Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] подал до суду позовну заяву до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 11.01.2021, працюючи майстром гірничим з повним підземним робочим днем в шахті в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці. Звільнений згідно з наказом № 398-к від 28.02.2022 на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. 04.07.2023 Клінікою професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» був складений медичний висновок лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання №26/558, з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН ІІ ступеня. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко-функціональних обстежень; динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці [PERSON] від 06.06.2023, згідно з якою він підлягав дії несприятливих виробничих факторів: шуму, рівень якого перевищував ГДР; пилу, концентрації якого перевищували ГДК, професійний маршрут. Висновок видано на підставі протоколу засідання Лікарсько-експертної комісії від 04.07.2023 №26/558. 08.08.2023 був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким встановлені професійні захворювання: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] . 2. Хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН ІІ ступеня захворювання професійне, встановлене вперше. Згідно з пунктом 17 Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта ім. Димитрова, Шахта «Красноармійська-Західна №1, ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У пункті 18 зазначено, що причинами виникнення професійних захворювань є: 1. Шум: еквівалентний рівень шуму на робочому місці гірничого майстра складав 80дБА; на робочому місці гірничого майстра 91,0-93 дБА, при гранічно-допустимому рівні - 80 дБА. 2. Пил переважно фіброгенної дії: викопне вугілля та вуглецевопородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5%: фактична величина на робочому місці гірничого майстра 58,5 мг/м3 при нормативному значенні - 10 мг/м3. У пункті 15 зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було. 12.09.2023 за результатами огляду Спеціалізованої МСЕК м. Краматорськ, в зв`язку з професійним захворюванням, при первинному огляді, була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково з 31.08.2023. За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, під час огляду було визначено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 50%, з них: 30% - хронічних бронхіт; 20% - хронічна приглухуватість. Потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування професійних захворювань, спостереження у сімейного лікаря, пульмонолога, сурдолога; санаторно-курортне лікування по напрямку органів дихання. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Наслідки професійних захворювань суттєво погіршили загальний стан його здоров`я. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з професійними захворюваннями цілком порушена його нормальна життєдіяльність. Позивач довгий час лікувався стаціонарно та амбулаторно. Перебуваючи в лікувальних закладах, він був позбавлений домашнього затишку та звичайної обстановки, а його рідні, в свою чергу, були позбавлені спілкування з ним. В теперішній час він потребує медикаментозного та санаторного лікування. Внаслідок професійних захворювань він вже не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботи у побуті. Зазначене поставило мене у незручне становище перед близькими. Йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень. Він не має можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуваю психологічний дискомфорт. Порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, дратівливості. Оскільки шкоду його здоров`ю спричинено з вини роботодавця ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується актом форми П-4 від 08.08.2023, тому просить стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 400 000,00 грн. Ухвалою суду від 11.11.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, адвокат Трун О.В. надала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надав. Правом на подання відзиву не скористався. Зі згоди позивача, представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання без поважних причин не з`явився, не повідомив про причини, не подав відзив, та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд дійшов до наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Судом встановлено, що згідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 11.01.2021, працюючи майстром гірничим з повним підземним робочим днем в шахті в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці. Звільнений згідно з наказом № 398-к від 28.02.2022 на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідно до акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ДП «ВК «Краснолиманська» від 08.08.2023 встановлено професійне захворювання: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] . 2. Хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН ІІ ступеня захворювання професійне, встановлене вперше. Згідно з пунктом 17 Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта ім. Димитрова, Шахта «Красноармійська-Західна №1, ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У пункті 18 зазначено, що причинами виникнення професійних захворювань є: 1. Шум: еквівалентний рівень шуму на робочому місці гірничого майстра складав 80дБА; на робочому місці гірничого майстра 91,0-93 дБА, при гранічно-допустимому рівні - 80 дБА. 2. Пил переважно фіброгенної дії: викопне вугілля та вуглецевопородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5%: фактична величина на робочому місці гірничого майстра 58,5 мг/м3 при нормативному значенні - 10 мг/м3. У пункті 15 зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було. 12.09.2023 за результатами огляду Спеціалізованої МСЕК м. Краматорськ, в зв`язку з професійним захворюванням, при первинному огляді, йому була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково з 31.08.2023. За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках,під час огляду йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 50%, з них: 30% - хронічних бронхіт; 20% - хронічна приглухуватість. Потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування професійних захворювань, спостереження у сімейного лікаря, пульмонолога, сурдолога; санаторно-курортне лікування по напрямку органів дихання. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 04.07.2023 клінікою професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про наявність хронічного професійного характеру захворювання №26/558, з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН ІІ ступеня. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко-функціональних обстежень; динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці [PERSON] від 06.06.2023, згідно з якою він підлягав дії несприятливих виробничих факторів: шуму, рівень якого перевищував ГДР; пилу, концентрації якого перевищували ГДК, професійний маршрут. Висновок видано на підставі протоколу засідання Лікарсько-експертної комісії від 04.07.2023 №26/558. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. На підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним хронічним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманими захворюваннями та травмами. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У частині першій та другій статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 80 000,00 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial