Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Гетманглобал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 123 366,13 грн відшкодування завданих збитків (шкоди). Свої вимоги обґрунтовує тим, що автомобіль білого кольору марки RAVON R2, реєстраційний номер [NUMBER] , належить йому на праві власності. 12 вересня 2021 року о 23-11 год. відповідач, керуючи автомобілем RAVON, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем MAZDA, який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року по справі № 760/28468/21, яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн. З метою визначення розміру понесених матеріальних збитків, завданих у результаті ДТП, було проведено експертне дослідження. Згідно зі звітом № 1656 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 19 жовтня 2022 року, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля RAVON R2, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 21 вересня 2021 року (дата огляду пошкодженого транспортного засобу) становить 123 366,13 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з указаним позовом та просив його задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2022 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року вищевказану позовну заву було залишено без руху. Копію цієї ухвали позивачу було надіслано на поштову адресу, зазначену ним в позовній заяві, яку він отримав 08 вересня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак недоліки не усунув. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також додано до матеріалів справи докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються. З огляду на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, можуть бути усунуті під час судового розгляду, суд дійшов висновку про прийняття справи до розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач явку свого предстваника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у її відсутність, в якій просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Разом з тим, відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не було отримано. Вказані документи неодноразово направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації встановленою судом. Поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження, копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою, направлене відповідачу за адресою його місця реєстрації, повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 12 вересня 2021 року о 23-11 год. у м. Києві по вул. Гетьмана, 40/16, відповідач, керуючи автомобілем Ravon R2, д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Мазда, який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль Ravon R2, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за ТОВ «Гетманглобал». Відомості про страхування транспортного засобу Ravon R2, д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності позивачеві, у матеріалах справи відсутні. Згідно зі звітом № 1656 від 19 жовтня 2022 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Ravon R2, д.н.з. [NUMBER] , підготовленим суб`єктом оціночної діяльності «ПП [PERSON] », вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ravon R2, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 21 вересня 2021 року (дата огляду пошкодженого колісного транспортного засобу) становить 123 366,13 грн. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути завдані йому матеріальні збитки у вищевказаній сумі з відповідача. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року та доказуванню не підлягає. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів виплати коштів позивачу або відсутності підстав для їх стягнення не надав. З урахуванням вищевикладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 481 грн, підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved