Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 16.06.2021 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що складено відповідний актовий запис за №1843. Від даного шлюбу у них є дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане 31.08.2021 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Подружнє життя у сторін не склалось і 20.12.2022 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, але малолітній син постійно проживав з матір`ю, а відповідач [PERSON] неодноразово забирав дитину за місцем свого проживання. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України, позивач була змушена переїхати в більш безпечний регіон до м. Хмельницький, де разом з сином зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що 23.08.2024 року відповідач взяв малолітнього [PERSON] для проведення з ним спільного часу строком до 01.09.2024 року у місті Харкові, проте після закінчення цього терміну не повернув малолітнього сина за місцем постійного його проживання, чим порушив домовленість та право дитини на безпечне і стабільне середовище для розвитку дитини. Не повернення дитини за місцем постійного проживання мотивував наміром залишити дитину проживати у себе для постійного проживання. 18.09.2024 року позивач була змушена звернутись до відповідача з вимогою негайно повернути сина за місцем його постійного проживання у місто Хмельницький, однак зазначений лист відповідачем не було отримано та повернуто адресату. Окрім того, позивач [PERSON] зазначає, що їй стало відомо, що відповідач останнім часом не проживає за зареєстрованою адресою, так як внаслідок російського обстрілу пошкоджено будинок, де останнім часом мешкав відповідач. Проживання в місті Харкові є небезпечним та ставить під загрозу життя малолітнього [PERSON] . Вважає, що відповідач ухиляється повідомити про місце знаходження сина, на телефонні звернення не відповідає, фактичне місцеперебування дитини, під час його перебування з батьком, невідоме. 16.09.2024 року позивач звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою, однак ніяких заходів вжито не було, а відповідь не отримано. Зазначає, що з моменту розлучення відповідач не виконував зі своєї сторони зобов`язання утримувати дитину, фінансову допомогу на утримання дитини не надавав. В свою чергу позивачем за місцем реєстрації постійного місце проживання сина створені належні умови для проживання та розвитку, він відвідує дитячий садочок. Дитина доглянута, виявляє прихильність до матері, яка має постійний заробіток, що достатній для утримання дитини. На підставі вищевикладеного, просить позов задовольнити. 22.11.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов зустрічний позов від [PERSON] , який просить визначити місце проживання сина, [PERSON] , з ним, який мотивований тим, що він і [PERSON] з 16.06.2021 року перебували у шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжям не склалося, з липня 2022 року подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Як наслідок, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 у справі № 185/7833/22 шлюб був розірваний. Рішення набрало законної сили. На початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну [PERSON] разом із сином переїхала до м. Хмельницька, де вона наразі проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , у свою чергу, у липні 2022 року виїхав до м. Червоноград Львівської області, де проживав його батько. Після розірвання шлюбу вони домовилися, що дитина буде проживати по місяцю з кожним із них, щоб максимально забезпечити участь обох батьків у вихованні сина. Зокрема, місяць дитина проживала з мамою у м. Хмельницькому, тоді як [PERSON] у цей час проживав у м. Харкові. Потім він їхав до батька у м. Червоноград Львівської області і забирав до себе сина, де й жив з ним протягом місяця. Потім повертав дитину матері. Такий режим спільної участі батьків у вихованні дитини тримався до кінця літа 2024 року, коли [PERSON] забрав від матері сина у хворобливому стані. Зокрема, у дитини спостерігався нервовий тик і були наявні висипи на тілі. [PERSON] одразу ж звернувся до педіатра [PERSON] до КНП «МДП № 13» ХМР, з якою наявна укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Дитину було оглянуто і направлено до невролога, а також на проведення аналізів. За результатами дослідження у дитини були виявлені спори дріжджеподібного гриба і призначено лікування. Зазначає, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки житло за адресою: [ADDRESS] , наразі пошкоджене внаслідок обстрілів. Ця квартира належить йому на праві приватної власності, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав від 31.05.2024. [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно- технічним обладнанням, має можливість працювати дистанційно та виховувати сина самостійно. Окрім того зазначає, що на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Зазначає, що у листопаді 2022 року син перебував в стаціонарі КП «ХМДЛ», разом з дитиною в стаціонарі перебував він, а не мати. У період часу з 14.11.2023 року по 17.11.2023 року малолітній [PERSON] перебував в стаціонарі КНП «МКДЛ №16» ХМР , разом з дитиною в стаціонарі перебував батько. У період часу з 18.09.2024 року по 23.09.2024 року [PERSON] перебував на лікуванні у стаціонарі КНП «МДЛ № 5» ХМР, разом з дитиною в стаціонарі перебував батько. На підставі вищевикладеного, просить зустрічний позов задовольнити та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з ним. 18.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від [PERSON] , який мотивований тим, що при визначенні місця проживання дитини після розлучення пріоритет надається матері, якщо вона може забезпечити всі необхідні умови для її гармонійного розвитку. Забезпечення найкращих інтересів дитини передбачає не лише матеріальну підтримку, але й створення безпечного емоційного середовища, яке забезпечує гармонійний розвиток. Дитина має право на стабільні умови проживання, які сприяють її фізичному та психічному здоров`ю. При визначенні місця проживання слід також враховувати думку дитини (якщо вона може її висловити), її прив`язаність до кожного з батьків та сталість соціальних зав`язків у середовищі, де вона проживає. Важливим є те, що мати, [PERSON] , не лише виконує свої обов`язки щодо виховання дитини, а й активно сприяє її розвитку через участь у шкільних та позашкільних заходах. Натомість позивач, [PERSON] , не надав жодних підтверджень того, що він брав участь у повсякденному житті дитини або здійснював суттєвий вплив на її виховання. Зазначає, що позивач [PERSON] надає медичні документи дитини, стверджуючи про її стан здоров`я та нібито неналежний догляд з боку матері. Згідно зі ст.32 Конституції України, втручання в особисте життя людини, включаючи інформацію про стан здоров`я, можливе лише за її згодою або згодою законного представника. Позивач [PERSON] використовує фотографії дитини як доказ, стверджуючи про певні обставини її життя та виховання. Однак таке використання суперечить основним принципам захисту прав дитини на приватність, гарантованим Конвенцією ООН про права дитини (ст. 16), яка забороняє незаконне втручання в особисте життя дитини. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, а первісний - задовольнити. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 року зобов`язано службу у справах дітей Хмельницької міської ради та Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На виконання ухвали суду від 05.12.2024 року від начальника служби у справах дітей Хмельницької міської ради надійшов висновок служби у справах дітей про визначення місяця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . На виконання ухвали суду від 05.12.2024 року від директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О. Малько надійшли пояснення по справі, в яких він зазначає, що Департамент служб у справах дітей вважає, що проживання малолітнього [PERSON] може бути визначено разом з батьком [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та позивач за первісним позовом [PERSON] просили відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний. Представник третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся судом належним чином. Від начальника служби С. Дикої до суду надійшло повідомлення, в якому вона просила засідання по справі проводити без участі представника служби у справах дітей Хмельницької міської ради. Окрім того, надала до суду копію акту обстеження умов проживання [PERSON] та висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною третьою ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також суд враховує вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Як вбачається з первісного позову та встановлено судом, 16.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1843. Від шлюбу вони мають дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. З листопада 2024 року [PERSON] та [PERSON] не мають згоди з приводу визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] . Позивач за первісним позовом [PERSON] з 28.08.2020 року є ФОП, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 29-31, т. 1); до кримінальної відповідальності не притягалась, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с. 197, т. 1); під спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 198, т. 1). [PERSON] мешкає в 3-х кімнатній квартирі, в квартирі чисто та охайно, на кухні меблева кухонна стінка, стіл, стільці, кухонний гарнітур, в залі диван, меблева стінка, стіл письмовий, в іншій кімнаті ліжко і диван, в ще одній кімнаті диван та два крісла. В дитини є окреме місце для сну, шафа для зберігання речей, наявні дитячі речі, іграшки. Стосунки в сім`ї дружні, теплі, свята породять разом, умови для проживання дитини створені, як вбачається з акта обстеження умов проживання від 27.12.2024 року (а.с. 224, т. 1). Позивач [PERSON] мешкає з двома неповнолітніми синами в 3-х кімнатній квартирі, в якій створені належні та комфортні умови для проживання. У малолітнього [PERSON] є окреме місце для сну, шафа для зберігання речей, наявні дитячі речі, іграшки. Стосунки в сім`ї дружні, теплі, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 27.12.2024 року (а.с. 224, т. 1). Малолітній [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти №35 «Чебурашка» у м. Хмельницький. За повідомленням директора вказаного закладу зовнішній вигляд дитини охайний, без виражених особливостей, відповідає віку. Фізично дитина розвинута добре. Соціально-побутові навички, самообслуговування сформовані. Є спокійним, не заважає іншим, конфліктних ситуацій не створює. Потребує похвали та заохочення; за час занять в закладі дошкільної освіти зарекомендував себе як дитина, яка контактує з дорослими вибірково, за власним уподобанням. З ровесниками вступає в контакт частково, за вимогою. В діяльність включається не відразу, досить обережно. [PERSON] є турботливою мамою, вчасно здійснює оплату, завжди цікавилась життям дитини в групі та відвідувала всі організовані заходи (а.с. 200, т. 1). З психо-діагностичного висновку малолітнього [PERSON] психолога [PERSON] від 19.03.2025 року вбачається, що малолітній [PERSON] демонструє відповідний до віку рівень психоемоційного, когнітивного та соціального розвитку. Він активний, допитливий, комунікабельний, легко встановлює візуальний і вербальний контакт з дорослими, посміхається, виявляє емоційну чуйність та інтерес до спілкування. Мовленнєвий розвиток відповідає віковим нормам: хлопчик розуміє звернене мовлення, активно використовує фразове мовлення для вираження своїх потреб. Дитина зростає в родині, де він має старшого брата. Хлопчик є соціально активним, проявляє ініціативу у спілкуванні з членами родини. З огляду на сучасні обставини, тато проживає в м. Харкові, а мама дитини переїхала з родиною до м. Хмельницького. Дитина відвідує ЗДО ХМТГ «Чебурашка» №35 м. Хмельницького, що сприяє його соціалізації, розвитку комунікативних навичок та загальній адаптації до колективного навчання. Під час спілкування з дитиною виявлено, що [PERSON] має емоційний зв`язок як із мамою, так із татом. Найбільшою мірою він орієнтується на маму, в її присутності хлопчик почувається впевнено, шукає підтримки, легко встановлює контакт і проявляє до неї довіру. (а.с. 10, т. 2). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, є платником єдиного податку 2 групи (а.с. 160-162, т. 1). [PERSON] є власником 1-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 97, т. 1). Умови проживання добрі, в наявності всі комунальні зручності, є необхідні меблі, побутова техніка, що підтверджується актом обстеження умов проживання [PERSON] від 11.10.2024 року (а.с. 95, т. 1). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] та малолітнього [PERSON] з весни 2024 року. Дитина завжди чиста, нагодована, батько їй купує іграшки, водить в лікарню та проходить разом з дитиною медичний огляд. Умови для життя дитини в квартирі є, завжди чисто. Дитина, знаходячись разом з батьком завжди усміхнена. Зазначила, що дитина також згадувала мати та казала, що мати телефонує йому і що дитина сумує за матір`ю. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з дитинства. Малолітнього [PERSON] також знає, дитина знаходиться разом з батьком. Зазначила, що [PERSON] для сина як друга мама, постійно за ним доглядає, годує та одягає, гуляє. Дитина постійно доглянута, батько на дитину не кричить. Свідок [PERSON] зазначила, що є рідною сестрою [PERSON] . Дитина завжди охайна, одягнена, має чисті речі. Умови проживання для дитини є, дитина має окреме ліжко, іграшки. Батько возить дитину у лікарню. Зазначила, що батько дуже добре ставиться до дитини, не кричить та добре пояснює. Окрім того зазначила, що знає, що мати телефонувала дитині та цікавилась про неї. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він вважає, що правильно виховує дитину, кожен день гуляє з нею, готує домашню їжу, турбується про його здоров`я. Малолітній [PERSON] завжди має охайний вигляд, якщо починає захворювати, то одразу лікує дитину. Зазначає, що з 3 років водить дитину на розвиваючі заняття, де він грає з іншими дітьми, малює, співає. Зазначив, що він працює ФОП, має достатній заробіток для того, щоб забезпечити належні для дитини умови проживання. Відповідно до висновку служби у справах дітей Хмельницької міської ради про визначене місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , оскільки служба у справах дітей вважає, що це відповідає інтересам дитини (а.с. 4-5, т. 2). Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] може бути визначено разом з батьком [PERSON] , який матеріально забезпечений, психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань не має, до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої, непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває (а.с. 1, т. 2). Суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, враховує обставини життя батька, матері, малолітньої дитини, наявність житла у кожного з батьків, де створено належні умови для проживання дитини, наявність стабільного доходу та постійного місця роботи у обох батьків, позитивні характеристики сторін, відсутність відомостей про негативну поведінку кожного з батьків щодо дитини, позитивне ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та вважає, що кожен із батьків здатен забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, право дитини на здоров`я. Проте суд при вирішенні цього спору враховує в першу чергу інтереси самого малолітнього [PERSON] , з метою забезпечення його найкращих інтересів з урахуванням його трьохрічного віку, збереження сімейного оточення і підтримання відносин між батьками, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Суд також враховує те, що мати дитини проживає в більш безпечному та віддаленому від лінії фронту місті країни, де дитина має змогу відвідувати дитячий садок, що сприяє його соціальному розвитку, розвитку комунікативних навичок, відповідає його інтересам та забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, які є взаємовиключними з вимогами зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком, то у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з підстав, наведених вище. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 гр.

Outcome: approved