Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

В листопаді 2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення неправильності в актовому записі про народження, в якому з урахуванням позовної заяви в новій редакції просив установити неправильність в актовому записі цивільного стану, а саме в актовому записі про народження [PERSON] , складеного 03 червня 1970 року виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР за №16 де ім`я матері [PERSON] « [PERSON] » вказано неправильно замість правильного « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.06.1970 року було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР на підставі актового запису про народження №16 складеному 03 червня 1970 року виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР. У вищевказаному свідоцтві про народження Позивача в графі «мати» зазначено « [PERSON] », де власне ім`я матері дитини « [PERSON] » не співпадає з ім`ям « [PERSON] », яке було зазначено в свідоцтві про її смерть та інших її документах. Позивач звернувся з відповідною заявою щодо внесення змін до актового запису про народження №16 складеному 03 червня 1970 року виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР та змінити ім`я матері з « [PERSON] » на « [PERSON] », але отримав відмову у внесенні змін до актового запису у вигляді висновку. Свою відмову Відповідач обгрунтовував тим, що неможливо змінити в актовому записі про народження Позивача №16 від 03.06.1970 року власне ім`я матері дитини « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родового прізвища матері заявника, а саме документу про шлюб батьків заявника із якого б вбачалась зміна прізвища нареченої (матері заявника) на шлюбне прізвище « [PERSON] » у зв`язку з офіційним розривом дипломатичних відносин України з росією, спричиненим воєнною агресією росії проти України. Позивач зазначає, що вказана розбіжність позбавляє його права реалізувати, права та обов`язки як спадкоємця за померлою матір`ю - [PERSON] . Вказане стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі, при вирішенні справи покладається на думку суду. Ухвалою судді від 29.11.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 30.01.2025 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки в актовому записі про його народження, складеного 03 червня 1970 року виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР за №16, ім`я матері [PERSON] « [PERSON] » вказано неправильно замість правильного « [PERSON] ». В обгрунтування вказаних вимог, позивач надав: - свідоцтво про народження Позивача серії [NUMBER] від 03.06.1970 року, за яким [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] , [PERSON] ; - свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] ; - свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 20 червня 1980 року, виданий 19.01.1996 року , серія [NUMBER] ; - свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 01.04.1989 року, серія [NUMBER] ; - свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 23.04.1991 року; - свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] - паспорт громадянина України [PERSON] , [INFO] , за яким він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; - ордер №01335 серії Б від 03.06.2003 р. на жиле приміщення, виданий на ім`я [PERSON] на право зайняття приміщення за адресою: за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - син -висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за яким неможливо змінити в актовому записі про народження [PERSON] №16 від 03.06.1970 року власне ім`я матері дитини « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родового прізвища матері заявника, а саме документу про шлюб батьків заявника, із якого б вбачалась зміна прізвища нареченої (матері заявника) на шлюбне прізвище « [PERSON] » у зв`язку з офіційним розривом дипломатичних відносин України з росією, спричиненим воєнною агресією росії проти України та набуттям чинності 23.12.2022 р. Закону України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» , що призвело до неможливості витребування документі про державну реєстрацію актів цивільного стану. Також судом встановлено, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, що підтверджується відповіддю від 09.04.2025 р. №1841/01-09. Крім цього, в судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON] (сусідку позивача), яка повідомила, що знайома з позивачем та його матір`ю, яку звали [PERSON] , близько 30 років. Позивач проживав разом з матір`ю в квартирі, доглядав за нею. Відповідно до положень статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження (частина перша статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті Відповідно до частин першої, шостої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5. Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду. Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» судам роз`яснено, що «суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків)». Правовий висновок щодо правильного застосування пункту 2.13 Правил викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 425/2737/17), у якій зазначено, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20); 17 лютого 2021 року у справі № 635/4947/20 (провадження № 61-18769св20); 15 листопада 2022 року у справі № 754/16843/21 (провадження № 61-9738св22), а також в постанові від 02 травня 2024 року у справі №480/8300/22. З огляду на надані стороною позивача докази, показання свідка, встановлені судом обставини, які підтверджують, що матір`ю позивача є [PERSON] , хоча фактично у свідоцтві про народження ім`я матері зазначено - « [PERSON] », суд приходить до висновку, що в актовому записі цивільного стану про народження [PERSON] , складеного 03 червня 1970 року виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР за №16, невірно зазначено ім`я його матері - [PERSON] , оскільки замість правильного імені « [PERSON] » зазначено неправильне ім`я « [PERSON] ». Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обґрунтованим є встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану про народження [PERSON] , складеного 03 червня 1970 року виконавчим комітетом Бруснятської сільської ради Білоярського району Свердловської області РРФСР за №16, щодо імені матері [PERSON] , де замість правильного імені « [PERSON] » зазначено неправильне ім`я « [PERSON] ». Враховуючи наведене та

Outcome: approved