Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1. У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, просить визнати припиненими з 06 травня 2024 року трудові відносини між фізичною особою - підприємцем [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), які виникли на підставі наказу фізичної особи-підприємця [PERSON] № 418 від 07 грудня 2021 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 1.2. Позов обґрунтовано тим, що з 08 грудня 2021 року [PERSON] була прийнята на роботу до фізичної особи-підприємця [PERSON] . 1.3. Відповідно до відомостей про фізичну особу-підприємця [PERSON] , які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: місцезнаходження ФОП - [ADDRESS] ; з 08.04.2022 вона як ФОП\~взята на облік у Головному управлінні ДПС у Львівській області,запис про припинення підприємницької діяльності відсутній. 1.4. Наказу про прийняття на роботу відповідач позивачу не надала, трудову книжку не заводила, відповідно і жодного запису про її прийом на роботу зроблено не\~було. 1.5. Із моменту повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач перестала виходити на зв`язок, тобто з 22 лютого 2022 року трудові відносини фактично припинені. \~ \~ \~ \~ 1.6.\~22\~квітня 2024 року позивачем було направлено засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням з 06 травня 2024\~року. Однак вказане відправлення повернулось без вручення. 1.7. Задля підтвердження факту перебування в трудових відносинах із відповідачем, в її інтересах було направлено адвокатський запит до Головного управління ДПС у Львівській області. 1.8. Листом № 13416/6/13-01-54-03 від 06 травня 2024 року у відповідь на вказаний запит контролюючий орган повідомив про те, що згідно з даними ІТС «Податковий блок» ФОП [PERSON] 07 грудня 2021 року подано повідомлення про прийняття працівника на роботу, в якому зазначено, що [PERSON] згідно наказу № 418 від 07 грудня 2021 року прийнята на роботу з 08 грудня 2021\~року. 1.9. Одночасно ТУ ДПС у Львівській області поінформувало і про те, що відповідач не подавала податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, та нарахованого єдиного внеску в 2022 році. 1.10. Із жовтня 2024 року позивач навчається і несе службу в Українській військово-медичній академії, що підтверджується Формою ОК-5 від 21 квітня 2025\~року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 квітня 2025 року. 1.11. Як зазначає позивач, відповідач лише подала повідомлення про її прийом на роботу, після цього жодних звітів не подавалось, жодних відрахувань зі сплати податків на користь неї, як найманого працівника останньою не здійснювалось, як і виплати заробітної плати. 1.12. ФОП [PERSON] не виконала вимоги трудового законодавства та не\~здійснила будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про її звільнення із займаної посади, що порушує її права на припинення трудових відносин та норми чинного трудового законодавства. 1.13. Оскільки жодного контакту з відповідачем немає, припинити трудові відносини з останньою в позасудовому порядку неможливо. 1.14. Заяву на звільнення було відправлено відповідачеві поштовим відправленням з описом вкладення на єдину відому адресу, зазначену у вільному доступі в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських Формувань. Інші засоби зв`язку з відповідачем не відомі. При цьому, вказана заява про звільнення повернулась без вручення. 1.15. Після подання заяви про звільнення позивача не звільнили, що підтверджує порушення відповідачем норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення. 1.16. На сьогодні позивач фактично позбавлена можливості працевлаштуватись та реалізувати своє право на працю через наявність протиправно не припинених трудових відносин з відповідачем. 1.17. Датою припинення трудових відносин визначено 06 травня 2024 року, оскільки це є п`ятнадцятим днем з моменту направлення заяви про звільнення за офіційно оприлюдненою адресою відповідача. 1.18. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 06 травня 2025\~року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 2.2. У судовому засіданні представник позивача адвокат Чубин В.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. 2.3. ФОП Доненко О.В. у судове засідання 22 травня 2025 року не\~з`явилася, причини неявки суду не повідомила; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідає положенням ч. 7 ст. 128 ЦПК України. 2.4. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 22 травня 2025\~року вирішено розглядати справу з ухваленням заочного рішення. 3.Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини 3.1. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 3.2. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 3.3. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.4. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. 3.5. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. 3.6. Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 3.7. За змістом рішень Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року у справі №1- 14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008\~року у справі №1-5/2008, визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. 3.8. Статтею 1 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. 3.9. Відповідно до\~ст. 2 КЗпП України\~працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. 3.10. Згідно із ч. 1\~ст. 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. 3.11. Відповідно до\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. 3.12. Згідно із\~ст. 22 КЗпП України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. 3.13. За загальним правилом, відповідно до\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. 3.14. Згідно із ч. 2\~ст. 50 ЦК України\~фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. 3.15. Відповідно до п. 5 ч. 4\~ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»\~місцезнаходження фізичної особи - підприємця (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем) фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи. 4. Фактичні обставини, встановлені судом. 4.1.\~Судом установлено,\~що з 08 грудня 2021 року [PERSON] була прийнята на роботу до фізичної особи-підприємця [PERSON] . 4.2. Відповідно до відомостей про фізичну особу-підприємця [PERSON] , які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: місцезнаходження ФОП - [ADDRESS] ; з 08.04.2022 ФОП взята на облік у Головному управлінні ДПС у Львівській області,запис про припинення підприємницької діяльності відсутній. 4.3. Наказу про прийняття на роботу відповідач позивачу не надала, трудову книжку не заводила, відповідно і жодного запису про її прийом на роботу зроблено не\~було. 4.4. Водночас листом № 13416/6/13-01-54-03 від 06 травня 2024 року Головне управління ДПС у Львівській області у відповідь на адвокатський запит повідомило про те, що згідно з даними ІТС «Податковий блок» ФОП [PERSON] 07 грудня 2021 року подано повідомлення про прийняття працівника на роботу, в якому зазначено, що [PERSON] згідно наказу № 418 від 07 грудня 2021\~року прийнята на роботу з 08\~грудня 2021 року. 4.5 Одночасно ТУ ДПС у Львівській області поінформувало, що ФОП [PERSON] не подавала податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, та нарахованого єдиного внеску в 2022 році. 4.6. Із початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України ФОП [PERSON] перестала виходити на зв`язок із позивачкою. 4.7. Відповідно до Витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального Страхування про застраховану особу [PERSON] : -відомості про\~періоди трудових\~відносин з\~2000\~року (відповідно\~до звітних\~відомостей): Код ЄДРПОУ - [NUMBER] ; Основне місце роботи - Так; Початок періоду 08 грудня 2021; Кінець періоду - відомості відсутні; Підстава - № 418 від 07 грудня 2021\~року; -відомості щодо нарахування заробітної плати (доходу) застрахованої особи, що враховується для розрахунку страхових виплат та страхового стажу: Рік - 2021; Страхувальник - 3500906967; За рік по страхувальнику - 0,00 грн.; Усього за рік - 0,00 грн.; Усього за рік для пенсії - 0,00 грн. 4.8. Згідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників, податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 січня 2021 по грудень 2023 року включно та з 01 січня 2024 року по квітень 2024 року включно, єдиним джерелом доходу позивача була сума стипендії ЛНМУ імені Данила Галицького, де позивач навчалась. 4.9. Вказану інформацію дублює і довідка за формою ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 4.10. Із жовтня 2024 року позивач вступила до Української військово-медичної академії, де на сьогодні навчається та несе службу, що підтверджується Формою ОК-5 від 21 квітня 2025 року та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 квітня 2025 року. 4.11. 22\~квітня 2024 року позивачем було направлено засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням з 06 травня 2024 року, однак вказане відправлення повернулось без вручення. 5. Оцінка Суду 5.1. Суд виходить із того, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23\~жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №\~902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №\~917/2101/17. 5.2. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). 5.3. Разом з тим, спори, що випливають із трудових правовідносин мають особливості щодо доказування. Зокрема, у постанові КЦС ВС від 13 листопада 2019 року у справі №207/1385/16 вказано, що у справах, що випливають з трудових відносин тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається, як правило, на роботодавця. 5.4. Фізичні особи - підприємці є роботодавцями, якщо вони використовують працю найманих працівників. Вони зобов`язані дотримуватися всіх вимог трудового законодавства. Укладення трудового договору між працівником і ФОП-роботодавцем свідчить про те, що сторони досягли домовленості щодо трудових відносин - обсягу роботи, оплати, умов праці тощо. 5.5. Аналіз законодавства свідчить про те, що послідовність дій під час прийняття на роботу працівника фізичною особою-підприємцем така: 1) особа подає відповідні документи щодо працевлаштування та пише заяву на прийняття її на посаду; 2) сторони укладають трудовий договір, після чого ФОП видає наказ (розпорядження) про прийняття на роботу працівника; 3) не пізніше ніж за один день до початку роботи ФОП\~надсилає до ДФС повідомлення про прийняття працівника на роботу; 4) ФОП ознайомлює працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та його посадовою інструкцією (якщо в роботодавця є такі документи); 5) вносить запис до трудової книжки. 5.6. Починаючи з 2015 року реєструвати такий трудовий договір в державній службі зайнятості не потрібно. При укладенні трудових договорів після 1 січня 2015 року не\~потрібно керуватися Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (Порядок), затвердженим наказом Мінсоцполітики № 260 від 8 червня 2001 року. Нумерацію укладених трудових договорів підприємець веде самостійно. В усьому іншому оформлення трудових відносин між фізичною особою - підприємцем та працівником таке ж, як і для юридичної особи (роботодавець має видати наказ про прийняття працівника на роботу, зробити відповідний запис у його трудовій книжці, сповістити податковий орган перед допуском працівника до роботи тощо). 5.7. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. 5.8. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою працівника. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору. 5.9. Відтак, позивач належним чином, у визначеному законом порядку повідомила відповідача за місцем її знаходження про намір припинити трудові відносини за власним бажанням. 5.10. Відповідач, всупереч вимогам закону та у порушення прав позивача на припинення трудових відносин та звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1\~ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинила, наказ про звільнення [PERSON] не видала, припинення трудових відносин належним чином не оформила, чим порушила права позивача, які підлягають судовому захисту. 5.11. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №377/169/20 вимога про припинення трудових відносин між сторонами за певних обставин є належним способом судового захисту та може бути ефективним способом захисту особи. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. 5.12. У постанові від 31 жовтня 2019 року (справа №1340/6082/18) Верховний Суд зазначив, що звільнення з ініціативи працівника не передбачає обов`язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки в даному випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а роботодавець вимушений погодитись зі звільненням працівника незалежно від свого бажання. 5.13. Перебування [PERSON] \~у трудових відносинах з ФОП [PERSON] \~на підставі наказу № 418 від 07 грудня 2021 року вбачається із наявної у справі відповіді ГУ ДПС у Львівській області, витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу [PERSON] . 5.14. Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved