Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Озарків М.Д. у своїй позовній заяві просить суд ухвалити рішення, яким визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . В основу позовних вимог позивач зіслався на те, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на паї. За життя [PERSON] було складено заповіт на позивачку та [PERSON] . Сестра позивачки [PERSON] померла [INFO] . За життя вона не зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини. Позивачка є єдиним спадкоємцем. На даний час бажаючи скористатись своїм правом на спадкування позивач звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в нотаріальну контору. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено у зв`язку з тим, що пропущений шестимісячний строк прийняття спадщини. Вважає, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, перебувала за кордоном. Дані обставини перешкодили йому після відкриття спадщини звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. У судове засідання позивачка не прибула, її представник адвокат Озарків М.Д. направив до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить справу за заслухати у його відсутності, проти задоволення позову заперечень немає. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] . Копією свідоцтва про народження (а.с.10) підтверджено, що позивачка є дочкою спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і відповідно до ст. 1223 ЦК України позивачка є спадкоємцем за заповітом, на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою нотаріуса від 14.03.2025 року № 173/02-16 (а.с.15) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, у зв`язку з пропуском строку встановленого для прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зазначені обставини, на які посилається позивач, про те, що вона вступила у фактичне користування майном, таким чином прийняла спадщину, та не мала змоги своєчасно оформити право на спадщину, на переконання суду є поважними причинами, які не дали позивачці в строк прийняти спадщину. Тому, суд вважає за необхідне визначити [PERSON] додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved