Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: визнати заповіт від 29.01.2007 року №10, складений [PERSON] , відміненим на підставі заяви від 20.08.2007 року №50, посвідченої секретарем виконкому Білоусівської сільської ради Новіцькою Л.С.; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 13,1102 га кадастровий номер 6520980300:03:014:0023, та земельну ділянку площею 13,1124 га кадастровий номер 6520980300:03:014:0022. В обґрунтування позову представник зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Позивач є донькою померлої [PERSON] . За життя померлої Позивач, окрім іншого, за дорученням померлої оформляла спадкові права померлої, що свідчить про повну довіру померлої до доньки. Також, згідно відомостей з домової книги, померла до смерті проживала разом з донькою, її чоловіком та внуками. За життя померла мала на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер 6520980300:03:014:0023 та земельну ділянку, кадастровий номер 6520980300:03:014:0022. 12.10.2021 року Позивач звернулася до нотаріальної контори та відкрила спадкову справу після смерті матері. Нотаріусом Гідулян І.Ю. було зроблено запит до органу місцевого самоврядування від 30.12.2021 року №543/02-14 про надання відомостей про наявність заповітів, залишених померлою [PERSON] . [INFO] почалася повномасштабна війна з російською федерацією, в результаті якої Позивач була позбавлена можливості закінчити оформлення спадщини після матері. На початку 2024 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса ВИНОГРАДОВОЇ Н.М. (вказаний нотаріус здійснює роботу зі спадковими справами, що були заведені приватним нотаріусом ГІДУЛЯН І.Ю.). Проте, нотаріус зазначила, що згідно реєстру заповітів, померла за життя залишила два заповіти, від 01.03.2001 року №46 та від 29.01.2007 року №10. Також, від Білоусівської сільської ради Позивач отримала копію заяви, складену секретарем виконкому Білоусівської сільської ради НОВІЦЬКОЮ Л.С. від 20.08.2007 року про відміну заповіту від 29.01.2007 року №10. 30.08.2024 року було направлено адвокатський запит до Великоолександрівської СВА з метою отримання наступних відомостей: завірена належним чином копія заповіту №46 від 01.03.2001 року посвідчений Білоусівською сільською радою; завірена належним чином копія заяви [PERSON] від 20.08.2007 року, зареєстрованої у реєстрі за №50 (та інформація, чи зберігся оригінал); чи зберігся реєстр у якому було зареєстровано заяву №50 від 20.08.2007 року; якщо вищевказані документи не збереглися - відомості чи зверталася сільська рада із заявою про зникнення/знищення вище вказаних документів у зв`язку з воєнними діями. Проте, 24.09.2024 року було отримано відповідь про те, що у зв`язку з окупацією російською федерацією, документи в Білоусівській сільській раді не збереглися. 26.09.2024 року було направлено адвокатський запит до приватного нотаріуса ВИНОГРАДОВОЇ Н.М. щодо надання: відомостей про те, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; відомостей про причини відмови у видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 04.10.2024 року було отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій нотаріус (посилаючись на Закон України «Про нотаріат») повідомила, що не має можливості надати відповідь на запитувану інформацію, оскільки серед органів, яким нотаріус повинен надавати інформацію, органи адвокатури не зазначені. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність вказаних документів, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просив задовольнити. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про смерть № [NUMBER] . Позивач є донькою померлої [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження Позивача, (№ [NUMBER] ). Факт зміни прізвища Позивача підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № [NUMBER] . За життя померлої Позивач, окрім іншого, за дорученням померлої оформляла спадкові права померлої, що свідчить про повну довіру померлої до доньки (довіреність зареєстрована в реєстрі за № 155). Також, згідно з відомостями з домової книги, померла до смерті проживала разом з донькою, її чоловіком та внуками (домова книга №16). За життя померла мала на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер 6520980300:03:014:0023 та земельну ділянку, кадастровий номер 6520980300:03:014:0022, що підтверджено інформацією з ДЗК та витягами ДЗК. 12.10.2021 року Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була відкрила спадкова справа після смерті матері. Нотаріусом ГІДУЛЯН І.Ю. було зроблено запит до органу місцевого самоврядування від 30.12.2021 року №543/02-14 про надання відомостей про наявність заповітів, залишених померлою [PERSON] . [INFO] почалася повномасштабна війна з російською федерацією, в результаті якої Позивач була позбавлена можливості закінчити оформлення спадщини після матері. На початку 2024 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса ВИНОГРАДОВОЇ Н.М. (вказаний нотаріус здійснює роботу зі спадковими справами, що були заведені приватним нотаріусом ГІДУЛЯН І.Ю.). Проте, нотаріус зазначила, що згідно реєстру заповітів, помела за життя залишила два заповіти, від 01.03.2001 року №46 та від 29.01.2007 року №10. Також, від Білоусівської сільської ради Позивач отримала копію заяви, складену секретарем виконкому Білоусівської сільської ради НОВІЦЬКОЮ Л.С. від 20.08.2007 року про відміну заповіту від 29.01.2007 року №10. 30.08.2024 року було направлено адвокатський запит до Великоолександрівської СВА з метою отримання наступних відомостей: - завірена належним чином копія заповіту №46 від 01.03.2001 року посвідчений Білоусівською сільською радою: - завірена належним чином копія заяви [PERSON] від 20.08.2007 року, зареєстрованої у реєстрі за №50 (та інформація, чи зберігся оригінал): - чи зберігся реєстр у якому було зареєстровано заяву №50 від 20.08.2007року: - якщо вищевказані документи не збереглися - відомості чи зверталася сільська рада із заявою про зникнення/знищення вище вказаних документів Проте, 24.09.2024 року було отримано відповідь про те, що у зв`язку з окупацією російською федерацією, документи в Білоусівській сільській раді не збереглися. 26.09.2024 року було направлено адвокатський запит до приватного нотаріуса ВИНОГРАДОВОЇ Н.М. щодо надання: - відомостей про те, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] : - відомостей про причини відмови у видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 04.10.2024 року було отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій нотаріус (посилаючись на Закон України «Про нотаріат») повідомила, що не має можливості надати відповідь на запитувану інформацію, оскільки серед органів, яким нотаріус повинен надавати інформацію, органи адвокатури не зазначені. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої\~статті 1220\~ЦК України відкриття спадщини спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності\~на земельну\~ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частин першої та другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до статті 1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням установлених обставин справи, а також приписів цивільного законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] [INFO] , позивач її донька [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини у строки, встановлені статтею 1270 Цивільного кодексу України, що підтверджується відповідними доказами, зокрема заявою до нотаріуса від 12 жовтня 2021 року. Згідно з частиною першою статті 1261 ЦК України, позивачка належить до першої черги спадкоємців за законом, а отже, має переважне право на спадкування у разі відсутності чинного заповіту або у випадку його скасування. Щодо заповіту від 29 січня 2007 року №10: На підтвердження того, що заповіт від 29 січня 2007 року №10 було скасовано, позивачем надано копію заяви про його відміну, складену [PERSON] 20 серпня 2007 року, яка зареєстрована за №50 та посвідчена секретарем виконкому Білоусівської сільської ради Новіцькою Л.С. У силу положень частини другої статті 1254 Цивільного кодексу України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт повністю або частково. Така заява про скасування заповіту повинна бути посвідчена нотаріально або уповноваженою особою, що й було виконано в даному випадку. Наведена заява про відміну заповіту відповідає вимогам статей 1253, 1254 ЦК України та не викликає сумнівів у своїй справжності. Водночас, як вбачається з офіційної відповіді Білоусівської сільської ради, оригінали відповідної заяви та реєстраційних документів були втрачені внаслідок окупації території російською федерацією, що підтверджено листом органу місцевого самоврядування від 24 вересня 2024 року. Враховуючи особливі обставини знищення документації, суд визнає подану копію належним доказом факту скасування заповіту. Таким чином, заповіт від 29 січня 2007 року №10 вважається скасованим, і як наслідок не породжує юридичних наслідків щодо розпорядження спадковим майном. Щодо заповіту від 1 березня 2001 року №46: Окремо заслуговує на увагу обставина щодо наявності заповіту від 1 березня 2001 року №46. Як вбачається з відповіді нотаріуса, у спадковій справі, заведеної після смерті [PERSON] , відомості про заповіт від 2001 року містяться у реєстрі заповітів. Однак жодного примірника цього заповіту, ані оригіналу, ані завіреної копії, нотаріусу надано не було. Крім того, адвокатським запитом було витребувано завірену належним чином копію заповіту від 01 березня 2001 року у відповідному органі місцевого самоврядування, однак у відповіді від 24 вересня 2024 року повідомлено, що документи у зв`язку з окупацією не збереглися. Тобто, наявність заповіту від 2001 року не підтверджена жодними належними доказами, які можуть бути покладені в основу судового рішення. Більше того, відповідно до частини другої статті 1254 Цивільного кодексу України, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. У справі наявні беззаперечні докази того, що 29 січня 2007 року [PERSON] було складено новий заповіт, зареєстрований за №10, що відповідно до прямої норми закону автоматично скасовує попередній заповіт від 01 березня 2001 року №46 у повному обсязі. Отже, навіть якби факт існування заповіту від 2001 року було підтверджено, він не має юридичної сили, оскільки був скасований наступним заповітом від 2007 року. А останній, у свою чергу, був скасований заповідачем на підставі належним чином посвідченої заяви від 20 серпня 2007 року, що також відповідає положенням частини першої статті 1254 ЦК України, яка гарантує заповідачу право у будь-який час скасувати заповіт. Таким чином, з урахуванням установлених обставин справи, поданих доказів та правових норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, яка у встановлений строк подала заяву про прийняття спадщини та фактично вступила у володіння спадковим майном, однак її право власності не може бути оформлено в нотаріальному порядку у зв`язку з втратою відповідних документів, підтвердженням скасування заповіту від 2007 року та відсутністю належних доказів чинності заповіту від 2001 року. Обраний позивачкою спосіб захисту у формі вимоги про визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку відповідає положенням статей 16, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 12681270 Цивільного кодексу України, а також характеру і змісту спірних правовідносин. Суд враховує, що саме визнання права власності в судовому порядку дозволить відновити порушене право позивача, забезпечить можливість реалізації нею своїх похідних майнових прав щодо спадкового майна, у тому числі права користування, розпорядження, укладення цивільно-правових угод тощо. Водночас, інтереси відповідача не порушуються, оскільки його позиція ґрунтувалася на чинному законодавстві, однак при цьому не враховувала юридичну недійсність заповіту від 2007 року. Таким чином, при вирішенні спору суд дотримався принципу справедливості та забезпечив баланс прав та інтересів сторін, що відповідає завданням цивільного судочинства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved