Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в Перемишлянський районний суд Львівської області із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона, відповідно до наказу №44 від 03.02.2009 Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . В цій квартирі зареєстрований, але не проживає з березня 2017 року по теперішній час, відповідач [PERSON] , [INFO] , який є її сином. З цього часу відповідач не з`являвся у квартирі, не отримує кореспонденції, не телефонує, не оплачує комунальні послуги. Їй відомо, що відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, вона не має змоги оформити житлову субсидію. Таким чином, позивачка вважає, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною вище квартирою. Ухвалою Перемишлянського\~районного суду\~Львівської області\~від 06.08.2024 вказану справу передано за підсудністю на розгляд Сихівському районному суду м.Львова. Ухвалою судді від 13.09.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На адресу суду 29.04.2025 від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про зміну підстави позову, а саме просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю останнього за вказаною адресою протягом останніх шести місяців. Позивачка у судове засідання не з`явилась, 15.05.2025 від представника позивачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, просила позов задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівського комунального підприємства «Новий Львів» Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень сторони позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу №44 від 03.02.2009 Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, квартира [ADDRESS] була надана для проживання, як основному квартиронаймачу, [PERSON] із сім`єю з 4 осіб ( [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] ) (а.с.4). Відповідно до актів №635 від 23.10.2024, №712 від 20.12.2024, №105 від 24.04.2025, складених в складі майстрів виробничої дільниці ЛКП «Житловик-С, з участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає (а.с. 90-92). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України,\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 Житлового кодексу України\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України,\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі№ 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання відповідачка [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved