Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі по тексту ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.06.2019 року о 15.50 год. по бул.Перова від вул.П.Запорожця у напрямку вул.С.Стальського в м.Києві сталась ДП за участю автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 13.12.2021 року у справі № 755/15818/19 відповідача визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Як зазначає позивач, на момент ДТП між страховою компанією та ТОВ «Пластікс-Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № bm460а8к5 від 21.06.2018 року, за умовами якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] . Страхувальник вчасно звернувся до страхової компанії із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхуванням наземного транспортного засобу. На підставі страхового акту № ARX2486643 від 13.08.2019 року та розрахунку страхового відшкодування, складених згідно акту огляду транспортного засобу від 01.07.2019 року та рахунку-фактури № 1154559_ЗФ100343 від 08.07.2019 року, позивачем було відшкодовано завдані відповідачем збитки у розмірі 198 927,12 грн. згідно платіжного доручення № 587157 від 14.08.2019 року. Позивач зауважив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 009952925 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, в розмірі 100 000,00 грн. Відтак, позивач вважає, що відповідач, як особа, відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування та лімітом відповідальності згідно полісу № АМ 009952925, яка становить 98 927,12 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування розмірі 98 927,12 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без участі представника, у якій позовні вимоги підтримав. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки відповідач, який достовірно обізнаний про розгляд справи в суді, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21.06.2018 року між АТ «СК «АРКС» (попередня назва СК «АХА Страхування» та ТОВ «Пластікс-Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № bm460а8к5 від 21.06.2018 року, за умовами якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] . 12.06.2019 року приблизно о 15.50 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись проїзною частиною бул.Перова від вул.П.Запорожця у напрямку вул.С.Стальського в м.Києві зі швидкістю приблизно 40-45 км/год, допустив порушення вимог п.13.1 ПДР України, а саме: п.13.1 ПДР України - водій, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та інтервалу. Порушення вказаних вимог ПДР України з боку [PERSON] виразились у тому, що останній, керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , з необережності. Не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись у другій смузі проїзної частини бул.Перова від вул.П.Запорожця у напрямку вул.С.Стальського в м.Києві, проїжджаючи в районі будинку № 32, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля «ВАЗ 217130» (Lada Priora), д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зменшував швидкість та підкочувався до перехресту бул.Перова та вул.С.Стальського в м.Києві, на якому в той момент загорівся червоний сигнал світлофора для його руху. Від даного зіткнення автомобіль «ВАЗ 217130» (Lada Priora), д.н.з. [NUMBER] , відкинуло вперед, де він передньою частиною здійснив зіткнення у задню частину автомобіля «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , після чого автомобіль «Mazda 6» посунувся вперед та здійснив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 13.12.2021 року у справі № 755/15818/19 відповідача визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] . ПрАТ «СК «АРКС» на підставі заяви потерпілої особи, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № bm460а8к5 від 21.06.2018 року, згідно акту огляду транспортного засобу від 01.07.2019 року, рахунку-фактури № 1154559_РФ_100343, було складено страховий акт № ARX2486643 від 13.08.2019 року та розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких позивачем було відшкодовано завдані відповідачем збитки у розмірі 198 927,12 грн. згідно платіжного доручення № 587157 від 14.08.2019 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 009952925 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, в розмірі 100 000,00 грн. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченим позивачем на виконання умов договору страхування, і лімітом відшкодування за полісом страхування відповідача складає 98 927,12 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-2878цс15, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № bm460а8к5 від 21.06.2018 року виконано належним чином та в повному обсязі. Відтак, з урахуванням ліміту страхового відшкодування за страховим полісом відповідача у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме відповідач має сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності свого страховика згідно полісу № АМ 009952925, що становить 98 927,12 грн. Вказану суму необхідно стягнути з урахуванням вимог ст.1194 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що вищевикладене є достатніми та вичерпними підставами для задоволення позову. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved