Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів. А саме, що трудова книжка [NUMBER] виданої 10.04.2001 року, трудова книжка [NUMBER] виданої 26.05.1987 року та довідка № 34 від 28.01.2020 року видана професійно-технічним училищем № 14 смт Вороновиця належить [PERSON] . В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що її заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким відмовлено їй в призначенні пенсії за віком, про що надано їй відповідне рішення про відмову у призначені пенсії від 14.03.2025 року. За змістом наведеного рішення причиною відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки [NUMBER] від 10.04.2001 року, довідки № 34 від 28.01.2020 року, період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, оскільки її ім`я не відповідає паспорту. Та не прийнята до уваги трудова книжка [NUMBER] від 26.05.1987 року відсутня повна дата її народження. Виправити допущені помилки не представляється можливим оскільки трудова книжка [NUMBER] видавалася 26.05.1987 року Крижопільською птахофабрикою, яку неодноразово було реорганізовано і на даний час відомості про підприємство в системі ЄДРПОУ відсутні, а будівлі перебувають у приватній власності. Трудова книжка [NUMBER] видана 10.04.2001 року СТОВ «Жабокрицьке», яке згідно довідки Крижопільського трудового архіву № 52/01-14 від 11.02.2025 року визнано банкрутом та ліквідоване постановою Господарського суду Вінницької області від 09 червня 2005 року, справа № 10/11-05. За таких обставин вона змушена звернутись до суду з даною заявою для захисту своїх прав та інтересів. Встановлення заявленого факту необхідно їй для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В судове засідання заявниця не з`явилася, з`явився її представник адвокат Лукавський А.В., який підтримав викладені в заяві обставини та просив задовільнити вимогу, яка викладена в заяві, оскільки іншого способу захисту порушеного права у заявниці не має. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надіслало до суду заяву про слухання справи без їхньої участі, щодо вимог заяви покладаються на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , яка народилася [INFO] , уродженка та жителька с. Жабокрич Крижопільського (на даний час - Тульчинського) району Вінницької області, звернулася до органу Пенсійного фонду України щодо призначення їй пенсії, в зв`язку з чим подала необхідні документи. Разом з тим, на титульній сторінці трудової книжки, заповненої російською мовою, серії [NUMBER] дата заповнення 26.05.1987 року ім`я по батькові заявниці вказано « [PERSON] , 1965 года рождения», замість вірного - « [PERSON] , [INFO] ». Також на титульній сторінці трудової книжки серії [NUMBER] дата заповнення 10.04.2001 року ім`я по батькові заявниці вказано « [PERSON] , [INFO] »», замість вірного - « [PERSON] , [INFO] ». Така ж помилка міститься і в архівній довідці № 34 від 28.01.2020 року, виданої професійно-технічним училищем № 14 смт Вороновиця Вінницької облдержадміністрації на ім`я « [PERSON] , [INFO] », замість вірного - « [PERSON] , [INFO] ». Відповідно до копії паспорта, який міститься в матеріалах справи, орган, що видав 0522, який виданий 06.12.2018 року, де прізвище, ім`я та по батькові зазначено як « [PERSON] , [INFO] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 20.06.1980 року, зазначено на російській мові « [PERSON] », народилася « [INFO] ». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 серпня 1983 року [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/002724467 від 26.02.2025 вказано, що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно довідки № 34 від 28.01.2020 року наданої професійно-технічним училищем № 14 смт [PERSON] , [INFO] , дійсно навчалась у Вороновицькому технічному училищі № 2 з 01.09.1982 року (наказ № 95-к від 01.09.1982 року) по 21.07.1983 рік (наказ № 111-к від 21.07.1983) та здобула професію «Швея-мотористка ІІІ розряду». Відповідно до наказу Вінницького обласного управління профтехосвіти № 1261 від 20.08.1984 року Вороновицьке технічне училище № 2 реорганізовано з 01.09.1984 року в Вороновицьке середнє професійно-технічне училище № 14. Відповідно до наказу Управління народної освіти Вінницького облвиконкому № 443 від 27.06.1989 року Вороновицьке середнє професійно-технічне училище № 14 реорганізовано в Професійно-технічне училище № 14 смт Вороновиця. Згідно довідки Крижопільського трудового архіву від 11.02.2025 року № 52/01-14 виданої [PERSON] , вказано, що у селі Жабокрич діяло 4 колгоспи. Свою діяльність відновили в квітні 1944 року. 20 грудня 1950 року на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспи «Паризька комуна», ім. Калініна, ім. Шмідта, «Шляхом Леніна» села Жабокрич об`єдналися в один колгосп, який дістав назву «Шляхом Леніна» с. Жабокрич (протокол загальних зборів № 12 від 20 грудня 1950 року). У листопада 1992 року протокол № 4 загальних зборів колгоспників від 25 листопада 1992 року колгосп «Шляхом Леніна» с. Жабокрич реорганізовано у Жабокрицьке колективне сільськогосподарське підприємство. Оскільки книги протоколів загальних зборів за 1998-2000 роки на зберігання в архів не надходили, надати інформацію про подальші перейменування Жабокрицького КСП не має можливості. СТОВ «Жабокрицьке» визнано банкрутом та ліквідовано постановою Господарського суду Вінницької області від 9 червня 2005 року (справа № 10/11-05). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці та належне її оформлення, та при цьому не може бути підставою для виключення певних періодів її роботи з трудового стажу, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації установи не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Як вбачається із Рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 024350004648 від 14.03.2025 року, [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком за відсутності страхового стажу. До страхового стажу не враховано періоди згідно трудової книжки [NUMBER] від 10.04.2001, довідки № 34 від 28.01.2020, період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, оскільки ім`я заявниці не відповідає паспорту. Трудова книжка [NUMBER] від 26.05.1987, оскільки титульна сторінка заповнена з порушенням вимог до трудових книжок (відсутня повна дата народження). Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Факт належності заявнику трудової книжки [NUMBER] , виданої 26.05.1987 на ім`я « [PERSON] , 1965 года рождения»; трудової книжки [NUMBER] , виданої 10.04.2001 на ім`я « [PERSON] , [INFO] »; довідки № 34 від 28.01.2020 року, виданої професійно-технічним училищем № 14 смт Вороновиця Вінницької облдержадміністрації на ім`я « [PERSON] , [INFO] »,підтверджується паспортними даними заявниці та її свідоцтвом про народження та укладення шлюбу. При цьому, суд бере до уваги, що встановлення даного факту необхідно заявниці для призначення їй пенсії в органах Пенсійного фонду України з урахуванням всього трудового стажу, так як підтвердити його іншим шляхом неможливо. Спору про право по даній справі суд не вбачає, виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 вересня 2021 року (справа № 733/324/21, провадження № 61-11108св21). Таким чином, встановлення факту належності правовстановлюючих документів не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника юридичні наслідки, вказані ним обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, за таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати по справі слід залишити за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved