Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У провадженні суду перебуває вказана вище цивільна справа за\~позовною\~заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Свої вимоги мотивує тим, що Сокальським районним судом Львівської області у справі №454/1547/22 була винесена ухвала від 10.05.2023 р. про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено вказаних осіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] було залишено без розгляду. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09.11.2023 р. у справі №454/2778/23 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] частково. Постановою Львівського апеляційного суду від 25.04.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково та постановлено стягнути з ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» на користь [PERSON] 75\~000 грн моральної шкоди та 2690,93 грн судового збору. На виконання рішення суду ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» відшкодувало потерпілій моральну шкоду та судові витрати у згаданій сумі, у зв`язку з цим просить стягнути на його користь з відповідача в порядку регресу згадані кошти, з урахуванням сплачених податків. Відповідач надав відзив на позовну заяву від 20.11.2024 року, письмові заперечення від 19.12.2024 року та письмові пояснення від 24.03.2025 року, в яких заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що є непрацюючим пенсіонером, має скрутне матеріальне становище; позовні вимоги ТОВ «ТК «Дніпротранснафта» вважає безпідставними, не підтверджені належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача звернувся до суду із відповіддю на відзив від 21.11.2024 року та додатковими поясненнями від 20.03.2025 року, в яких вони підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідач перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «ТК «ДНІПРОТРАНСНАФТА» з 13.03.2020 року по 01.12.2020 року. Транспортні засоби були закріплені за [PERSON] . На момент ДТП, яке відбулось о 14 год 20 хв, виконував свою трудову функцію (а.с.16-18). Судом встановлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 10.05.2023 р. було закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено вказаних осіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] було залишено без розгляду (а.с.19-21). Постановою Львівського апеляційного суду від 25.04.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково; рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09.11.2023 р. змінено в частині розміру моральної шкоди та судових витрат; постановлено стягнути з ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» на користь [PERSON] 75\~000 грн моральної шкоди та 2690,93 грн судового збору (а.с.22-34). На виконання рішення суду ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» 02.05.2024 відшкодувало потерпілій моральну шкоду та судові витрати у згаданому розмірі, у зв`язку з цим просить стягнути на його користь з відповідача у порядку регресу згадані кошти, з урахуванням сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 11021,58 грн та 918,46 грн військового збору з доходів фізичних осіб. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 25.04.2024 року ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» 02.05.2024 відшкодувало потерпілій моральну шкоду та судові витрати у згаданому розмірі, а також понесла витрати зі сплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 11021,58 грн та 918,46 грн військового збору з доходів фізичних осіб, що підтверджується долученими до справи платіжними інструкціями (а.с. 37-41). Правовідносини між сторонами врегульовані нормами матеріального права, які містяться у Цивільному кодексі України. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлена відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. За приписами ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Судовими рішеннями у кримінальній та цивільній справах встановлено, а отже, в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, те, що [PERSON] на момент ДТП перебував з ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» у трудових відносинах. За наявності вини працівника юридичної особи у спричиненні шкоди фізичній особі, і в разі якщо така шкода завдана під час виконання трудових обов`язків, то така шкода має бути відшкодована працедавцем. Дослідженими судом доказами встановленою, що ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» виконало свої зобов`язання за рішенням суду та здійснило відшкодування потерпілій [PERSON] завданої його працівником [PERSON] немайнової шкоди, у зв`язку з чим до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди, тобто до відповідача, у межах суми виплаченої шкоди. Проаналізувавши фактичні обставини справи й норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Водночас, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Окрім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 3028,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved