Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

17.04.2025 представник позивача АТ «А-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою., в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101697094712683 від 12.10.2023 у розмірі 10 859,46 грн станом на 16.04.2025 та судові витрати. . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.10.2023, будучи клієнтом банку, позичальник [PERSON] уклад з банком кредитний договір № АВН0СТ155101697094712683 щодо надання кредиту в розмірі 6 000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно. На підставі погоджених умов кредитування відповідачу надано кредит. Натомість відповідач своєчасно не повертає АТ «А-БАНК» кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування, ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. Станом на 16.04.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 10 859,46 грн, з яких: заборгованість за кредитом 6 000,00 грн., заборгованість за процентами - 4 859,46 грн. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. 22.04.2025, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла письмова заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав також, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, однак просить не стягувати заборгованість за відсотками, взявши до уваги, що він мобілізований з 07.03.2023 та проходить військову службу в ЗСУ. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 12.03.2019 року є клієнтом АТ «А-БАНК», про що свідчить Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписана сторонами. 12.10.2023 відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ «А-Банк» із Заявою про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101697094712683 та надання кредиту у розмірі 6 000,00 грн строком на 36 місяців з 12.10.2023 по 11.10.2026 з процентною ставкою 85% на рік. Визначено розмір щомісячного платежу 470,34 грн. У Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становить між ним та Банком Договір. Ця заява підписана Клієнтом електронним підписом, згенерованим за його ж заявою в АТ «А -Банк». До матеріалів справи також долучено Паспорт споживчого кредиту « Швидка готівка», умови якого підписані Клієнтом [PERSON] за допомогою електронного підпису. Відповідно до меморіального ордеру від 12.10.2023 відповідачу [PERSON] було видано кредитні кошти в сумі 6 000,00 грн згідно до кредитного договору № АВН0СТ155101697094712683 від 12.10.2023. Відповідно до виписки по кредиту відповідач користування наданими кредитними коштами, частково оплачував їх у сумі 1 000,00 грн та має наявну заборгованість в сумі 10 859,46 грн станом на 15.04.2025. Згідно з наданим представником позивача розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.04.2025 становить - 10 859,46 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 000,00 грн, заборгованість за процентами - 4 859,46 грн. Вирішуючи спір, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Так, матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.\~ Зазначений договір недійсним не визнано. Відповідач у письмовій заяві фактично визнає укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 6 000,00 грн. Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач своїх договірних зобов`язань належним чином не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість. На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) у сумі 6 000,00 грн. Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами, то суд керується наступним. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Як вбачається з долучених до письмової заяви доказів, зокрема копії військового квитка, довідки про перебування на військовій службі, довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідач [PERSON] з 07.03.2023 мобілізований та по даний час проходить військову службу в ЗСУ. Таким чином, з 07.03.2023 відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками за кредитним договором підлягають до частково задоволення, зокрема періодом нарахування відсотків слід вважати період з моменту укладення кредитного договору та до моменту мобілізації відповідача до військової служби в ЗСУ. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір таких відсотків становить 1 153,57 грн . Отже з урахуванням вище вказаного, суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101697094712683 від 12.10.2023 у загальному розмірі 7 153,57 грн, з якої : 6 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 153,57 грн - заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням часткового задоволення позовних вимог. Так розмір стягуваного судового збору відповідно до пропорційності задоволення позовних вимог становить 1 595,63 грн (65,87%).

Outcome: partial