Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд: стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду заподіяну внаслідок залиття в сумі - 45 600 грн, моральну шкоду в сумі - 20 000 грн, судовий збір у сумі - 1 816 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 15 000 грн, витрати на проведення незалежної оцінки - 3 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , набутої у власність на підставі договору дарування. З квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище, відбувається залиття його квартири, останній раз залиття було 28.09.2020. Він звернувся до ЖЕД-410 з приводу обстеження його квартири після залиття та квартири відповідача для встановлення причини. Комісією ЖЕД-410 був складений акт обстеження його квартири. На вимоги позивача відповідач не реагує, технічним станом своєї квартири не займається. Вказує, що добровільно відшкодувати збитки, завдані залиттям квартири відповідач відмовляється. Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивач визначає як 45 600 грн, що підтверджується висновком експерта про об`єкт незалежної оцінки. Крім того, вказує, що йому спричинено також і моральну шкоду, що полягає в порушення права власності позивача, неможливості нормального користування квартирою, зокрема негативних емоціях та переживання з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Хвилювання та думки про те, як відновити квартиру тримають його у постійній нервовій та психологічній напрузі. Крім того, залиття квартири позивача з квартири відповідача ставалося неодноразово, в квартирі відчувається сирість, запах плісені. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2021 відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження, учасникам справи роз`яснено право на подання заяв по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки, а також витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про власника квартири [ADDRESS] . 16.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги в частині відшкодування витрат на виконання ремонтних робіт для відновлення пошкоджених залиттям стель та дверей ванної кімнати в сумі 5 000 грн, щодо решти позовних вимог заперечує. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач надав суду документи, які визначають вартість «майнових прав вимоги відшкодування шкоди» замість реальних збитків і в документах розраховані витрати на повну заміну стель, дверей та електропроводки, тоді як вони є безпідставними через відсутність факту знищення цього майна. Зважаючи на відсутність відповідача при складанні акту про залиття квартири вважає, що він не має доказової сили. Стосовно моральної шкоди вважає, що позивачем не доведено факту душевних страждань, погіршення чи позбавлення його здібностей. Також відповідач вважає, що позивач замість оперативного відновлення квартири поставив за мету необґрунтовано збагатитися за його рахунок. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2021 у даній цивільній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2021 поновлено провадження в даній цивільній справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2022, провадження по справі зупинено, а матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, для проведення будівельно-технічної експертизи. 07.08.2024 до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, разом з матеріалами справи, надійшов висновк експерта від 05.08.2024 № 19903/22-42. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.2024 поновлено провадження в даній цивільній справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 06.03.2025 до суду надійшли пояснення позивача, щодо, на його думку, недоліків у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Позивач вважає, що акт не описує повноти робіт, що треба здійснити для усунення наслідків затоплення, оскільки акт містить пункти щодо монтажу гіпсокартонних конструкцій, але не містить пунктів щодо демонтажу, також більшість витрачених матеріалів не перераховані в акті і викликає певний дисонанс не співпадіння вказаної вартості перелічених матеріалів і робіт з ринковими цінами. 06.03.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача де останній вказав, що висновок експерта не може бути прийнятий як доказ встановлення вартості ремонтно-будівельних робіт по відновленню квартири, оскільки експертне обстеження має включати в себе проведення замірів пошкоджених внаслідок залиття конструкцій, опоряджувальних матеріалів тощо, а дане експертне дослідження не містить такої інформації. Для визначення вартості ремонтно-будівельних робіт по усуненню пошкоджень від залиття квартири в цій справі, він просить взяти до уваги висновок, який наданий позивачем. Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд його задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначив, що не погоджується з висновком судової будівельно-технічної експертизи з підстав викладених в поясненнях. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Додатково вказав, що у відзиві на позовну заяву, відповідач визнав свою вину у залитті квартири позивача, не погоджуючись виключно із розміром заявленої до стягнення матеріальної шкоди. Сторона позивача не погоджується із висновком судово-будівельної експертизи, та вважає його неповним, оскільки відсутні заміри пошкоджених елементів, висновок не містить найменування робіт та усіх матеріалів та складений на припущеннях. Просив суд взяти до основу в частині визначення розміру матеріальної шкоди, звіт про оцінку наданий стороною позивача. Представник відповідача, [PERSON] , позовні вимоги визнав частково, у розмірі матеріальних збитків встановлених висновком судово-будівельної експертизи. Щодо наданого позивачем звіту, на підставі якого позивачем визначено розмір заподіяної шкоди вказав, що останній не є доказом в розмінні положень процесуального закону, не є висновком експерта. Оцінювач не здійснював вихід до квартири позивача, а склав звіт виключно на поясненнях позивача, про що свідчить сам звіт. Також, заперечував щодо стягнення з відповідача моральної шкоди посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ні її заподіяння, ні її розмір. Зазначив, що поведінка позивача у даній справі є неконструктивною, оскільки останній не допустив до квартири експерта для огляду пошкоджень, чим своїми діями затягнув розгляд даної справи. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування укладеного 09.10.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сахман Т.В., в реєстрі №3740. Відповідно до технічного паспорту вказана квартира розташована на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку. Відповідно до Акту від 20.10.2020, складеного комісією працівників ЖЕД-410 та затвердженого його начальником, Кучерявим Р. , за заявою мешканця квартири [ADDRESS] на предмет залиття квартири. При обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено протікання зі стелі у приміщенні ванної кімнати, кухні і однієї із житлових кімнат. Через рясне протікання спостерігається промокання стелі і вихід води через світильник на кухні. Спостерігається проступання іржі з прихованих металевих конструкцій стелі. Зі слів мешканців електропроводка може бути пошкоджена, так як при вмиканні світла, спостерігається мерехтіння світла. У світильнику на кухні спостерігається велика кількість води. Також спостерігається потрапляння води за гіпсокартонові конструкції стелі у ванній кімнаті, кухні та кімнаті. Двері у ванній кімнаті деформувались через контакт з водою, про що свідчить ускладнення при закриванні та відкриванні дверей. Також спостерігається пошкодження ламінації дверей через розбухання деревини. Причиною залиття кв. №66 стала розгерметизація раструба до унітаза в кв. [ADDRESS] . Було проведено ремонт і накладено бандаж на раструб унітаза 30.09.2020. Також з власником кв. [ADDRESS] була проведена бесіда про своєчасний ремонт сантехнічного обладнання. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 21.05.2004 №5570, що підтверджується відповіддю КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації». За змістом звіту від 09.02.2021 про незалежну оцінку майнових прав, з метою визначення ринкової вартості право вимоги відшкодування матеріальних втрат понесених в наслідок залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , складеного оцінювачем ПП «Експертзабезпечення», ринкова вартість матеріального збитку становить 45 600 грн без врахування ПДВ. При цьому, висновком № 19903/22-42 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 05.08.2024 Наугольною Н.І. , експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на підставі матеріалів цивільної справи № 755/4174/21 та за результатами обстеження об`єкту дослідження за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню конструктивних елементів, опорядження квартири [ADDRESS] , які, згідно акту від 20.10.2020, складеного ЖЕД-410, були пошкоджені внаслідок залиття з розташованої вище квартири [ADDRESS] , розрахована в цінах на час проведення експертизи, з урахуванням таких же та аналогічних матеріалів, які були використані раніше в квартирі [ADDRESS] становить 27 506 грн. Статтею 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. В силу ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Із положень ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання). За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). В силу ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що здійснення особою цивільних прав є мірою дозволеної законом або договором поведінки, яка не повинна порушувати права та інтереси інших осіб. Закон забороняє дії осіб, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі. Право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема витрати, пов`язані з майном, тягар його утримання та охорони. Також власник несе ризик випадкового знищення та пошкодження майна, він не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та інтересам громадян, інтересам суспільства. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом. Згідно усталеної судової практики при розгляді позовів про відшкодування шкоди необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства, встановлені фактичні обставини справи, проаналізувавши підстави звернення до суду та норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд доходить висновку, що цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (заподіювача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 757/31418/15-ц. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідачем, в свою чергу, було визнано вину у заподіянні шкоди, однак він не погоджувався з розміром відшкодування шкоди. На підставі частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вимог ч.ч.1, 2, 6, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Як убачається зі звіту про незалежну оцінку майнових прав, з метою визначення ринкової вартості право вимоги відшкодування матеріальних втрат понесених в наслідок залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , складеного 03.02.2021 оцінювачем ПП «Експертзабезпечення», останній в розумінні вимог Цивільного процесуального кодексу України не є висновком експерта. При цьому, висновок № 19903/22-42 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, що складений 05.08.2024 Наугольною Н.І. , експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України, а на його спростування позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів. Посилання позивача на те, що у висновку відсутні заміри пошкоджених внаслідок залиття конструкцій, опоряджувальних матеріалів тощо, не відповідають дійсності та спростовується локальним кошторисом з розрахунком договірної ціни, який є додатком до висновку № 19903/22-42. Таким чином, при визначенні розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди суд виходить з розміру матеріальної шкоди, встановленого у висновку № 19903/22-42 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 05.08.2024 Наугольною Н.І. , експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. За таких обставин, суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої його майну шкоди, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири на суму 27 506 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд доходить до наступних висновків. За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (Постанов КЦС ВС від 13 липня 2023 року у справі № 454/289/22, провадження № 61-2200св23 (ЄДРСРУ № 112202578). Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Так, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 № 214/7462/20 (61-21130сво21). Однак позивач, посилаючись на те, що унаслідок залиття квартири йому спричинено також і моральну шкоду, яка полягає зокрема в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Разом із тим, суд визнає, що протиправні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені, шляхом пошкодженням його майна, при цьому, логічним є те, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стосовно розміру шкоди заявленого до відшкодування, як моральної шкоди, шляхом зменшення відповідної суми до 2 000,00 грн. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 638,51 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 60,32% за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди та 10% за вимогами про відшкодування моральної шкоди. При цьому, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на проведення незалежної оцінки в сумі 3 000 грн, слід відмовити, оскільки такий звіт судом при визначенні розміру заподіяної матеріальної шкоди не приймається. В той же час, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати пов`язані із проведенням судової будівельно-технічної експертизи, в розмірі 3 370,68 грн, що становить 39,68% від її вартості, що була сплачена відповідачем та становить відсоток від розміру матеріального збитку у задоволенні якого судом відмовлено. Щодо вимог позивача та відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, то останні вирішуються у відповідності до абз. 2, 3 ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial