Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

У вересні 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просила суд: -визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Шума С. №241к/тр0дф від 31.07.2024 щодо особового складу по Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про переведення [PERSON] , завідувача відділення №2 (лікаря-психіатра) на посаду лікаря-психіатра відділення №7 з 31.07.2024, тарифний розряд №11, з посадовим окладом 7\~867,50 грн.; -поновити [PERSON] , на посаді завідувача відділення №2 (лікаря-психіатра) Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» з 31.07.2024; -визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Шума С. №239к/тр-дф від 30.07.2024 про відсторонення від роботи з 31.07.2024 до проходження медичного огляду, без збереження заробітної плати [PERSON] , завідувача відділення №2 Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»; -стягнути Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн.; --стягнути з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн. -вирішити питання судових витрат та допустити рішення в частині поновлення на посаді до негайного виконання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що у 2023 році її було призначено на посаду завідувача відділення №2 Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України». 31.07.2024 наказом Генерального директора ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» Шума С.С. від 30.07.2024 №239к/тр-дф, [PERSON] відсторонено від роботи до проходження медичного огляду та наказом від 31.07.2024 за №241к/тр-дф переведено з посади завідувача відділення №2 на посаду лікаря-психіатра відділення №7. З огляду на те, що вказані накази є такими, що протирічать засадам трудового законодавства, [PERSON] вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем надано відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими позовними вимогами. Так останнім зазначено, що переведення позивача було зумовлено необхідністю забезпечення стабільності в роботі підрозділів Дніпровської філії при цьому враховано, що відпала потреба у покладенні на [PERSON] , як лікаря-психіатра, додаткових обов`язків завідувача відділення. Також зазначено про відсутність доказів які б підтверджували, що діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду. Позивачем надано відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких наведено додаткові обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в яких наведено додаткові обґрунтування заперечень щодо заявлених позовних вимог. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2024 позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю приписам ЦПК України. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.10.2024 у зв`язку з усуненням недоліків зазначених в ухвалі від 06.09.2024, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також, за клопотанням позивача витребувано докази. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги й надала пояснення аналогічні викладеним у позові. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо заявлених позовних вимог й надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з наказу №23к/тр-дф від 31.01.2024 генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» [PERSON] , призначено виконуючим обов`язки завідувача відділення №2 (лікаря-психіатра) [PERSON] завідувачем відділення №2 з 01.02.2024, тарифний розряд 11, посадовий оклад 9\~834,38 грн. Згідно копії наказу №239к/тр-дф від 30.07.2024 генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Шум С., відсторонено від роботи з 31.07.2024, до проходження медичного огляду, без збереження заробітної плати [PERSON] . З наказом [PERSON] ознайомлена 12.08.2024. Відповідно копії наказу №240/1к/тр-дф від 31.07.2024 генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Шум С., допущено [PERSON] , завідувача відділення №2 (лікаря-психіатра) Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» до виконання своїх посадових обов`язків 31.07.2024. [PERSON] ознайомлена з наказом 12.08.2024. Згідно копії службової записки заступника начальника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ІСП МОЗ України» Шевченко Ю. від 31.07.2024, з метою забезпечення стабільності в роботі підрозділів Філії, висловлено прохання розглянути питання доцільності з 31.07.2024 перевести завідувача відділення №2 [PERSON] на посаду лікаря-психіатра відділення №7. Відповідно до копії наказу №241к/тр-дф від 31.07.2024 генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Шум С., переведено [PERSON] , завідувача відділення №2 (лікаря-психіатра) на посаду лікаря-психіатра відділення №7 з 31.07.2024, тарифний розряд 11, посадовим окладом 7\~867,50 грн. Підстава: службова записка [PERSON] від 31.07.2024. З наказом [PERSON] ознайомлення 12.08.2024 та висловила свою незгоду. Також судом було досліджено посадові інструкції. Так, завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина\~перша\~та\~друга\~статті\~2 ЦПК України). Згідно ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у\~статті 33\~цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається\~переведенням на\~іншу роботу\~і не\~потребує згоди\~працівника переміщення\~його на\~тому ж\~підприємстві,\~в установі,\~організації на\~інше робоче\~місце,\~в інший\~структурний підрозділ\~у тій\~же місцевості,\~доручення роботи\~на іншому\~механізмі або\~обладнанні у\~межах спеціальності,\~кваліфікації чи\~посади,\~обумовленої трудовим\~договором.\~Роботодавець не\~має права\~переміщати працівника\~на роботу,\~протипоказану йому\~за станом\~здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~пунктом 6 статті 36\~цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2021 року у справі № 607/14453/20 (провадження № 61-10296св21) зазначено, що: «виходячи зі змісту частини третьої статті\~32 КЗпП України, зміна істотних умов праці включає зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. Перелік істотних умов праці не є вичерпним». Приписами ст.33 КЗпП України визначено механізм тимчасового переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15.03.2022, у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Згодом до ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX внесено доповнення Законом\~№\~2352-IX від 01.07.2022, який визначає, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених\~ч.\~3 ст. 32 та\~ст. 103\~КЗпП України, здійснюється не пізніше як до фактичного запровадження таких умов. З огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що наказом №241к/тр-дф відбулось переведення [PERSON] на іншу роботу, що передбачає зміну функціональних обов`язків і розміру оплати праці, без згоди працівника й враховуючи відсутність в наказі будь-якого обґрунтування необхідності вчинення такої дії, що в свою чергу порушує принцип правової визначеності працівника як сторони, яка в трудових правовідносинах є більш слабшою за роботодавця, заявлені позовні вимоги, в частині визнання незаконним та скасування вказаного наказу, підлягають задоволенню. Ухвалюючи дане рішення, судом враховано, що посилання, у наказі, на службову записку [PERSON] як передумову для прийняття вказаного рішення, не може свідчити про його законність, оскільки службова записка не містить конкретних обставин, які передбачають необхідність переведення завідуючої відділенням на посаду лікаря. Зазначення в службовій записці «з метою забезпечення стабільності в роботі» є по своїй суті абстрактним. Також суд зазначає, що наказ не містить посилань, які б дозволяли роботодавцю застосувати положення ч.1 ст.3 Закону №2136-IX від 15.03.2022. Представником відповідача, у судовому засіданні, також не надано таких доказів. Згідно частини першої статті\~235 КЗпП\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник\~повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на те, що наказ про переведення визнано судом незаконним та скасовано, [PERSON] підлягає поновленню на посаді завідувача відділення №2 (лікаря-психіатра) Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» з 31.07.2024. Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Шума С. №239к/тр-дф від 30.07.2024 про відсторонення від роботи з 31.07.2024 до проходження медичного огляду, без збереження заробітної плати [PERSON] , завідувача відділення №2 Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 статті 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до копії медичної книжки серії 1ААМ №473545 виписаної на ім`я [PERSON] , остання пройшла медичний огляд 17.01.2024. Дата наступного медичного огляду 17.01.2025. Згідно копії довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №46, [PERSON] пройшла огляд 15.06.2022. Відповідно до переліку категорій осіб, які для виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану психічного здоров`я підлягають періодичному психіатричному огляду затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 26 січня 2024 року № 139 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України15 лютого 2024 р. за № 235/41580, медичні працівники закладів охорони здоров`я підлягають проведенню періодичного психіатричного огляду один раз на п`ять років; працівники фармацевтичних підприємств, аптечних закладів, в тому числі особи, які за своїми службовими обов`язками отримають (чи мають) доступ безпосередньо до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів підлягають проведенню періодичного психіатричного огляду один раз на рік. З огляду на те, що оскаржуваний наказ не містить посилання з приводу того, що [PERSON] було відсторонено саме у зв`язку з не проходженням періодичного психіатричного огляду, він є таким, що підлягає визнанню незаконним і скасуванню, оскільки згідно копії медичної книжки останньої, результати проведеного медичного огляду 17.01.2024 є дійними до 17.01.2025. Також ухвалюючи дане рішення судом враховано, що у період з 2022 року до 30.07.2024 року у роботодавця не виникало питань з приводу проходження [PERSON] , періодичного психіатричного огляду і остання здійснювала свої повноваження з урахуванням довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №46 від 15.06.2022. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма законодавства містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Виходячи із суті спору, а також з огляду на наявні у справі докази, які свідчать про вчинення позивачем ряду дій спрямованих на відновлення свого порушеного права й, що у свої сукупності спричинило зміну звичного темпу життя й певну невизначеність, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000,00 грн. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надав суду: копію акту № 1 від 30.04.2025, копію договору № 19 від 06.08.2024, копію ордера № 1321567 від 18.11.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Башкєєвої А.О., копію договору № 03/2025 від 06.01.2025, копію ордера № 1363919 від 14.01.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Протопоп Ю.А.; копії квитанцій. Відповідач надав заперечення в яких зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу не відповідає складності справи та є завищеним. Окрім цього зазначив, що в акті не зазначено, що вказані послуги надавалися адвокатами Прототоп Ю.А. та Башкєєвою А.О. саме в межах судової справи № 932/7621/24. Враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, складність справи, суд дійшов висновку про те, що слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3028,00 грн.

Outcome: partial