Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом також - заявник), звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), в російській мові згідно паспорта « [PERSON] », трудової книжки [NUMBER] від 02.04.1981 заповненої на російській мові на ім`я « [PERSON] ». Заява обґрунтована тим, що 30.10.2024 заявник звернулася до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії; 06.11.2024 заявник отримала відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (рішення №262140014438) у призначенні пенсії, яка мотивована тим, що у трудовій книжці [PERSON] , серії [NUMBER] від 02.04.1981, заповненої на російській мові, по батькові заявниці вказано як « [PERSON] », а тому неможливо врахувати стаж роботи заявниці протягом періоду з березня 1981 року по лютий 1994 року. Помилка у написанні по батькові заявниці (« [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ») призвела до неврахування пенсійним фондом трудового стажу та до неможливості оформлення пенсії. Метою встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі (трудової книжки) є призначення пенсії. Процесуальні дії у справі Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 головуючим суддею визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєва Сергія Олександровича. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.01.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, у зв`язку з надмірним навантаженням на суддю судове засідання призначено на 08.05.2025. 02.05.2025 від заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшли письмові пояснення та заява про розгляд справи без участі представника. У судовому засіданні [PERSON] підтримала подану нею заяву про встановлення факту та звернула увагу суду, що у прохальній частині поданої заяви було допущено описку у написанні її прізвища « [PERSON] » замість правильного написання « [PERSON] ». У судовому засіданні 08.05.2025 суд вислухав пояснення заявниці, письмові пояснення заінтересованої особи та безпосередньо дослідив докази у справі встановив наступні обставини. Фактичні обставини встановлені судом Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявниця - [PERSON] , [INFO] , 30.10.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для призначення пенсії. Згідно Рішення про відмову в призначенні пенсії відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.11.2024 № 262140014438 [PERSON] було відмовлено у призначені пенсії за віком. Підставою для відмови було не зарахування до трудового стажу періоду роботи протягом березня 1981 року - лютого 1994 року, згідно трудової книжки [NUMBER] від 02.04.1981, яку не прийнято до уваги при обчисленні трудового стажу, оскільки на титульному аркуші трудової книжки зазначено по батькові російською мовою « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним особи - « [PERSON] ». Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , оригінал якого був досліджений судом у судовому засіданні, вказано прізвище, ім`я та по батькові заявниці українською мовою - « [PERSON] », російською мовою - « [PERSON] ». Дата народження [PERSON] , згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] вказана «24 липня 1962 року». Згідно першого аркуша трудової книжки (Трудовая книжка) [NUMBER] , оригінал якої був досліджений судом у судовому засіданні, прізвище, ім`я та по батькові та дата народження заявниці вказані російською мовою як « [PERSON] », « [INFO] ». Дата заповнення трудової книжки вказана російською мовою - «2 апреля 1981 г». У трудовій книжні [NUMBER] зазначена інформація про роботу заявниці за період з березня 1981 року по червень 2016 року. Згідно довідки від 21.10.2024 № 3001-7002147271 суд встановив, що [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання якої: [ADDRESS] ; фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (надалі за текстом також - Постанова №5) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. Згідно пунктів 4 та 5 Постанови № 5 справи, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутись до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Відповідно до пункту 12 Постанови № 5 При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі сумніву в належності трудової книжки особі внаслідок помилки, коли прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, ураховуючи положення пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» факт належності цього документа відповідній особі може бути встановлено лише у судовому порядку. Внесення виправлень на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.1993 № 58, у таких випадках не передбачено. Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 вказаної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Суд зазначає, що заявниця не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто нею, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявниці за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. У ході розгляду справи суд встановив, що згідно першого аркуша трудової книжки (Трудовая книжка) [NUMBER] , оригінал якої був досліджений судом у судовому засіданні, прізвище, ім`я та по батькові та дата народження заявниці вказані російською мовою як « [PERSON] », « [INFO] ». Водночас, згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , оригінал якого був досліджений судом у судовому засіданні, вказано прізвище, ім`я та по батькові заявниці українською мовою - « [PERSON] », російською мовою - « [PERSON] ». У паспорті [PERSON] серії [NUMBER] та трудовій книжці [NUMBER] вказана однакова дата народження - [INFO] . Таким чином, досліджені судом письмові докази не дають підстав для розумного сумніву у належності заявниці спірної трудової книжки [NUMBER] , яка підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Суд також зазначає, що метою встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі (трудової книжки) є призначення пенсії. Встановлення факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, а факт перебування заявниці у трудових відносинах є необхідним для нарахування їй трудового стажу; вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а тому, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved