Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проживала з [PERSON] , у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 1977 року. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина і позивач, як єдиний спадкоємець спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Однак Листом від 23.04.2024 року № 89/02-14 приватний нотаріус КМНО Ліфанова І.О. повідомила про неможливість оформлення прав на спадщину через відсутність записів щодо одруження в державному реєстрі, у зв`язку з чим заявнику необхідно звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з померлим [PERSON] . Враховуючи неможливість оформлення свого права на спадщину Позивачка звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у справі № 754/6505/24 заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. Відповідно до наведених в ухвалі обґрунтувань суд встановив, що існує спір між територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, яка матиме право отримати у спадщину майно, на яке претендує [PERSON] в разі відсутності підстав для задоволення заяви останньої. З урахуванням наведеного позивач просить встановити юридичний факт проживання [PERSON] , [INFO] , із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю з січня 1977 року і по день смерті [PERSON] , [INFO] , тобто більше п`яти років, а також визнати [PERSON] , [INFO] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 15.08.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 27.09.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Почато підготовче провадження з моменту відкриття провадження по справі. Протокольною ухвалою від 18.12.2024 року клопотання представника позивача було задоволено та витребувано матеріали спадкової справи №31/2024, номер у спадковому реєстрі №72341534, відкритої після померлого [INFO] [PERSON] . 09.01.2025 року на адресу суду від відповідач Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якій містяться заперечення проти заявлених вимог [PERSON] , які ґрунтуються на відсутності доказів сторони позивача на підтвердження встановлення факту спільного її проживання з [PERSON] . 14.02.2025 року на письмову вимогу суду від 18.12.2024 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна направила до суду копію спадкової справи №31/2024 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 22.04.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 26.05.2025 року в судовому засіданні була допитана свідок, яка є сусідкою позивача, а саме: [PERSON] , яка зазначила, що з моменту вселення в квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться на одному поверсі з позивачем, [PERSON] проживала разом з [PERSON] та вели спільний побут, [PERSON] знала їх як подружжя. 26.05.2025 року в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив, що є сусідом з 1989 року, сторін та підтвердив ту обставину, що позивач та відповідач проживали разом однією сімєю та вели спільний побут. Зазначив що після смерті [PERSON] його похованням займалась [PERSON] 26.05.2025 року в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка поянила що з дитинства знає [PERSON] та [PERSON] оскільки в дитинстві кожного літа приїзджала до прабабусі на літо де проводила час з [PERSON] та [PERSON] . Після закінчення школи переїхала до Києва та разом з позивачем та [PERSON] після смерті прабабусі їздили доглядати за її городом. Також підтвердила ту обставину, що позивач та [PERSON] проживали разом однією сімєю та вели спільний побут. Вважала [PERSON] та [PERSON] подружжям, що позивач та [PERSON] офіційно шлюб не реєстрували дізналась лише 10 років назад. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином, у надісланому відзиві просив справу розглядати без його участі. Третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату та час повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення учасників та забезпечення їх участі в розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 293, 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що з січня 1977 року позивачка [PERSON] почала спільно проживати однією родиною як чоловік та жінка з [PERSON] за адресою місця реєстрації позивачки: [ADDRESS] . В січні 1989 року чоловік позивачки [PERSON] отримав для проживання квартиру за адресою [ADDRESS] . В яку позивач разом з чоловіком переїхали та почали там постійно проживати до моменту смерті чоловіка. Як зазначає позивач, вона та [PERSON] шлюб не реєстрували, але все спільне життя вважали себе повноцінним подружжям, проживали разом, були пов`язані спільним побутом, піклувалися та допомагали один одному, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного життя [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет, спільно несли витрати на оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] . а також витрати на харчування, придбання одягу та всіх необхідних речей для забезпечення спільних потреб. Померлий [PERSON] отримував медичну допомогу за адресою свого спільного проживання з [PERSON] в [ADDRESS] . При цьому, саме його цивільна дружина [PERSON] була вказана в декларації з лікарем як довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом. Так само, Позивачка [PERSON] отримує медичну допомогу за адресою свого спільного проживання з [PERSON] в [ADDRESS] . При цьому, саме її цивільний чоловік [PERSON] був вказаний в декларації з лікарем як довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом. Незадовго до смерті [PERSON] проходив стаціонарне лікування у ТОВ «Медичний центр «Консиліум Медікал», й саме цивільна дружина [PERSON] сплачувала кошти на його лікування. [INFO] [PERSON] помер в місті Києві. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] займалася його похованням та несла всі пов`язані з цим витрати. Так як після смерті, [PERSON] залишилось спадкове майно складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 3221284801:01:086:0003. Зазначене нерухоме майно належало на момент смерті на праві власності померлому [PERSON] . Листом від 23.04.2024 року № 89/02-14 приватний нотаріус КМНО Ліфанова І.О. повідомила про неможливість оформлення прав на спадщину через відсутність записів щодо одруження в державному реєстрі, заявнику необхідно звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з померлим [PERSON] . Враховуючи неможливість оформлення свого права на спадщину Позивачка звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у справі № 754/6505/24 заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. Відповідно до наведених в ухвалі обґрунтувань суд встановив, що існує спір між територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, яка матиме право отримати у спадщину майно, на яке претендує [PERSON] в разі відсутності підстав для задоволення заяви останньої. За таких обставин позивачка [PERSON] в даний час змушена звертатися до суду з даним позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Слід зазначити, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом досліджено копію спадкової справи №31/2024, заведеної після смерті [PERSON] та встановлено, що за життя спадкодавець заповіту не складав, спадщину за законом прийняла позивач [PERSON] , в спадковій справі наявна відповідна заява. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Ч. 1, 2 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено наступне, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18) вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно з вимогами ч.1 та ч.3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересований в справі і підстав для обмови заявниці в них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Крім того, представником позивача надано письмові докази, які підтверджується факт спільного ведення господарства між [PERSON] та [PERSON] , а саме: Довіреність [PERSON] від 16.03.2024 року; Свідоцтво про смерть [PERSON] ; Довідка про причину смерті [PERSON] ; Свідоцтво про право власності на житло; Технічний паспорт на квартиру; Довідка від 01.02.2017 року; Державний акт на право власності на земельну ділянку; Договір купівлі-продажу земельної ділянки; Ордер на житлове приміщення від 26.12.1988 року; Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі; Лист від 23.04.2024 року № 89/02-14; Довідка від 14 серпня 1987 року; Акт від 06 червня 2024 року; Декларація з сімейним лікарем [PERSON] ; Декларація з сімейним лікарем [PERSON] ; Довідка ТОВ «Медичний центр «Консиліум Медікал»; Акт-наряд на виконання робіт від 03.11.2006 року; Квитанції про сплату комунальних послуг; Фотографії з сімейного життя [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] про купівлю предметів для дому. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України Необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини може сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, підтвердження факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини заявниці необхідне для оформлення спадкових прав. Однак, вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 3221284801:01:086:0003., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту. Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц). Як вже зазначалось, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна 23.04.2024 року довела до відома позивачку, що отримано її заяву про прийняття спадщини, однак їй необхідно звертатися до суду із позовом про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки такий факт встановлюється виключно судом (а.с. 27). В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Виходячи із вищенаведеного, зважаючи на вищевикладені нотаріусом обставини, оскільки не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом виключно з підстав відсутності на час звернення доказів проживання [PERSON] однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , - суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , як передчасну, враховуючи і ту обставину, що, в даному випадку, при наявності підтвердженого факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, нотаріус самостійно визначає черговість спадкування за законом та підстави для видачі свідоцтва про спадщину. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial