Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням уточнень), в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що до 18.05.2022 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі.Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила місце проживання і не мешкає з дітьми. Її фактичне місце проживання наразі невідоме. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 р. у цивільній справі № 333/9816/24 стягнуто аліменти з [PERSON] на його користь в розмірі 1/3 частини її доходів (заробітку) на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до їх повноліття.Діти мешкають разом з позивачем в квартирі за адресою: [ADDRESS] та з червня 2022 року [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей. Вона спілкується з ними в месенджерах, інколи зустрічається з дітьми.Вказував, що самостійно виховує та утримує дітей, створює необхідні умови для їх гармонійного розвитку, приймає участь в шкільному житті дітей. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей пов`язано з оформленням документів необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дітей, реєстрації місця проживання дітей, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дітей та реалізації права на відстрочку від призову на військову службу, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 13.01.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, вказала, що дійсно з червня 2023 року вихованням дітей займається батько [PERSON] , вона мешкає у іншій місцевості (Івано-Франківська область) та не має можливості утримувати та виховувати дітей. Просила розгляд справи проводити без її участі. 12.03.2025 року представником третьої особи Міністерства оборони України подано додаткові пояснення у справі, в якому просили у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.Позивач не довів, що матір малолітніх дітей в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своїх дітей, вимога, викладена у позовній заяві про встановлення факту одноосібного виховання, є необґрунтованою та доказово не підтверджена. З питань виховання дитини між батьками неврегульовані чи спірні питання також не виникають. Отже, слід дійти висновку, що Позивач звернувся до суду з метою закріплення фактів, які ніким не оспорюються та не ставляться під сумнів. Обидва погодилися на те, що діти будуть проживати та перебувати на утриманні батька.Крім того, факт проживання дітей разом з батьком беззаперечно підтверджується доказами, наданими заявником. Потреба у додатковому встановленні таких фактів Позивачем не доведена. Отже, факти, які просив установити Позивач, не породжують юридичні наслідки, не мають юридичне значення, тобто від них не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав Позивача. Також, вважає, що позивач намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, а також відсутні інші докази, що позивачка не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин. Позивач обмежився лише посиланням на докази, які були досліджені судом під час розгляду справи № 333/9816/23 від 18.07.2023 р. (про стягнення аліментів), при цьому не зазначив обставин та доказів, які підтверджують факт самостійного виховання дітей та одноосібне їх утримання. Отже, метою даного позову є створення штучних умов для отримання відстрочки від мобілізації для [PERSON] , а не дотримання прав та інтересів неповнолітніх дітей. 17.03.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в якій вказано, що надуманим є твердження Третьої особи щодо відсутності підстав встановлення факту самостійного виховання дітей та відсутності юридичних наслідків від встановлення факту одноосібного виховання дітей. На думку Третьої особи факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Проте Верховний Суд з цього приводу має іншу думку, яка обов`язкова для нижчестоящих судів: факт самостійного виховання дітей встановлюється у судовому порядку та в порядку позовного провадження, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника. Також, передчасними є твердження Третьої особи, що відсутні докази на підтвердження заявлених позовних вимог та про намір Позивача створити штучні умови для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. В позовній заяві Позивач посилається на наявні в нього докази: письмові докази та покази свідків. Ці докази будуть досліджуватись в судовому засіданні за участі Третьої особи. Окрім того, ніщо не заважає Третій особі надати свої докази на спростування позовних вимог.Слід зазначити, що за приписами ст. 23 ч 1 п. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Позивач вже набув право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Однак для реалізації наявного в нього права належить надати відповідні документи і одним з таких документів має бути рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов за обставинами, в ньому викладеними. Позивач додатково пояснив таке. [PERSON] виїхала на захід України у червні 2022, згодом забрала дітей до себе. Через місяць позивач забрав дочку до себе в Запоріжжя, через 3-4 місяці - й сина. Востаннє діти їздили до матері восени 2024, влітку збираються поїхати знов. Вважає це недостатнім вихованням дітей з боку матері. Також зазначив, що за три останні роки нею сплачено аліментів приблизно в сумі 10000 грн. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та акт обстеження умов проживання позивача. Представник третьої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився, був повідомлений судом належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, був повідомлений судом належним чином, причини неявки суд не повідомив. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою судді від 12.12.2024 р. за цим позовом відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.02.2025 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [INFO] (м.Київ, просп. Повітрофлотський, буд.6) від імені та в інтересах якого діє Південно-Східний територіальний юридичний відділ МО України (м. Дніпро, вул. Шмідта, 16), підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 17.03.2025 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [INFO] , прийнято до розгляду заяву позивача (уточнену) про збільшення позовних вимог від 17.03.2025, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2025 р. призначено судовий розгляд справи. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Судом встановлено, що з 23.10.2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05. 2022 року №333/9146/21. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Батько з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 17.03.2020 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 р. у цивільній справі № 333/9816/24 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини її доходів (заробітку) на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до їх повноліття. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 18.07.2024 р.за вказаним рішенням суду відкрито виконавче провадження з виконавчого листа № 333/9816/24 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини її доходів (заробітку) на утримання неповнолітніх дітей. Як вбачається з довідок про участь батьків учениці [PERSON] , учениці 10-а класу, у шкільному житті дитини від 21.05.2024 р. №01-16/140; про участь батьків учня [PERSON] , учня 6-В класу, у шкільному житті дитини від 21.05.2024 р. №01-16/139, діти регулярно відвідують заняття у ліцеї (у дистанційному та змішаному режимах). Діти завжди охайні, доглянуті. Батько спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дітей. Мати дітей контакту із школою, де навчаються діти, на даний час, не підтримує, із вчителями, на даний час, не спілкується. Дітей до ліцею приводить і забирає батько. Постійне офіційне працевлаштування та можливість забезпечувати [PERSON] власних дітей підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України Форма ОК-5 за звітний період 1998-2025 рік. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.03.2025, складеного відділом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки і піклування, проведено обстеження умов проживання за адресою позивача по справі - [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] (батько), [PERSON] (син), [PERSON] (донька); житло розміщено на 2 поверсі 5-поверхового будинку, складається з 3 кімнат, кухні, коридору, сумісних санвузлу та ванної кімнати, балкону. Наявні газ, вода, електропостачання, централізоване опалення, необхідні меблі та техніка для сну, відпочинку, навчання, приготування їжі, прання, зберігання речей. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеногодержавним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.03.2025 року за виконавчим провадженнямВП [NUMBER] загальна сума боргу [PERSON] станом на 14.03.2025 року складає 69116,38 грн. Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача [PERSON] , та підтвердили, що дійсно діти проживають з позивачем, батько повністю займається дітьми, створив їм належні умови. На початку війни вони всі разом виїхали на Західну Україну, потім повернулися, позивач після цього з ними не проживав, в квартирі проживала [PERSON] з дітьми. Влітку 2022 вона з дітьми знову поїхала на захід України , в грудні 2022 донька повернулася , згодом-й син. В січні 2023 [PERSON] знов повернулася в Запоріжжя, проживала в квартирі з дітьми, позивач з ними не проживав. В лютому-березні 2023 [PERSON] знов поїхала. Також свідок зазначила, що у 2024 році вона бачила [PERSON] на концерті у [PERSON] . Знає, що [PERSON] спілкується з мамою по телефону. Свідок [PERSON] зазначив, що є сусідом позивача [PERSON] та підтвердив, що дійсно діти проживають з позивачем, батько повністю займається дітьми, створив їм належні умови. На початку війни вони всі разом виїхали на Західну Україну, потім діти повернулися. [PERSON] свідок після 2023 року не бачив. Стосовно утримання дітей з боку відповідача свідок не обізнаний. Знає, що [PERSON] спілкується з мамою по телефону. Свідок [PERSON] зазначив, що є сусідом позивача [PERSON] та підтвердив, що дійсно діти проживають з позивачем, батько повністю займається дітьми, створив їм належні умови. [PERSON] свідок після 2023 року не бачив. V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частини шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. І припиняється виконання такого сімейного обов`язку особистого немайнового характеру лише у зв`язку з неможливістю його виконання згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Тому, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Відповідно до статті 141 та частини першої статті 157 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім визначених цією статтею випадків. Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до статті 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. І лише у випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то обставина щодо одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлена судом як одна з таких, що складають предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Доведення позивачем обставин даного позову щодо одноосібного виховання ним дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а також стосується зміни обсягу сімейних прав та невиконання нею батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Пункт 74 цієї постанови визначає, що «фактично всі сімейні права та обов`язки врегульовані нормами СК України і можуть бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та на думку суду не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно їх виконує». Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок №560), встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 56 Порядку №560) За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5), особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дітей разом із батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не свідчать про відсутність визначеного законом обов`язку матері дітей, нехтування нею щодо участі в їх вихованні, а також про наявність спору між батьками з приводу умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою. Саме по собі посилання позивача на той факт, що [PERSON] проживає окремо, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний факт не звільняє матір дітей від обов`язку виховання та їх утримання, а тому дані докази не можуть бути достатньою підставою для задоволення цього позову. Враховуючи вищевикладене, встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] дітей впливає на права та законні інтереси [PERSON] , як матері дитини, оскільки у такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання нею своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як позбавлення батьківських прав та інше. У судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідач [PERSON] не позбавлена батьківських прав відносно дітей. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач не здатна виконувати батьківські обов`язки в силу об`єктивних обставин. Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed