Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

22 липня 2024 року від [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою позивач просить суд звільнити [PERSON] від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом 2/359/22/2017 (359/2708/15-ц), виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 19 жовтня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що проживаючи в цивільному шлюбі із [PERSON] у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Маючи сумніви щодо того, що позивач є біологічним батьком дитини, останній звернувся до Медико-генетичного центру «Папа» для проведення порівняльного аналізу його та сина ДНК. За результатами аналізів вірогідність батьківства дорівнює 0%. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року задоволено позов [PERSON] та виключено відомості про батьківство з актового запису про народження дитини, а саме: виключено запис про [PERSON] як батька [PERSON] , [INFO] з актового запису № 853, вчиненого 27 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Рішення набрало законної сили 23 червня 2020 року. Крім того, в провадженні Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспіль-ському районі Київської області перебуває виконавчий лист №2/359/22/2017, виданий 19 жовтня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2016 року. Відповідно довідки - розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01 березня 2020 року по 01 липня 2024 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів згідно із виконавчого листа № 2/359/22/2017 від 19 жовтня 2017 року становить 249 756 грн. 75 коп. Тому позивач змушений звернутися до суду із позовом про звільнення його від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2016 року відповідно до виконавчого листа № 2/359/22/2017 від 19 жовтня 2017 року. Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, однак просила не стягувати з неї судовий збір. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Суд, заслухавши надані сторонами пояснення, дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.15). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 26 квітня 2017 року (цивільна справа №359/2708/15-ц, 2/359/22/2017) з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року відомості про [PERSON] , як батька [PERSON] , [INFO] , виключено з актового запису №853 вчиненого 27 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Рішення суду набрало законної сили 23 червня 2020 року (а.с. 23-27). На підставі даного судового рішення 19 жовтня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист (а.с. 12-13). Відповідно ч. 3 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно результатів ДНК між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] встановлено, що ймовірний батько виключається як біологічний батько тестованої дитини, індекс батьківства дорівнює 0. У ймовірного батька відсутні генетичні маркери, які повинні бути передані дитині біологічним батьком. Наведене підтверджується результатами аналізів Медико-генетичним центром «Папа» від 14 березня 2018 року (а.с. 14). Згідно довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 86529 від 10 липня 2024 року, станом на 01 липня 2024 року [PERSON] має заборгованість по несплаті аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] у розмірі 249 756,75 грн. (а.с.19-20). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8\~ст. 7 СК України). Частиною 1\~ст. 126 СК України\~передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно змісту\~статті 180 СК України\~зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки. Стаття 121 СК України\~містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. У відповідності до норм\~статті 122 СК України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини. Отже, за змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених\~розділом ІІІ Сімейного кодексу України\~у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає. Відповідно ч. 2\~ст. 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права. За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді тощо). При цьому норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом. Так, за правилами ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому, зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й виключення з акту про народження дитини відомостей про походження дитини від певної особи. Наведена позиція суду узгоджується з висновками, наведеними Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи встановлені обставини, зокрема, що обов`язок позивача зі салати аліментів був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] не є його біологічним батьком, підтверджує, що позивач не є батьком [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, що стягуються на підставі виконавчого листа № 2/359/22/2017 (359/2708/15-ц), виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 19 жовтня 2017 року, суд встановив наступне. Згідно ч. 2\~ст. 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 86529 від 10 липня 2024 року, станом на 01 липня 2024 року [PERSON] має заборгованість по несплаті аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] у розмірі 249756,75 грн. Оскільки позивачем до матеріалів позову долучено розрахунок заборгованості по аліментах, що розрахований на дитину, щодо якої вирішено питання про припинення стягнення аліментів на утримання, а саме - на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі виконавчого листа № 2/359/22/2017 (359/2708/15-ц), виданого 19 жовтня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, то наявні правові підстави для задоволення позову у частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Відповідно ч. 1 ст. 133 та ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. Наведене підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №85 від 22 липня 2024 року. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 50 % від сплаченого судового зюору, а саме 605, 60 грн., іншу частину сплаченого позивачем судового збору, а саме 605, 60 грн., повернути [PERSON] з держави Україна. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved