумісництвом прийнято з 01 вересня 2023 року до 31 травня 2024 року [PERSON] призначено вчителем біології за сумісництвом з навантаженням 12 годин. 09 листопада 2023 року складено акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 14 год 00 хв до 19 год 30 хв без повідомлення керівника та без поважної причини. 21 листопада 2023 року позивачу вручено лист про надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці, а також щодо скарги щодо порушення прав дитини. 01 грудня 2023 року видано наказ про застосування до [PERSON] стягнення у вигляді звільнення з посади директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. З наказом позивача ознайомлено 14 грудня 2023 року. З 22 листопада 2023 року позивач внаслідок душевних хвилювань потрапила до лікарні за направленням до районного психіатра з діагнозом глибока депресія. Позивач вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що порушує її право на працю, оскільки до неї батьки учня не зверталися з заявою про його зарахування до групи подовженого дня, а отже позивач вважає, що порушення прав учня не відбулося. Водночас, щойно в телефонному режимі позивач дізналася про таке бажання батьків учня - відразу відреагувала належним чином, а саме прийняла відповідну заяву, а отже така підстава для звільнення надумана роботодавцем та прийнята без належних доказів наявності таких обставин. Не погоджується позивач також і з іншою підставою для звільнення, наполягаючи на тому, що протягом всього робочого дня була присутня на робочому місці та керівників відділу освіти не зустрічала. Водночас позивач зауважила, що керівники відділу освіти не повідомили її в телефонному режимі про перебування їх в ліцеї. Також в наказі відсутня згода сільського голови про звільнення директора з посади. Враховуючи вищенаведене, позивачка з врахуванням заяви про зміну предмета позовупросить суд: 1.визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення [PERSON] з посади директора ліцею; 2.поновити [PERSON] на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського; 3.стягнути з відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 січня 2024 року до дня ухвалення судового рішення про поновлення на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського; 4.стягнути з Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн; 5.вирішити питання про розподіл судових витрат. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 23 січня 2024 року відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання. У лютому 2024 року судом отримано відзив Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, в якому відповідач зазначає, що доводи позивача зводяться до припущень та суб`єктивного тлумачення обставин справи. Відповідач наголосив на тому, що рішення про створення групи подовженого дня прийнято директором одноособово, тобто з порушенням вимог відповідного положення. Крім того, позивач, визнавши факт недоукомплектованості групи, протиправно не прийняла ученицю до групи подовженого дня за наявності трьох вільних місць. Ухвалою від 22 січня 2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, заперечення представників відповідачів, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Квітневої сільської ради Житомирської області від 14 серпня 2017 року прийнято увійти до складу засновників Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського. Наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирської області від 19 червня 2020 року затверджено текст строкового трудового договору з [PERSON] та затверджено посадову інструкцію директора Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського. Призначено Володарську Т. М. на посаду директора Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського. Шляхом переведення з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 01 липня 2020 року з підписання строкового трудового договору. Наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирської області від 26 червня 2020 року № 60-К призначено [PERSON] директором Романівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Т. Рильського. 29 грудня 2020 року рішенням Квітневої сільської ради Житомирської області перейменовано заклад освіти на Романівський ліцей ім. М. Т. Рильського Квітневої сільської ради Житомирського району. Наказом відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирської області від 01 вересня 2023 року дозволено [PERSON] директору Романівського ліцею і. М. Т. Рильського читати 12 годин біології за сумісництвом. 09 листопада 2023 року Відділом освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області складено акт про відсутність на робочому місці з 14 год 00 хв до 19 години 30 хв директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського без повідомлення керівника та без поважної причини. 21 листопада 2023 року до Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшла заява [PERSON] про те, що директор ліцею [PERSON] відмовилася брати його дитину [PERSON] до групи продовженого дня. 21 листопада 2023 року [PERSON] отримала листа Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області з вимогою про надання пояснень щодо порушення прав дитини [PERSON] - учня Романівського ліцею згідно з поданою заявою скаргою його батька [PERSON] та про причини відсутності на робочому місці 21 листопада 2023 року. 22 листопада 2023 року [PERSON] , надала до Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області пояснення, в яких пояснила, що 09 листопад 2023 року до 19 год 30 хв перебувала на робочому місці, працівників відділу освіти не бачила, вони їй не телефонували. Заперечувала проти порушення прав учня [PERSON] , зауваживши, що з відповідною заявою до неї батьки учня не зверталися. 01 грудня 2023 року наказом Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області № 42-к застосовано до директора Романівського ліцею імені М. Т. Рильского [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади директора ліцею шляхом дострокового розірвання строкового договору (контракту) на підставі пункту 4 частини першої статті 36, пункту 4 частини першої статті 40, пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю звільнено [PERSON] з посади директора із дати, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності. З 18 грудня 2023 року до 05 січня 2024 року [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вважає, що її право порушене відповідачем шляхом прийняття наказу про звільнення. Під час ухвалення рішення на суд покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У частині другій\~статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті\~12 та частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами четвертою-шостою\~статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Підставою для звільнення позивача роботодавець визначив пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України, за змістом якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно частини другої\~статті 2 КЗпП України\~працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. За приписами частини першої\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або\~\~уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі\~статтею 23 КЗпП України\~трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладають у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, визначених законодавчими актами. Підстави припинення трудового договору встановлено\~статтею 36 КЗпП України. За змістом пункту 9 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. Чинним законодавством передбачена особлива форма трудового договору - контракт. За змістом частини третьої\~статті 21 КЗпП України\~контракт\~\~є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 16 січня 2020 року прийнято\~Закон України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ, яким визначено\~правові, організаційні та економічні засади функціонування і розвитку системи загальної середньої освіти. Абзацом 2 частини другої\~статті 22 цього Закону\~визначено, що педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього\~Закону\~та законодавства про працю. У підпункті 1 пункту 3\~розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту»\~передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти згідно з\~пунктом 9 частини першої\~статті 36 Кодексу законів про працю України. До 01 липня 2020 року засновники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти або уповноважені ними органи зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з керівниками таких закладів та одночасно укласти з ними (за їх згодою) трудові договори строком на шість років (з керівниками, які отримують пенсію за віком, - на один рік) без проведення конкурсу. У разі їх незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору - звільнити їх згідно з\~пунктом 9 частини першої\~статті 36 Кодексу законів про працю України. Після завершення строку трудового договору такі особи мають право обиратися на посаду керівника того самого закладу освіти на ще один строк відповідно до\~статті 39 цього Закону. Таким чином, починаючи з\~01 липня 2020 року трудові відносини з керівниками закладів загальної середньої освіти повинні бути оформлені шляхом укладення контракту. Суд встановив, що [PERSON] перебувала на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського на підставі строкового трудового договору. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП). Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП). Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено: «...прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності...». Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина перша статті 81 ЦПК України). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частини перша та друга статті 233 КЗпП). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП). Установлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки відсутнє порушене право. При обґрунтованості позовних вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення та вирішує його по суті. Натомість у разі пропуску строку без поважних причин та обґрунтованості позовних вимог суд наводить у рішенні мотиви, чому позовні вимоги є обґрунтованими та чому він вважає неможливим поновити строк, та зазначає, що відмовляє в позові саме внаслідок пропуску строку. Наказ про звільнення виданий 01 грудня 2023 року. Зі змістом наказу позивач ознайомлена 14 грудня 2023 року. З позовом [PERSON] звернулася у січні 2024 року, тобто в межах встановленого законом строку. Відповідно до статей\~139,\~141 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни, якою є система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків, власник або уповноважений ним орган повинен правильно забезпечувати трудову дисципліну,\~статтею 147 цього Кодексу\~передбачені заходи стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани та звільнення, його стаття 149 врегульовує порядок застосування дисциплінарних стягнень, за яким до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Так відділом освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області складено акт про відсутність працівника на робочому місці 09 листопада 2023 року з 14 год 00 хв до 19 год 30 хв. Сторони не заперечують проти тривалості робочого дня, а отже в контексті приписів частини першої статті 82 ЦПК України суд визнає цю обставину такою, що не підлягає доведенню. Отже, обов`язок позивача з перебування на робочому місці в період, зокрема, 09 листопада 2023 року між 14 год 00 хв та 19 год 30 хв суд вважає доведеним. Суд надає оцінку тому, що порушення трудової дисципліни зафіксовано належним чином шляхом складання працівниками відділу освіти акта відповідного змісту. Водночас, позивач на спростування відомостей, викладених у акті, не надала належних та допустимих доказів. Заперечення позивача про те, що у зазначений період часу вона перебувала на робочому місці і той факт, що працівники відділу освіти не знайшли її в кабінеті, не спростовує її фактичного перебування на робочому місці, оскільки зводиться до припущень, не обґрунтованих належним чином доказами всупереч приписам частини шостої статті 81 ЦПК України. За таких умов суд визнає доведеним факт відсутності на робочому місці [PERSON] 09 листопада 2023 року в період між 14 год 00 хв та 19 год 30 хв. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість оспорюваного наказу про звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Суд відхиляє доводи позивача про незаконність наказу, оскільки він не містить доказів погодження сільським головою, з таких підстав. Рішенням Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28 листопада 2023 року внесено зміни до статуту Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського, затверджено статут Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. Відповідно до пункту 7.1 управління Романівським ліцеєм здійснює, зокрема, відділ освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області у межах галузевих повноважень. До компетенції відділу освіти належить, зокрема, укладення та розірвання контракту з директором ліцею у порядку, визначеному власником, цим статутом та чинним законодавством, а також проведення контролю та моніторингу роботи закладу освіти. Водночас, цим же пунктом статуту визначено, що до компетенції засновника, тобто Квітневої сільської ради, входять: затвердження й внесення змін до статуту, розпорядження основними засобами ліцею, погодження створення відокремлених структурних підрозділів (філій) ліцею та спільних установ, реорганізація, припинення діяльності ліцею та ліквідація. У пункті 7.1 статуту міститься також роз`яснення, що керівництво поточною діяльністю ліцею здійснюється директор, який призначається та звільняється відділом освіти Квітневої сільської ради за погодженням з сільським головою Квітневої сільської ради на контрактній основі, у відповідності з чинним законодавством. Суд на підставі доказів в матеріалах справи встановив, що відділ освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області в межах своєї компетенції видав наказ про звільнення [PERSON] з посади директора ліцею шляхом розірвання строкового трудового договору, проте, не виконав обов`язок з доведення факту надання згоди сільським головою на звільнення [PERSON] з посади директора ліцею. Суд надає оцінку поданим разом з відзивом проектам наказу про звільнення, на яких прописом зазначено, що особа не заперечує проти звільнення [PERSON] з посади, однак, такі докази суд не визнає належними, оскільки зазначений доказ не містить необхідних відомостей про особу, яка надала згоду на звільнення позивача з посади, та про існування такої згоди на час видачі наказу про звільнення. Суд визнає також недоведеними підстави для розірвання строкового трудового договору з підстав невиконання [PERSON] посадових повноважень, зокрема внаслідок неприйняття учня у групу продовженого навчання, оскільки такі обставини не підтверджені у визначений законом спосіб належними та допустимими доказами, а виключно заява-звернення батька учня не є доказом порушення директором ліцею покладених на неї посадових обов`язків. За таких обставин суд дійшов висновку про порушення встановленого статутом порядку звільнення директора ліцею, а саме без належним чином доведеного факту надання згоди на звільнення сільським головою, а отже оспорюваний наказ про звільнення є незаконним підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на посаді директора Романівського ліцею ім.\~М.\~Т. Рильського з 01 грудня 2023 року. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено\~статтею 117\~КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку\~\~з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~\~у справі № 1-5/2012\~щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до приписів статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 зі змінами та доповненнями визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до довідки про доходи від 11 січня 2024 року № 11/01-20 сума отриманої заробітної плати [PERSON] за жовтень-листопад 2023 року становить 24\~215,32 грн, отже середня заробітна плата за один місяць складала 12\~107,66 грн. Період вимушеного прогулу складає 16 місяців. За таких обставин сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 193\~722,56 грн, який підлягає стягненню з Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved