Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

11.09.2024\~року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 19.12.2022 року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 194536415, який підписано в електронному вигляді та відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 500 гривень. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року, інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Предметом Договору\~факторингу\~№28/1118-01\~від\~28.11.2018,\~є\~відступлення\~прав вимоги\~до\~боржників,\~зазначених\~у\~відповідних реєстрах\~прав\~вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №158 від 02.11.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 24\~255,40 грн. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до якого останнє набуло прав вимоги, зокрема, до відповідача на загальну суму 48\~318,90 грн. 17.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 17/07/2024 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 48\~318,90 грн., з яких: 9 500 грн. - заборгованість по кредиту, 38\~818,90 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. На підставі викладеного, оскільки відповідач не виконав умови договору, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 194536415 від 19.12.2022 року в розмірі 48\~318,90 грн. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 10.10.2024 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача, у якому заперечувала проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що в позивача не виникло права вимоги за кредитним договором № 194536415 від 19.12.2022 року, оскільки кредитний договір було укладено вже після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», тож ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли, як наслідок позивач не має права на стягнення коштів по кредиту з відповідача, у зв`язку з відсутністю порушення його прав. Окрім того, позивачем не надано доказів сплати ТОВ «Таліон Плюс» на користь первісного кредитора грошових коштів за договором. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 15.10.2024\~року від\~представника позивача\~Тараненка А.І.\~надійшла відповідь\~на відзив,\~у якій\~заперечував проти\~аргументів відповідача.\~Заперечення обґрунтовані\~тим,\~що договір\~факторингу передбачає\~(не\~забороняє)\~можливість укладення\~множинної кількості\~реєстрів,\~у випадку\~бажання та\~необхідності сторін. Згідно з\~п.\~4.1.\~договору факторингу\~№ 28/1118-01,\~право вимоги\~переходить від\~Клієнта до\~Фактора в\~день підписання\~сторонами реєстру\~прав вимог,\~по формі,\~встановленій у\~відповідному додатку.\~21.02.2023\~на виконання\~п.\~2.1.\~Договору факторингу\~№28/1118-01\~між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та ТОВ\~«Таліон Плюс»\~складено та\~підписано Реєстр\~прав вимоги\~№217,\~за яким\~передані (відступлені)\~права вимоги\~до відповідача\~за Кредитним\~договором.\~Вказані обставини\~підтверджуються наявним\~в матеріалах\~справи витягом\~з реєстру\~прав вимоги\~№ 217\~від 21.02.2023,\~відповідно до\~якого до\~ТОВ «Таліон\~Плюс» перейшло\~право вимоги\~до [PERSON] \~на загальну\~суму 24\~255,40\~грн.\~Таким чином,\~договір №\~28/1118-01\~є рамковою\~угодою,\~адже він\~підтверджує згоду\~двох сторін\~співпрацювати протягом\~визначеного проміжку\~часу,\~а саме\~28.11.2018\~-\~31.12.2023.\~Так,\~реєстр передачі\~прав вимоги\~укладено в\~рамках дії\~Договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018\~у відповідності\~до наступних\~редакцій.\~Відповідно ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~відступило дійсне\~право вимоги\~до ТОВ\~«Таліон Плюс»,\~оскільки з\~урахуванням визначених\~строків дії\~цього договору\~та додаткових\~угод до\~нього,\~його виконання\~здійснювалось не\~одномоментно,\~а протягом\~всього часу\~його дії.\~Тобто,\~право вимоги\~за Кредитним\~договором №194536415\~від 19.12.2022\~перейшло до\~ТОВ «Таліон\~Плюс» -\~21.02.2023,\~відповідно до\~підписання Сторонами\~реєстру прав\~вимоги №217.\~Враховуючи викладене,\~позивач є\~кредитором та\~отримав дійсне\~право вимоги\~за кредитним\~договором №\~194536415\~від 19.12.2022.Договори факторингу, які у встановленому порядку недійсними не визнані та в яких визначені розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений при відступленні права вимоги, є підтвердженням суми заборгованості. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2024 року цивільну справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Представник позивача Тараненко А.І. в позовній заяві просив провести розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила розглянути справу без її участі сторони та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, доходить висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 19.12.2022\~року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено\~кредитний договір\~№ 194536415\~у формі\~електронного документа\~з використанням\~електронного підпису,\~відповідно до\~умов якого\~відповідач отримала\~кредит у\~розмірі 9 500\~гривень строком на 30 днів, а саме до 18.01.2023 р. зі сплатою відсотки за кожний день користування кредитом. Пунктом 5.2. договору встановлено, що кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 9 500 грн. шляхом зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. 19.12.2022 року ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» перераховано на картку відповідача 9\~500 грн. згідно з договором № 194536415 від 19.12.2022. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно з п.2.1 якого було передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 194536415 від 19.12.2022 станом на 21.02.2023 року судом встановлено, що заборгованість становила 9\~500 грн. - тіла кредиту та 14\~755,40 грн. - процентів\~за період з 19.12.2022 року по 21.02.2023 року. Матеріалами справи\~підтверджено,\~що ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 від 28.11.2019 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою продовжено дію договору факторингу до 31.12.2020 року Також, 31.12.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою вказаний договір викладено у новій редакції. 21.02.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» було укладено реєстр прав вимоги № 217 від 21.02.2023 року, в якому зазначено про відступлення права вимоги до боржника [PERSON] . Пунктом 2 зазначеного реєстру також вирішено, що сторони погодили, що сума фінансування, належна до сплати клієнту за цим реєстром прав вимог, становить 37,00% відсотків від основної суми заборгованості (тіла кредиту) та складає 1\~598\~523,64 грн. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 23.02.2024 року укладено договір факторингу № 23/0224-01, яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених зазначеним договором. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» також укладено реєстр прав вимоги № 1, в якому зазначено про відступлення права вимоги до боржника [PERSON] у розмірі 48\~318,90 грн. Пунктом 2 зазначеного реєстру також вирішено, що сторони погодили, що сума фінансування, належна до сплати Клієнту за цим реєстром прав вимог, становить 5,30% відсотків від основної суми заборгованості (тіла кредиту). Позивачем\~надано розрахунок\~заборгованості\~складений\~ТОВ «Таліон\~Плюс»\~за\~кредитним договором\~№\~194536415\~від 19.12.2022\~станом на\~23.02.2023\~року\~відповідно\~до якого\~заборгованість\~становить\~48\~318,90 гривень, яка складається з тіла кредиту у розмірі\~9 500 грн. та процентів\~у розмірі 38\~818,90 грн., а нарахування процентів здійснювалося з 21.02.2023 по 17.05.2023 року. \~ \~ \~ \~ Також\~судом встановлено,\~що між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем 17.07.2024 року було укладено договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого відступлено право вимоги і до [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників від 17.07.2024 року до договору факторингу № 17/07/24, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 48\~318,90 гривень, з яких: 9 500 грн.\~заборгованість за тілом кредиту, 38\~818,90 грн.\~заборгованість за відсотками. Частинами 1,2\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того,\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1\~статті 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1\~ст. 519 ЦК України). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2\~ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст.\~77, ст.\~81 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Пунктом 27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Предметом договору факторингу згідно зі\~ст. 1078 ЦК України\~може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до положень ст. ст.\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16.10.2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 року у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої\~статті 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті\~512, статті\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Так, позивач на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 194536415 від 19.12.2022 року посилається на те, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, який був укладений 19.12.2022 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Отже, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 194536415 був укладений між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та відповідачем 19.12.2022 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання відповідача перед первісним кредитором, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. З матеріалів\~справи також\~вбачається,\~що на\~час укладення\~договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018\~року сторонами\~не досягнуто\~згоди щодо\~предмета правочину,\~предмет не\~індивідуалізовано належним\~чином.\~Інформація про\~ [PERSON] \~як боржника\~міститься у\~наданому позивачем\~реєстрі прав\~вимоги №\~217\~від\~21.02.2023 року ТОВ «Таліон Плюс», тобто більше, ніж через чотири роки після укладення договору відступлення права вимоги. Таким чином, між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і навіть не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли вже після укладення вказаного договору. Суд звертає увагу, що позивачем також не було надано жодного доказу оплати клієнтом фактору фінансування за відступлені права вимоги визначені у договорах факторингу та відповідних реєстрах відступлення прав вимоги до боржників. У тому числі не надано доказів оплати фінансування по договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» у розмірі визначеному реєстром. Так само і відсутні докази в матеріалах справи оплати фінансування позивачем ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 17-07/24\~від 17.07.2024\~року. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 року у справі № 911/3185/20). Враховуючи зазначене, позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 194536415 від 19.12.2022 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а отже і ТОВ «Таліон Плюс» не мало права відступати права вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Так само ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мало права відступлення прав вимоги до відповідача позивачу. Відтак, ТОВ «ФК «Ейс» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за укладеним 19.12.2022 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» кредитним договором № 194536415 від 19.12.2022 року. Враховуючи вищезазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений, своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами обставини, на які він посилається, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed