Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 32 750,00 грн, а також судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] (відповідач) було укладено Договір про споживчий кредит № 3529634 від 15.08.2021, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн строком на 30 днів до 14.09.2021 зі сплатою 5,00% щоденно. 15 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило право грошової вимоги до позичальника [PERSON] - ТОВ «Вердикт Капітал» за Договором про споживчий кредит № 3529634 від 15.08.2021. 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника [PERSON] - позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором про споживчий кредит № 3529634 від 15.08.2021. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором № 3529634 від 15.08.2021, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість в сумі 32 750,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 27 750,00 грн - заборгованість по процентам. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2024 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що позивачем не доведено факт укладення між ним та ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору. Також зазначив, що він відразу після отримання коштів сплатив на користь фінансової установи грошові кошти у загальному розмірі 5 015,00 грн. Відповідач уважає, що ТОВ «МІЛОАН» помилково переказало йому грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн, які він відразу повернув, тому жодні боргові зобов`язані перед позивачем у нього відсутні. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] (відповідач) було укладено Договір про споживчий кредит № 3529634 від 15.08.2021, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн строком на 30 днів до 14.09.2021 зі сплатою 5,00% щоденно. Відповідно до п. 1-1 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі, в тому числі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] кредитний договір було укладено шляхомвикористання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що спростовує твердження відповідача про відсутність доказів підписання Кредитного договору № 3529634 від 15.08.2021. Також суд установив, що всі зобов`язання, які були покладені на ТОВ «МІЛОАН» згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі 5 000,00 грн, що встановлений договором. Зазначені відомості підтверджуються випискою по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , що надана АТ КБ «ПриватБанк». 01 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] сплатив на користь ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти у розмірі 2 015,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «ПриватБанк». У графі «призначення платежу» зазначено: Сплата заборгованості по кредитному договору № 3529634. 03 листопада 2021 року відповідач [PERSON] сплатив на користь ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «ПриватБанк». У графі «призначення платежу» зазначено: Сплата заборгованості по кредитному договору № 3529634. Указані платіжні документи спростовують твердження відповідача про відсутність доказів укладенняним кредитного договору № 3529634, оскільки підтверджують факт його часткового добровільного виконання. 15 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило право грошової вимоги до позичальника [PERSON] - ТОВ «Вердикт Капітал» за Договором про споживчий кредит № 3529634 від 15.08.2021. 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника [PERSON] - позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором про споживчий кредит № 3529634 від 15.08.2021. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів справи, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за Кредитним договором № 3529634 від 15.08.2021, внаслідок чого перед позивачем за вказаним договором у нього існує заборгованість в сумі 7 485,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 2 485,00 грн - заборгованість по процентам. Стосовно суми заборгованості по процентам у розмірі саме 2 485,00 грн суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Зважаючи на визначену у договорі № 3529634 від 15.08.2021 та фактично надану суму кредиту у розмірі 5 000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою 5,00 % щоденно за користування кредитом, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по процентам саме у розмірі 7 500,00 грн, а не 27 750,00 грн, як про це зазначає позивач. Враховуючи сплату відповідачем на користь кредитодавця грошових коштів у загальному розмірі 5 015,00 грн, у відповідача перед позивачем залишилася заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 2 485,00 грн. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд убачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам судовий збір у розмірі 692,05 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд уважає необхідним звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)). Надані позивачем докази понесення витрат на правову допомогу не містять підтвердження того, що правова допомога йому була надана саме адвокатом, тому в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд уважає необхідним відмовити.

Outcome: partial