Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін (суддя Анохін А.М.). Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29.08.2023 задоволено заяву позивача про витребування доказів (суддя Анохін А.М.). 02.11.2023 на виконання Ухвали від 29.08.2023 надійшли витребувані документи. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.11.2023 задоволено заяву позивача про витребування доказів (суддя Анохін А.М.). 23.11.2023 на виконання Ухвали від 06.11.2023 надійшли витребувані документи. 27.11.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідачів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.11.2023 залучено співвідповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2) та [PERSON] (суддя Анохін А.М.). 06.12.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.11.2023 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (суддя Анохін А.М.). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.01.2024 справу прийнято до розгляду та вирішено продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.07.2024 на виконання Ухвали від 27.11.2023 надійшли витребувані документи. 27.07.2024 до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25.07.2024 закрито провадження у частині вимог до [PERSON] . 03.10.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08.10.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 16.01.2025 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.01.2025 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. Отже, предметом розгляду у цій справі є вимоги позивача до [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2, разом поіменовані співвідповідачі), про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків у частині своєчасної оплати спожитих житлово-комунальних послуг заадресою: [ADDRESS] (надалі за текстом -квартира), з огляду на що просить суд стягнути солідарно з відповідачів 71 465,93 грн., з яких: 47 792,84 грн. основного боргу, 3 789,46 грн. 3% річних та 19 883,63 грн. інфляційних втрат. У судове засідання 20.05.2025 представники сторін не прибули. Від відповідача до суду відзив не надходив. Позивач у заяві від 20.05.2025 не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності від 26.02.1999 співвідповідачі, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири в рівних долях. Співвідповідачі зареєстровані в квартирі, що підтверджується листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.11.2023. Згідно інформації МЮ України, яка міститься у листі від 20.06.2024, [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та 31.12.2023, відповідно. МЮ України у листі від 20.11.2024 повідомило, що спадкова справа щодо померлої [PERSON] не заводилась. Також, суд зазначає, що згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо структури права власності на спірну квартиру відсутня. Судом встановлено, що 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення щодо публічного договору (оферти) про надання позивачем, як виконавцем житлово-комунальних послуг, на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Таким чином, між позивачем та співвідповідачами було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Відповідно до п. 1 Договору, позивач зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 15 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відтак, з урахування наявних у суду відомостей щодо структури права власності зазначає, що співвідповідачі, [PERSON] та [PERSON] нарівні вчотирьох користувались послугами до [INFO] - день смерті [PERSON] . В свою чергу, співвідповідачі та [PERSON] нарівні втрьох користувались послугами до [INFO] - день смерті [PERSON] . Однак, співвідповідачі не виконали зобов`язання, покладені на них вищезазначеним Договором, внаслідок чого у них виникла заборгованість у загальному розмірі 47 792,84 грн. за період з 01.12.2016 по 30.04.2023. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є, зокрема, суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 2) своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; 3) забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; 4) власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. З огляду на викладене, враховуючи те, що заборгованість в розмірі 47 792,84 грн підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і сторони на момент ухвалення рішення не надали документів, які свідчать про сплату вказаної заборгованості, а також, не надали доказів неотримання ними вищенаведених житлово-комунальних послуг чи оформлення у встановленому порядку відмови від їх отримання, не спростували належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку спірної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення суми основного боргу за період з 12.2016 по 04.2023. В той же час, враховуючи наявні в матеріалах справи докази щодо структури власності на квартиру, суд зазначає наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Доказів прийняття частки квартири [PERSON] та частки квартири [PERSON] за співвідповідачами матеріали справи не містять. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. За змістом ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, виходячи з доказів наявних в матеріалах справи, суд доходить до висновку, що співвідповідачі є власниками частки квартири кожний. Відтак, враховуючи викладене суд доходить до висновку про наявність підстав про часткового задоволення позову, у частині стягнення суми основного боргу з співвідповідачів у сумі 29 878,38 грн. (4218,75 грн. за період з 12.2016 по 01.2018 та 25 659,63 грн. за період з 02.2018 по 04.2023). Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 3 789,46 грн. 3% річних та 19 883,63 грн. інфляційних втрат. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем здійснено нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат поетапним методом, де базою нарахування визначено всю суму заборгованості за поточний місяць надання послуг включно, а періодом - з 21-го числа поточного місяця оплати комунальних послуг по 30.04.2023. Поруч з цим, виходячи з наведених вище міркувань, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову у цій частині та присуджує до стягнення з відповідачів 2273,51 грн. 3% річних (758,40 грн. за період з 12.2016 по 01.2018 та 1515,11 грн. за період з 02.2018 по 04.2023) та 12 004,13 грн. інфляційних втрат (3754,88 грн. за період з 12.2016 по 01.2018 та 8 249,25 грн. за період з 02.2018 по 04.2023) Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial