Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 14.07.2021 на підставі укладеного кредитного договору №CL-324331, відповідачу видані кредитні кошти у розмірі 250 000 грн., з процентною ставкою 35% річних з терміном виконання до 13.07.2026. Відповідач не виконує свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, внаслідок чого станом на 30.09.2024 заборгованість відповідача перед банком становить 353 422,86 грн., з яких 215 512,82 грн. - тіло кредиту, 137 910,04 грн. - відсотки. Банком відповідачу направлено письмову вимогу про сплату заборгованості, однак у наданий строк заборгованість не погашена. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та судові витрати. 09.12.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 14.07.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» (далі-позикодавець) та [PERSON] укладений кредитний договір №CL-324331, за умовами якого позикодавець зобов`язується надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах зворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договору, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Сума кредиту - 250 000 грн., строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 13.07.2026. Згідно з п. 4.1. кредитного договору від 14.07.2021 за користування кредитом позичальник сплачує позикодавцю відсотки за процентною ставкою 35% річних. Додатком №1 до кредитного договору від 14.07.2021 визначений Графік платежів за кредитним договором та розрахунок загальної вартості кредиту. Відповідно до меморіального ордеру № 39578622 від 14.07.2021, позивач перерахував на рахунок відповідача 250 000 грн. за кредитним договором № CL-324331. 23.04.2024 позивач направив відповідачу письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 16.09.2024 сума заборгованості за кредитом становить 215 512,82 грн., сума заборгованості за відсотками становить 137 910,04 грн. Згідно з випискою з особового рахунку відповідача за період з 14.07.2021 по 16.09.2024 відповідач користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання належним чином не виконав. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання по кредитному договору від 14.07.2021 та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 250 000 грн., однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд відзначає наступне. Судом встановлено, що 23.04.2024 банк звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту. При цьому слід врахувати правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відтак, позивач безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом після 23.04.2024, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. З урахуванням вищенаведеного за розрахунком суду заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню на користь банку, складається з заборгованості за основним боргом (тіло) - 215512,82 грн. та відсотків - 111758,60 грн., що загалом становить 327271,42 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог (92,60%), що складає 4909,04 грн.

Outcome: partial