Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

10 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Самарівської міської ради, в якому просить надати позивачу додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що він є онуком [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] померла. За життя, 11 листопада 2018 року бабуся склала заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла позивачу. Після смерті бабусі відкрилась спадщина на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З моменту смерті бабусі ключі від квартири знаходились у рідної сестри матері - [PERSON] , тому я був впевнений про те, що після відкриття спадщини, із заявою нотаріуса про прийняття спадщини звернулась саме моя тітка, яка і оформила квартиру на себе. Приблизно у квітні - травні 2024 року під час генерального прибирання у квартирі позивач разом з мамою [PERSON] , знайшли документи сховані бабусею у квартирі, серед яких був знайдений заповіт на ім`я позивача, про існування якого йому або іншим родичам нічого не було відомо. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що не був обізнаним про те, що бабусею був складений заповіт, відповідно до якого я є спадкоємцем належного їй майна. Позивач 23 травня 2024 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому як він пропустив шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з чим він звернувся до суду з зазначеним позовом. Відзиву на позов не надходило. Ухвалою вказаного суду від 16 квітня 2025 року було відкрите загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою від 19 травня 2025 року за клопотанням представника позивача витребувано спадкову справу. 20 травня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача та позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити на підставі поданих доказів, що містяться в матеріалах справи. Представник відповідача - Самарівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Носенко Андрій Григоровичв судове засідання не з`явився, у своєму клопотанні просив розглянути справу за його відсутності. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що 03 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області зроблений відповідний актовий запис № 277, що вбачається з копії свідоцтва про смерть. Згідно з копією заповіту, складеного 11 листопада 2008 року та посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко О.М., [PERSON] все своє майно, що належить їй на день смерті заповіла [PERSON] . Приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Носенко А.Г. 23 травня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що ним пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] : - з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] звернувся [PERSON] ; - З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась; - Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру щодо заповітів, вбачається, що 11 листопада 2008 року Новомосковською державною нотаріальною конторою був посвідчений заповіт від [PERSON] , [INFO] ; - Згідно довідки виконавчого комітету Новомосковської міської ради [PERSON] була зареєстрована по день смерті за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem, яка означає У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved