Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У січні 2025 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту із спадкового майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] в інтересах доньки, [PERSON] звернулась до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про внесення зміни до запису в Державний реєстр речових прав та їх обтяжень та зняття арешту зі спадкового майна, яке належало батькові позивача - [PERSON] . Про накладення арешту позивач довідалась від нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як на майно спадкодавця було накладено арешт та ще 13.10.2021 внесено відомості до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень [PERSON] . Арешт накладено в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], яке було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак арешти не були зняті. У відповідь на заяву, в.о. начальника відділу Голосіївського ВДВС відповів, що не вбачається законних підстав для зняття арешту з майна боржника. Враховуючи викладене, позивач просить зняти арешт з всього (невизначеного) майна, який накладений на все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] згідно постанови головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравчук А.С. зі стягнення коштів на користь ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 54079,32 грн з [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту із спадкового майна. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2025 закритио підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту із спадкового майна, до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено в установленому законом порядку. Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без участі сторони відповідача. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16.03.2021, про що зроблено відповідний актовий запис № 170. З довідки № 30/02-14 від 15.04.2024, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемха Н.В. вбачається, що [PERSON] , [INFO] є спадкоємницею першої черги за законом на майно її батька - [PERSON] , померлого [INFO] . спадкова справа заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В. 12.10.2021 за № 24/2021, зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 68456225. Згідно Інформаційної довідки № 279426887 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В. 13.10.2021, на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт. Повідомлено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтв про право на спадщину затримується до зняття арешту. Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2016 головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравчук А.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо примусового виконання виконавчого листа № 752/19396/14-ц виданого 06.05.2015 Голосіївським районним судом м. Києва, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 54079,32 грн. [PERSON] в інтересах доньки, [PERSON] звернулась до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про внесення зміни до запису в Державний реєстр речових прав та їх обтяжень та зняття арешту зі спадкового майна, яке належало батькові позивача - [PERSON] . У відповідь на зазначену заяву Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направили лист № [NUMBER]/3 від 23.05.2024, в якому повідомили, що у зв`язку зтим, що виконавче провадження № [NUMBER] завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), відсутні підстави для зняття арешту з майна/коштів боржника. 20.06.2024 представник [PERSON] звернувся із заявою до начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив внести зміни до запису Державного реєстру речових прав та їх обтяжень (повторно). Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи, що постановою Другої черкаської державної нотаріальної контори від 12.10.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арештів на нерухомому майні, то останній набув право на звернення до суду з позовом, як спадкоємиць померлого співвласника арештованого майна. Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з абзацом першим частини 1, частин 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статей 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що листом Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.02.2025 повідомлено, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством. В зв`язку з чим надати завірену копію виконавчого провадження № [NUMBER] не виявилось можливим у зв`язку зі знищенням. Суд вважає, що Позивачем надано достатньо належних допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. На даний час наявність обтяження у вигляді арешту спірного майна перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, враховуючи, що виконавче провадження № [NUMBER] знищено, а подальше існування такого обтяження (арешту) перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність зняття арешту. Враховуючи викладене, позов [PERSON] до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту із спадкового майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved