Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

11 квітня 2025 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява, в якій ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просить стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості в розмірі 23954,00 грн., судовий збір у розмірі 3028,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит №73277382 відповідно до умов якого з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 14000 грн 00 коп. строком на 30 днів. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання по договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позикодавцем, яка станом на дату здійснення розрахунку становить 23 954 грн 00 коп. ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки не повідомив. Подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтував тим, що позивач не надав доказів видачі кредиту, положення укладеного договору є несправедливими умовами, позивач не має підстав для стягнення з нього комісії за обслуговування кредиту, позивач безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом після спливу строку кредитування. також стверджує, що позивач не надав доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до фактора за договором факторингу. Посилаючись на п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначає, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Також у відзиві просив відкласти розгляд справи, у разі його неявки у судове засідання, проте про причини неявки не повідомив, а саме по собі клопотання відповідача без його обґрунтування не є підставою для відкладення розгляду справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини. Із положень частини першої\~ст. 638 ЦК України\~слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями\~1054,\~1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Обґрунтовуючи вимоги, позивач надав суду кредитний договір, в якому зазначені сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка, інші істотні умови. Зокрема, встановлено, що 15 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73277382. Така обставина підтверджується копією вказаного договору. Відповідно до п.п.2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. зазначеного договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 14 000,00 грн. на строк 30 днів (до 10.11.2024 р.), із відповідною фіксованою процентною ставкою 0,250% в день, яка діє протягом Строк Договору, визначеного п.п.2.2. п.2 Договору. Процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (Пеня) за день, Сторонами відповідно до умов п.п.2.2.4. Договору становить 2,7% в день. Пунктом 2.2.4. Договору кредиту, сторони обумовили, що комісія за надання Позики складає 15% від суми наданої Позики, що у гривневому еквіваленті складає, 2 100,00 грн. Відповідно п.п.5.5., 5.6. договір укладається Сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням ІКС, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у Сторін Договору виникають цивільні права та обов`язки. Договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти Договір в електронній формі та його підписання Сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином Договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. У графі «Позичальник» у кінці договору зазначено, що він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 04580. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація\~цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Враховуючи наявність у Договорі надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73277382 від 15.10.2024 електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд доходить висновку, що такий договір був укладений між позивачем та відповідачем на умовах зазначених у ньому. Доводи відповідача про те, що позивачем не додано доказів видачі йому кредитних коштів спростовуються ТОВ «ФК «Фінексперт» від 12.02.2025 про прийняття до виконання платіжної інструкції від ініціатора платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про перерахування 14\~000,00 грн на рахунок [PERSON] ЕПЗ номер [NUMBER] . Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що зобов`язання за договором [PERSON] належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики №73277382 від 15.10.2024 року в сумі 23954,00 гривень, з яких: 14000,00 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 6804,00 грн. - сума заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику, 1050,00 грн сума заборгованості за несплаченими базовими процентами, 2100,00 грн. сума заборгованості за комісією. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. Обгрунтовуючи підстави для стягнення заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику у сумі 6\~804,00 грн позивач посилається на те, що такі проценти нараховані ним на підставі ст. 625 ЦК України. В той же час, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, який триває донині. Таким чином, позивачем нараховані проценти на прострочену позику в розмірі 6804,00 грн, всупереч наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] процентів на прострочену позику в розмірі 6804,00 грн є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог у іншій частині суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що [PERSON] не виконав зобов`язання за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73277382 від 15.10.2024, тому з нього на користь ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» необхідно стягнути заборгованість в сумі 17150 гривень, що складається із заборгованості за основним боргом у сумі 14\~000,00 грн, заборгованості за несплаченими базовими процентами у сумі 1 050,00 грн та заборгованості за комісією у сумі 2\~100,00 грн. Доводи відповідача про безпідставність нарахування йому позивачем комісії є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої палати Верховного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами у подібних правовідносинах. Позиція відповідача про несправедливі умови у договорі у зв`язку з тим, що проценти за користування кредитними коштами у декілька разів перевищують тіло кредиту не ґрунтується на досліджених доказах та є безпідставною. Так, у судовому засіданні визнано обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] 3\~150,00 грн процентів за користування кредитом та комісії, в той же час тіло кредиту, яке підлягає до стягнення становить 14\~000,00 грн, що є більшим порівняно з процентами та комісією разом взятими. Також безпідставними є доводи відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивач не набув права вимоги за договором факторингу. Проте, суд звертає увагу на те, що такого договору позивач до суду не подавав і набув права вимоги безпосередньо за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73277382 від 15.10.2024, укладеного з відповідачем. Посилання відповідача на те, що йому не надано усі документи не є підставою для відмови у позові, при цьому суд враховує те, що відповідач із заявою про ознайомлення з матеріалами справи до суду не звертався і клопотань про відкладення розгляду справи з цих підстав до суду не подавав. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень\~статті 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2167,74 грн. Відповідно до положень\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 139 ЦПК України). Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7100 грн суд виходить з такого. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), часткового задоволення позову, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи. З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial