Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

18 квітня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON] , поданий представницею позивача Журба Вікторією Сергіївною до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича перебуває виконавчий напис про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь правонаступника ТОВ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» у загальній сумі 14 578,50 гривень. Виконавчий напис вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі № 248548. Зазначений вище виконавчий напис вчинений для стягнення заборгованості за кредитним договором № 3327516554/457093, що був укладеним 08 січня 2020 року між ТОВ «Кредитна установа «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] . Згідно тверджень представниці позивача, зазначений вище виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню з огляду на численні порушення, допущені під час його видачі. Зокрема, представниця позивача стверджує, що виконавчий напис мав бути вчиненим лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а заборгованість за кредитним договором, укладеним в простій письмовій формі, не є безспірною. В контексті наведеного, представниця позивача стверджує, що заборгованість за кредитним договором не була безспірною, а отже, були відсутні підстави для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. З урахування викладеного, представниця позивача просить визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню і наводить правові позиції ВС, які на її думку є релевантними. Також представниця позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211,20 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 гривень. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Самусі В.О. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в цій справі, призначено судове засідання на 20 травня 2025 року та надано строк для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень сторонам спору, а також для надання пояснень третім особам без самостійних вимог на предмет спору. Також, витребувано від ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ», належним чином завірену копію кредитного договору № 3327516554/457093 від 08.01.2020 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Кредитна установа «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та виконавчого напису від 09.06.2021 року № 248548. На виконання ухвали суду в частині витребування доказів, витребувані докази не надані. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, була повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання, подала заяву від 19.05.2025 року про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача, будучи повідомленими належним чином про час і дату проведення судового засідання, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, для участі в судовому засіданні не з`явились, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи, також, будучи повідомленими належним чином про час і дату проведення судового засідання, для участі в судовому засіданні не з`явились, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не подали. З урахуванням приписів частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести судовий розгляд цієї справи без участі позивача, представниці позивача, представника відповідача та третіх осіб. За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись зі змістом доводів, викладених в позовній заяві, безпосередньо дослідивши долучені до справи докази, суд встановив наступні обставин справи. Так, судом встановлено, що 08 січня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого,\~на підставі\~Договору відступлення\~прав вимог\~№ЕМ-6\~від 26.05.2021,\~єтовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3327516554/457093. Позивач стверджує, що договір був укладеним в письмовій формі і не був нотаріально посвідченим, відповідач не надав доказів на спростування відповідних обставин, вимог ухвали про витребування документів не виконав. 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» грошових коштів в загальній сумі 14 578,50 гривень. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 248548. Відомості про зазначений виконавчий напис наведені в постанові про відкриття виконавчого провадження від 29 листопада 2021, виконавче провадження № 67696033. Виконавчий напис звернено до примусового виконання та відкрито виконавче провадження № 67696033 (а. с. 14-15). Представниця позивача заперечує законність винесення виконавчого напису та просить його визнати таким, що не підлягає виконанню. Встановивши вказані вище обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини сторін урегульовані наступними правовими нормами. Так, відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного виконавчого напису, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~вказаного закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що: «оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Установлено, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 09 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Враховуючи наведене, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом на документі, не передбаченому в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону. Встановивши порушення норм закону під час прийняття оскаржуваного виконавчого напису, суд, враховуючи суттєвий характер таких порушень, що виключають подальшу можливість примусового виконання цього виконавчого напису, та беручи до уваги висновки, викладені в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Проніна проти України», не вбачає за доцільне надавати детальну правову оцінку доводам сторін спору щодо безспірного характеру заборгованості, так як інші встановлені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, аналізуючи можливість застосування вказаного у позовній заяві способу захисту прав, суд вважає, що такий спосіб захисту прав, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є ефективним у розумінні приписів статті 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призведе до поновлення порушених прав позивачки. Отже, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. Далі, як слідує з тексту позовної заяви і доданих до неї документів, представниця позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 гривень. Обставини щодо надання правничої допомоги та розміру підтверджуються копією договором про надання правової допомоги № 193 від 04.04.2025 року, копією акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 193 від 04.04.2025 року від 07.04.2025 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копією ордеру, квитанцію до прибуткового касового ордера № 193 від 04.04.2025 року на суму 3 000 гривень, (а. с. 18, 19, 20, 21, 22). Оцінюючи наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved