Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН», в особі свого представника, адвоката Лазепки В.І., звернулось до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225). 18.02.2022 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1849757 від 18.02.2022 року в електронній формі. За умовами п. 2.1. укладеного договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 6050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 2.3. договору встановлено, що строк кредиту за цим договором, складає 22 (двадцять два) дні, який починається з 18.02.2022 року та який має бути повернуто до 09.03.2022 року. В порядку встановленому п. 2.4. договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 6050,00 грн., що підтверджується повідомленням № 33580/01 від 23.01.2025 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. З причин неналежного виконання відповідачем умов договору загальний розмір його заборгованості перед позивачем станом на 22.01.2025 року становить 18150,00 грн., з яких: 6050,00 грн. основний борг; 12100,00 грн. - заборгованість по відсоткам. З огляду на зазначене позивач просив суд стягнути з [PERSON] [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1849757 від 18.02.2022 року в розмірі 18150,00 грн. та судові витрати на оплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання призначені на 01.05.2025 та 26.05.2025 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою, яку він отримав особисто, смс-повідомлень, які останній також отримував, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться довідки, відповідно до яких вбачається, що [PERSON] був повідомлений про розгляд вказаної справи. Відповідач причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не направляв, своїм правом на написання відзиву не скористався. Оголошення про виклик до судового засідання було розміщено на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави. 18.02.2022 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1849757 від 18.02.2022 року в електронній формі. За умовами п. 2.1. укладеного договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 6050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 2.3. договору встановлено, що строк кредиту за цим договором, складає 22 (двадцять два) дні, який починається з 18.02.2022 року та який має бути повернуто до 09.03.2022 року. Згідно п. 2.1. договору , позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 6 050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 2.3. договору встановлено, що строк кредиту за цим договором, складає 22 (двадцять два) дні, який починається з 18.02.2022 року та який має бути повернуто до 09.03.2022 року. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем. Згідно інформаційної довідки вих. № 33580/01 від 23.01.2025 р. ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомив, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 34520-14135-46674, з переведення грошових коштів у розмірі 6050,00 грн. на картку [NUMBER] . На підтвердження укладення договору позики між кредитодавцем та позичальником позивач додає доказ підтвердження направлення одноразового ідентифікатора для підпису договору позики № 1849757 від 18.02.2022 року. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані у договорі позики після його підписання сторонами (електронний платіжний засіб [NUMBER] , час укладення 18:23:32, електронний підпис [NUMBER] (аналог власноручного підпису)). Згідно наданого розрахунку суми заборгованості за договором позики № 1849757 від 18.02.2022 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 22.01.2025 року становить 18150,00 грн., з яких: 6050,00 грн. основний борг; 12100,00 грн. - заборгованість по відсоткам Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що договір № 1849757 від 18.02.2022 року підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за Кредитним договором № 1849757, який був укладений 18.02.2022 року між ним та позивачем, в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2422, 40 грн..

Outcome: approved