Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявниці та заінтересованої особи: заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , з спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки за життя її померлий чоловік заповіт не склав, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, як дружина померлого, яка його пережила, та заінтересована особа - [PERSON] , як матір померлого. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, їй було відмовлено через непідтвердження факту постійного проживання з померлим чоловіком на день його смерті. Зазначає, що вона хоча і зареєстрована за іншою адресою, однак фактично з 1995 проживала з померлим чоловіком в будинковолодінні, яке входить в склад спадщини. Зареєструватись в будинку де вони спільно проживали вона не могла, через відсутність згоди заінтересованої особи - [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання має для неї юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати право на оформлення спадщини після смерті чоловіка [PERSON] у встановленому законом порядку. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представниця - адвокатка Оленин О.Ф. подану заяву підтримали, пославшись на обставини викладені в заяві, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи - [PERSON] - адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення даної заяви. ІІ. Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 24.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за участю заявниці та заінтересованої особи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин: відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 10), заявниця [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , 02.03.1995 уклали шлюб. Згідно із копією договору дарування, посвідченого 01.12.1993 секретарем виконавчого комітету Лолинської сільської ради Сікан І.М., зареєстровано в реєстрі за №69 (а.с. 13), [PERSON] було подаровано 1/2 частку житлового будинку та господарських споруд. Відповідно до довідки старости Лолинського старостинського округу Вигодської селищної ради Івано - Франківської області Штуки М. від 04.04.2025 №58/03-14/4 (а.с. 12), [PERSON] , який помер [INFO] , належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9), [PERSON] помер [INFO] . Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, заявниці [PERSON] було відмовлено через непідтвердження її, як спадкоємиці, постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно до акта обстеження матеріально - побутових умов і сімейних обставин від 02.04.2025, складеного комісією в складі: депутата Вигодської селищної ради В.Штуки та сусідів: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11), заявниця [PERSON] з 1995 і по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою завниці [PERSON] , а померлий [PERSON] був її батьком. Батьки все життя проживали разом в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Її мама і після смерті батька продовжує там проживати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою заявниці [PERSON] . Остання після реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] постійно проживала, та продовжує проживати по даний час, у будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже судом встановлено, що заявниця [PERSON] була дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно. Заявниця [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] . Після реєстрації шлюбу, тобто з 1995 та по даний час, заявниця [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто вона постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини. Правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із непідтвердження факту постійного проживання заявниці [PERSON] , як спадкоємиці, разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. ІV. Оцінка суду: заслухавши заявницю та її представницю, представника заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у\~судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2018 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Для заявниці [PERSON] встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати їй право на прийняття спадщини, як спадкоємиці першої черги за законом. Тобто, фактично метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємиці, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , хоча і не була зареєстрована, однак фактично постійно проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] за однією адресою. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Як визначено в ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Проте, в даному випадку для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання це, зокрема житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь - якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (положення п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] , до дня смерті останнього, проживали в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частка якого належала останньому на праві приватної власності. Заявниця [PERSON] фактично проживала в даному будинковолодінні без зміни реєстрації свого місця проживання. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявниця немає іншої можливості, окрім як в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та підтверджена доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу їх реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті чоловіка у встановленому законом порядку. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 15, 29, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 2, 13, 76-81, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV,\~пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та

Outcome: approved