Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Зачепіло З.Я. звернулась до суду із позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, в якому просила визнати кредитне зобов`язання між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» таким, що не підлягає виконанню, в зв`язку з відсутністю кредитного договору. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору та позивачем не отримувались кошти за кредитним договором. Так, зайшовши до Українського бюро кредитних історії, позивачу стало відомо, що 25.09.2022 на її ім`я було оформлено кредит у відповідача. Однак, позивач вказує, що не зверталась до відповідача з приводу отримання позики, не реєструвалась на їх офіційному сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів, та договори позики були укладені без її вільного волевиявлення. Звернувшись до АТ «Державний ощадний банк України», 27.09.2022 працівники банку повідомили позивача про те, що на її ім`я було оформлено договір позики на суму 2600 грн, та на її особистий рахунок 25.09.2022 надійшли кошти в сумі 2600 грн, і в цей же день був здійснений переказ на вказану суму на картку невідомої особи. 02.10.2022 було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України № 12022105070001309. Позивач вказує, що кредитний договір між нею та відповідачем не було укладено, останній, порушує права позивача та підлягає визнанню нікчемним. Крім того, позивач зазначає, що при укладенні договору від 25.09.2022 не було дійсного волевиявлення позивача, зазначений договір позивач не підписувала, при його укладенні не була присутня, та згоди на його укладення не давала, а відтак цей правочин є недійсним та наявні підстави для визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 31.01.2025, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В лютому 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 25.09.2022 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 2600 грн на умовах строковості, зворотності, платності з обов`язком повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідач вказує, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Посилаючись на Закон України «Про електронну комерцію», відповідач зазначає, що електронний договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Електронний договір, графік платежів, додаткові угоди та інші додатки до електронного договору зберігаються в електронному вигляді та доступні клієнту в особистому кабінеті. Електронний примірник договору було направлено позивачу на її електронну адресу, яка була вказана нею у заявці на оформлення кредиту. Відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів згідно з умовами договору на картковий рахунок позивача. Факт подання заяви про вчинення кримінального правопорушення не підтверджує саме кримінальне правопорушення, та будь-яких вироків суду, які набрали законної сили про те, що позивач стала жертвою шахрайських дій та що договір був укладений злочинним шляхом, до позовної заяви додано не було. Відповідач вказує, що товариство з дотриманням усіх вимог законодавства здійснило належну ідентифікацію та верифікацію клієнта перед укладанням договору та встановило особу володільця банківської картки. Позичальником заповнено номер карти для отримання кредиту, товариством встановлено, що власником зазначеної картки є позивач, та на зазначену позичальником карту товариством зараховано кредитні кошти у розмірі 2600 грн на підставі кредитного договору № 805768119 від 25.09.2022, укладеного між відповідачем та позивачем. Відповідач зазначає, що всі твердження позивача, викладені у позовній заяві, ґрунтуються виключно на її припущеннях і не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Посилаючись на викладене, а також з огляду на відсутність доведеності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання договору недійсним або можливість застосування наслідків нікчемності такого договору, відповідач вказує про необґрунтованість заявлених позовних вимог. В березні 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не проходила жодної верифікації на сайті відповідача, електронна адреса, зазначена в анкеті не належить позивачу, та зараховані на рахунок позивача кошти в сумі 2600,00 грн були в той же день перераховані на розрахунковий рахунок невідомої особи. З огляду на відсутність волевиявлення позивача на укладення договору, останній, фактично є неукладеним, що свідчить про наявність підстав для визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню. В березні 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач вказував про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що електронна адреса, зазначена в анкеті, не належить позивачу. Крім того, кредитний договір містить усі необхідні персональні дані позивача, які були відомо виключно позивачу, та які були зазначені нею в заявці на отримання кредиту. Також позивачем було успішно пройдено верифікацію та вірно введено логін та пароль, які були надіслані позивачу. Посилаючись на викладене, а також з огляду на недоведеність недійсності та нікчемності кредитного договору, а також того, що договір було укладено іншою особою, а не позивачем, відповідач вказує про безпідставність позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Судом встановлено, що в Українському бюро кредитних історії наявні відомості про укладення між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору від 25.09.2022. Позивач вказує, що не зверталась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з приводу отримання позики, не реєструвалась на його офіційному сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів, та договори позики були укладені без її вільного волевиявлення. Звернувшись до АТ «Державний ощадний банк України», 27.09.2022 працівники банку повідомили позивача про те, що на її ім`я було оформлено договір позики на суму 2600 грн, та на її особистий рахунок 25.09.2022 надійшли кошти в сумі 2600 грн, і в цей же день був здійснений переказ на вказану суму на картку невідомої особи. 02.10.2022 до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України № 12022105070001309 за фактом заволодіння невстановленою особою 25.09.2022 персональними даними [PERSON] та оформлення шахрайським шляхом на її ім`я у кредитних установах «Манівео» та «Безпечне агентство необхідних кредитів» онлайн кредитів на суму 2600,26 грн та на суму 1000,10 грн. Поруч із цим, стороною відповідача було надано суду договір кредитної лінії № 805768119 від 25.09.2022, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі між позивачем та відповідачем, а також паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до вказаного договору. З наданих відповідачем документів вбачається, що 25.09.2022 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір кредитної лінії № 805768119, за умовами якого товариство зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти в сумі 2600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику. Відповідно до п. 4.7 договору, кредитодавець в якості суб`єкта первинного фінансового моніторингу до укладення договору та встановлення ділових відносин, серед іншого, здійснив заходи належної перевірки особи позичальника, в тому числі позичальнику запропоновано здійснити ідентифікацію технічними засобами, що використовуються кредитодавцем. Верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника з офіційного та/або надійного джерела, а саме наступним способом: «спосіб верифікації - Система BankID НБУ; дата отримання інформації - 25.09.2022; ідентифікатор для перевірки сесії передачі інформації - 838ea618-f789-45cc-a7bb-9a2e14b014e6. За змістом п. 4.10.6 договору, позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Згідно з п. 2.3 договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 2600,00 грн. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 05.10.2022. Пунктом 7.1 та 7.2 договору, визначено, що на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 05.10.2022, а саме протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником. Основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2., або п. 9.1.1.7., або п. 9.2.1.5. договору. Відповідно до п. 7.3 договору, проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (пп. 7.3.1); після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (пп. 7.3.2). Пунктом 8.3 договору, визначено, що за умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах пункту 8.5 договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку кредиту що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. Зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п. 8.4 договору). Відповідно до п. 8.5.2 договору, якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів та здійснить повернення всієї суми отриманого кредиту до закінчення строку дисконтного періоду (з урахуванням всіх пролонгацій), то зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом за період від дати видачі кредиту до 05.10.2022 (включно) будуть визначається на умовах п. 8.5.1. договору за дисконтною процентною ставкою, а з наступного дня після 05.10.2022 за ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (далі - Індивідуальна процента ставка). У разі здійснення позичальником двох та більше пролонгацій кредитодавець може зменшити розмір індивідуальної процентної ставки у наступних періодах пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір позичальник інформується в особистому кабінеті. Відповідно до п. 8.7 договору, якщо позичальник користуватиметься кредитом без продовження дисконтного періоду, умови про розрахунок загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту на умовах, описаних в п. 8.5 договору не застосовуються. Відповідно загальна вартість кредиту на період всього дисконтного періоду визначається відповідно до розміру Базової процентної ставки вказаної в п. 8.3 Договору. Згідно з п. 8.10 договору, проценти в розмірі визначеному за правилами цього договору нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до закінчення строку дії цього договору. Пунктом 11.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. На виконання умов договору, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 2600,00 грн на банківську карту позивача, що підтверджується зокрема довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а відтак виконало свої зобов`язання за вказаним договором. Однак, позивач вказує, що кредитний договір між нею та відповідачем не було укладено, останній, порушує права позивача та підлягає визнанню нікчемним. Крім того, позивач зазначає, що при укладенні договору від 25.09.2022 не було дійсного волевиявлення позивача, зазначений договір позивач не підписувала, при його укладенні не була присутня, та згоди на його укладення не давала, а відтак укладений правочин є недійсним та наявні підстави для визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що кредитний договір було укладено із дотриманням вимог закону, та всі твердження позивача, викладені у позовній заяві, ґрунтуються виключно на її припущеннях і не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому з огляду на відсутність доведеності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання договору недійсним або можливість застосування наслідків нікчемності такого договору, відповідач вказує про необґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.(стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В ході розгляду справи позивачем не доведено достатніми та належними доказами зазначених нею обставин щодо не укладення кредитного договору від 25.09.2022, а також факту вчинення іншими особами протиправних дій, в результаті яких від її імені було укладено договір, а тому суд не бере до уваги зазначені твердження позивача і зазначає, що сукупність наявних у справі доказів вказує на те, що позивач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт відповідача: www.moneyveo.ua, зазначила відомі тільній їй персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому було здійснено переказ коштів в сумі 2600,00грн, а також пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини із відповідачем, в зв`язку з чим за вказаними приписами закону договір фактично було укладено. На переконання суду, зазначені дії позивача підтверджують те, що волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі, відповідно до ст. 203 ЦК України, а також з огляду на те, що договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, твердження позивача про не укладення договору є хибним. Також, суд вважає безпідставним твердження позивача, що спірний кредитний договір має ознаки недійсності, оскільки, зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивач погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № MNV678JХ. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд зазначає, що наявні у справі докази свідчать про те, що договір було укладено в електронному варіанті та з електронним підписом, а тому без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не був би укладений, що свідчить про наявність внутрішньої волі позивача на укладення кредитного договору із відповідачем. Крім цього, визнання спірного договору нікчемним з підстав викладених у ст. ст. 207, 1055 ЦК України, а саме у зв`язку із недодержанням його письмової форми спростовано наявними у справі доказами та вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої електронний правочин має бути підписаний сторонами та моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". З огляду на встановлені у ході судового розгляду обставини, суд приходить до переконання про відсутність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, укладеного 25.09.2022 між позивачем та відповідачем, а також відсутність підстав для застосування наслідків нікчемності спірного правочину, в тому числі шляхом визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині визнання недійсним та застосування наслідків нікчемності кредитного договору шляхом визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача не було доведено те, що під час укладення кредитного договору не були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину в електронній формі, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed