Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

20.02.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, за підписом представника позивача адвоката Циби Д.М., надійшла вказана позовна заява, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму завданої майнової шкоди у розмірі 48674,32 грн., а також судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 11.11.2023 о 19:30 на вул. Пріорська, 16, у м. Києві, гр. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Кіа», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечного керувати ним, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Daewoo», д.н.з. [NUMBER] . У результаті ДТП автомобіль «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 11.12.2023, [PERSON] було визнано особою винним у вчиненні правопорушенні передбаченого ст. 124. КУПАП. Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 46574,32 гривень. З урахуванням положень пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ залучило Аварійного комісара, вартість послуг якого складають 2100 грн 00 коп. Виплата МТСБУ була здійснена на підставі рахунку-фактури. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 48674, 32 грн. Позивач, посилаючись на положення статей 1166, 1187, 1191 ЦК України та статті 22, п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38, статей 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою відшкодування [PERSON] шкоди, звернувся до суду з позов в порядку регресу. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2025, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, з урахуванням положень статей 19, 274, 279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки зазначений спір є малозначним. Позивачу та його представнику, у порядку, встановленому статтею 14 ЦПК України, було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, після чого, сторона позивача з будь-якими клопотаннями/заявами до суду не зверталася. \~ \~ \~ \~ Відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви було надіслано на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання: [ADDRESS] . Надіслану відповідачу судову кореспонденцією, ним отримано особисто 05.03.2025, проте, відповідно до статей 174, 178 ЦПК України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 11.11.2023 о 19:30 на вул. Пріорська, 16, у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Kia»,\~номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , та «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв (а.с. 8). Транспортний засіб марки «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа воєнна іншуранс груп», поліс №ЕР-217357759 (а.с. 7). Цивільно-правова відповідальність водія «Kia»,\~номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не була застрахована (а.с. 8). Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №756/15574/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір (а.с. 4). Як зазначено у вказаній постанові суду «11.11.2023 року о 19 год. 30 хв. на вул. Пріорська, 16, у м. Києві, гр. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Kia», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечного керувати ним, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Daewoo» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Водій [PERSON] порушив п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. При цьому, [PERSON] будучи причетним до ДТП місце вчинення пригоди залишив, чим порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки до суду не повідомив.» З урахуванням положень частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11.12.2023 у адміністративній справі №756/15574/23 не доказуються при розгляді цієї справи. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, винуватість відповідача [PERSON] у вчинені ДТП встановлена та не підлягає доведенню. 13.11.2023, власник автомобіля «Daewoo»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~ [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП, яка мала місце 11.11.2023 та із заявою про виплату відшкодування у розмірі оціненої шкоди, заподіяної в результаті пошкодження належному йому транспортного засобу, шляхом перерахуванням коштів на вказаний у заяві картковий рахунок, долучивши до заяви пакет документів щодо ДТП (а.с. 5,6). Так, відповідно до Звіту №21.12.206-97669 від 17.12.2023 про оцінку колісного транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , складеного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових (вартість матеріального збитку), заподіяного власнику КТЗ «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , становить 47375,82 грн. (12-28). На підставі\~заяви [PERSON] (власника\~пошкодженого транспортного\~засобу «Daewoo»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ),\~відповідно до\~Наказу \~МТСБ України\~від 13.02.2024\~№3.1/2358\~(справа\~№97669)\~та Довідки\~МТСБ України\~від 13.02.2024\~№1,\~МТСБ України\~здійснило сплату\~за шкоду,\~заподіяну в\~результаті ДТП,\~потерпілому \~ [PERSON] у розмірі 46574,32 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №846797 від 14.02.2024 (а.с. 9-10). Крім цього, на підставі рахунку №23.12.206-97669 від 17.12.2024 (по справі №97669), згідно платіжної інструкції №979813 від 26.12.2023, МТСБ України перерахувало ФОП [PERSON] кошти за надані ним послуги у розмірі 2100,00 грн (а.с. 11). 14.02.2024 МТСБ України адресувало [PERSON] письмову пропозицію в добровільному порядку компенсувати МТСБ України витрати у розмірі 48674,32 грн. (а.с.29). Доказів надсилання вказаної претензії та отримання її відповідачем, позивачем суду не надано. Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 01.01.2025 (далі Закон № 1961-IV). Згідно із статтями 3, 4 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники, страховики, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, МТСБУ та потерпілі. Положеннями статті 22 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із статтею 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Як встановлено судом під час дослідження письмових доказів, а саме згідно Довідки про ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kia»,\~номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, при цьому зазначено, що матеріали направлено до розшуку, а згідно обставин справи водій [PERSON] 11.11.2023 залишив місце ДТП. Враховуючи положення статті 1191 ЦК України, підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно із підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Оскільки МТСБУ відшкодувало завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 46574,32 грн та сплатило витрати, пов`язані із залученням аваркома (експерта) для визначення розміру завданої майнової шкоди власнику транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 2100,00 грн, тому у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON] особи, протиправними діями якої завдано шкоди. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у суді, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (а.с. 3).

Outcome: approved