Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , актовий запис №7, виданим виконавчим комітетом Шабельницької сільської ради Миколаївського району Одеської області 19 серпня 2003 року. Її батько, [PERSON] , не встиг переоформити спадщину після відкриття спадщини матері, так як [INFO] він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , актовий запис за №9070. Таким чином, 17 червня 2004 року, матір`ю позивача [PERSON] , після смерті батька та бабусі, було прийнято у спадщину право на земельну частку (пай), із складу КСП «Шабельницьке» села Шабельники, Миколаївського району, Одеської області, що підтверджується Сертифікатом серії ОД №0154397 та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВВЕ 227074, виданим Любашівською державною нотаріальною конторою 17.06.2004 року. [INFO] її мати - [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , актовий запис №10576, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17 жовтня 2017 року. Після смерті матері залишилася спадщина, яка складалася із земельної ділянки, площею 8,67 га, (кадастровий номер 5123585500:01:001:0113), розташованої на масиві № [NUMBER] , на ділянці № [NUMBER] на території Шабельницької сільської ради, Миколаївського району, Одеської області, підтверджену Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯИ № 121216, виданим на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області від 22 вересня 2008 року №394/А-2008. 13 листопада 2018 року на підставі Рішення Миколаївського районного суду Одеської області у справі №508/1135/18 було визнано за [PERSON] , право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, підтверджену Державним актом серії ЯИ №121216 від 21 липня 2009 року, що належала спадкодавцю- [PERSON] . Крім цього, позивачка вважає, що вона як спадкоємець першої черги має право за законом на земельну ділянку під кадастровим номером 5123585500:01:001:0024 , площею 7,36 га., яка залишилася після смерті бабусі та посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №261412. Після смерті бабусі вона залишилася єдиною спадкоємицею, тому лише після смерті матері вона звернулася до нотаріусів Миколаївської державної нотаріальної контори та до Березівської державної нотаріальної контори Одеської області. Проте, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею7,36 га., під кадастровим номером 5123585500:01:001:0024, їй було відмовлено. За таких обставин вона вважає, що її право на спадкове майно, що залишилося після смерті бабусі- [PERSON] є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку. Після смерті [PERSON] спадкоємцем майна першої черги за законом став її син ( її батько ) [PERSON] , але в зв`язку із його смертю [INFO] , він не встиг оформити спадщину. Тому спадкоємицею майна першої черги після померлих була його мати - [PERSON] , котра прийняла у спадщину майно, підтверджене Сертифікатом серії ОД №0154397 та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВВЕ 227074, виданим Любашівською державною нотаріальною конторою 17.06.2004 року. Згодом даний пай на підставі розпорядження Миколаївської райдержадміністрації Одеської області №394/А- 2008 від 22 вересня 2008 року було передано та зареєстровано у власність [PERSON] , що підтверджується актом про перенесення в натуру меж земельної ділянки, площею 8.67 га., від 26 вересня 2008 року та Державним актом на право власності на землю ЯИ №121216 від 21 липня 2009 року. [PERSON] , вважає, що так як її мати - [PERSON] , після смерті бабусі прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, цей факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину серії ВВЕ 227074 від 17.06.2004 року, і дану земельну ділянку вона успадкувала згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 13.11.2018 року, то вона має право на отримання у спадщину земельної ділянки під кадастровим номером 5123585500:01:001:0024 , площею 7,36 га., яка залишилася після смерті бабусі - [PERSON] . Будь-яких інших спадкоємців, окрім неї, які б претендували на спадщину, не має. Представник позивача [PERSON] , адвокат Шулик Максим Юрійовичв судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Стрюківської територіальної громади, Березівського району, Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , на час її відкриття [INFO] , та після смерті [PERSON] , на час її відкритгя [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку, площею 7,36 га., під кадастровим номером 5123585500:01:001:0024, підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №261412, на території колишньої Шабельницької сільської ради Миколаївського району Одеської області, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , яка прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Данні обставини підтверджується матеріалами справи: копією паспорта [PERSON] ( а.с. 4 - 6 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 7 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 8 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 9 ), копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( а.с. 10 ), копією Рішення від 07.05.2004 року № 2-3515/2004 ( а.с. 11 - 12 ), копією Рішення від 13.11.2018 року № 508/1135/18 ( а.с. 13 - 14 ), копією Сертифікату на право на земельну частку ( пай ) [PERSON] ( а.с. 15 - 16 ), копією Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] ( а.с. 17 - 18 ), копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 19 ), копією Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] ( а.с. 20 ), копією Акту ( а.с. 21 ), інформаційним листом Державного нотаріуса Полякова Г.В. ( а.с. 22 ), Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки ( а.с. 23 - 24 ), Висновком про вартість земельної ділянки ( а.с. 25 - 34 ). Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] та [PERSON] мати позивачки прийняла спадщину, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2004 року по справі №2-3515/2004, свідоцтвом про право на спадщину серії ВВЕ 227074 від 17.06.2004 року. З моменту відкриття спадщини після смерті матері позивачка прийняла спадщину, оскільки вони проживали разом в [ADDRESS] . Даний факт встановлений рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року. Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкритгя спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ч. 1 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 328 ч. 2 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved