Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

у лютому 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2024 року, укладеного між нею та [PERSON] . Відповідно до п. 5.1 Договору продавець квартири [PERSON] зобов`язалася в строк до 16.02.2024 зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, однак цього не зробила, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця реєстрації, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2024 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 6-7). Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 15 лютого 2024 року (а.с. 8-9). Пунктом 5.1 Договору купівлі-продажу квартири визначено, що продавець [PERSON] зобов`язана зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , в строк до 16.02.2024. Відповідно до довідки № 1168 від 29.02 2024 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, станом на 28 лютого 2024 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 07 листопада 2019 року (а.с. 10). Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 16 жовтня 2024 року, підписаного мешканцями будинку і затвердженого начальником служби з прибирання та благоустрою Лазаренком О., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с. 11). Відповідно до інформації, наданої Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на запит суду, [PERSON] , [INFO] , 16 березня 2022 року виїхав за межі України (а.с. 42). Таким чином, порушуються права позивача, як власника квартири. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, з метою захисту права власності позивача та усунення їй перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved