Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому вказують, що [INFO] в с. Гришівці Тиврівського району померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , та земельна ділянка загальною площею 0.4537 га в [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та ведення особистого селянського господарства. За життя [PERSON] склала заповіт, яким житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0.4537 га розташовану за цією самою адресою заповіла [PERSON] та її братові [PERSON] в рівних частках. Заповіт складений [PERSON] 03 липня 2012 року, посвідчений секретарем Гришовецької сільської ради зареєстрований в реєстрі за номером 22. Вони прийняли спадщину після баби [PERSON] . У Тиврівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа щодо належного їй майна. Житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Гришовецької сільської ради 20 вересня 1990 року відповідно до рішення Тиврівської районної ради № 143 від 21 липня 1988 року. Свідоцтво зареєстроване в КП «ВООБТ1» 20 09.1990 р. Земельна ділянка площею 0.4537 га належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №001262. Виданого 14.10.2000 року Гришовецькою сільською радою та зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2. Згідно ст. 120 ЦК УРСР в редакції від18.07.1963 р, майно колгоспного двору належало всім його членам в рівних частках (ст. 123 ЦК УРСР). На час припинення такої форми власності як колгоспний двір (станом на 16.12.1993 року) членами двору були [PERSON] -голова двору, [PERSON] та його мати [PERSON] . На час припинення такого виду власності, як колгоспний двір, ні [PERSON] , ні [PERSON] , вимог щодо виділу належних їм часток з майна колгоспного двору не заявляли. Отже майно, що належало колгоспному двору, залишилося у власності лише голови колгоспного двору [PERSON] . [PERSON] на даний час померла. [PERSON] помер [INFO] , не отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд та 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0.4537 га. Спадкоємцями першої черги після [PERSON] є його дочка [PERSON] та його син [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після свого батька, а [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на її користь. В Тиврівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] за їхніми заявами. Отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель [PERSON] не має можливості. [PERSON] також не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] на 1/2 частку будинку з відповідною часткою господарських будівель, яку він успадкував за заповітом після смерті [PERSON] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказану нерухомість, мотивуючи свою відмову тим, що житловий будинок [ADDRESS] був власністю колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Наразі така форма власності, як власність колгоспного двору, в законодавстві України відсутня. Враховуючи викладене, позивачі просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області [INFO] , за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого в с. Гришівці Вінницького району Вінницької області [INFO] , який успадкував цю нерухомість за заповітом після смерті [PERSON] , померлої в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області [INFO] , який розташований в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31.03.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 15.04.2025 задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування доказів. Витребувано зі спадкового реєстру інформацію щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області. Ухвалою суду від 24.04.2025 задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування доказів. Витребувано зі спадкового реєстру інформацію щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області. Ухвалою суду від 08.05.2025 закрито підготовче провадження та дану цивільну справу призначено до розгляду по суті на 27.05.2025. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, в судовому засіданні представлені адвокатом Оксютенко Л.І. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Оксютенко Л.І. зазначені позовні вимоги підтримала, просить позов [PERSON] та [PERSON] задоволити з підстав, викладених в позовній заяві на підставі поданих позивачами та витребуваних судом доказів. Представник відповідача Тиврівської селищної ради Пишняк В.С. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, продату, час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку. 01.05.2025 надав до суду заяву, в якій вказує, що позов визнає, не заперечує, щоб 1/2 частки житлового будинку, яку успадкував батько [PERSON] після [PERSON] , успадкувала його сестра [PERSON] . Справу просить розглянути у його відсутності. Суд, вислухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини. [INFO] в селі Гришівці Тиврівського району Вінницької області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.3). Згідно довідки Гришовецького старостинського округу № 210 від 18.12.2024 [PERSON] , [INFO] , дійсно була зареєстрована та проживала з 1945 року до дня смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані та проживали невістка [PERSON] , внук [PERSON] (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0.4537 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 20.09.1990 № 29 будинок за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво зареєстровано у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 20.09.1990 (а.с. 29). Станом на 15 квітня 1991 року (до набрання чинності Законом України "Про власність") членами цього колгоспного двору являлись [PERSON] голова двору. [PERSON] - онук. [PERSON] - невістка, що підтверджується довідкою Гришовецького старостинського округу № 210 від 18.12.2024. Майно, що належано колгоспному двору, залишилось у голови колгоспного двору [PERSON] . Інші члени колгоспного двору вибули (а.с.16). Відповідно до довідки Гніванського відокремленого підрозділу КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2024 № 739 станом на 31.12.2012, право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , 20.09.1990 року зареєстровано в цілому КП "ВООБТІ" та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим №29, за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння від 20.09.1990, виданого виконкомом Грищовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, на підставі рішення Тиврівської районнгної ради № 143 від 21.07.1988 року (а.с. 10). Згідно технічного паспорту КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 06.12.2024 на будинок садибного типу з господарськими будівлями [ADDRESS] до спадщини входить житловий будинок 1949 року забудови, означений в техпаспорті літ. «А» , з верандою «а», ганок, загальною площею приміщень 60.5 кв.м. житловою площею -35.6 кв.м., допоміжною площею 24.9 кв. м., літня кухня , гараж «Б», веранда «б1», сарай «б2», вбиральня «б3», сарай «В» , сарай «в1», погріб з шиєю «Г», ворота № 1, хвіртка №2, огорожа № 3 (а.с.9). Згідно звіту про оцінку майна від 14.03.2025 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] , складає 137100 грн (а.с.11). Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ВН 001262, виданим 14.10.2000 на ім`я [PERSON] (а.с.32). За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, 03.07.2012 склавши заповіт, яким все своє майно заповіла своєму внуку [PERSON] та своїй внучці [PERSON] в рівних частках кожному. Заповіт посвідчено секретарем Гришовецької сільської ради Горовою Н.В. Заповіт не змінений і не скасований (а.с. 27). Згідно Інформаційної\~довідки зі\~Спадкового реєстру\~№ 80882824\~від 18.04.2025\~заповіт зареєстрований\~у Спадковому\~реєстрі за\~№ 37484360 (а.с. 53-54). [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли у встановлений законодавством шестимісячний строк, 13.12.2017 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] , 30.01.2018 надійшла заява про прийняття спадщини [PERSON] . Інших заяв не надходило, що стверджується повідомленням Тиврівської державної нотаріальної контори № 272/01-16 від 18.04.2025 (а.с. 27). Згідно Інформаційної\~довідки зі\~Спадкового реєстру\~№ 80882712\~від 18.04.2025\~у Спадковому\~реєстрі зареєстрована\~спадкова справа\~за №\~61729465 (а.с. 56). [INFO] в с. Гришівці Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.30). За життя своїм майном не розпорядився, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 81006663 від 01.05.2025 (а.с. 76). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд та 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0.4537 га. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 19) та його син [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , 29.06.2018 укладено шлюб, прізвише після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] (а.с.20). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , подавши 28.02.2025 до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, 28.02.2025 до нотаріальної котнтори від [PERSON] надійшла заява про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Інших заяв не надходило. В Тиврівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] за їхніми заявами, що стверджується повідомленням Тиврівської державної нотаріальної контори № 310/01-16 від 01.05.2025 (а.с.23, 25, 72). Згідно Інформаційної\~довідки зі\~Спадкового реєстру\~№ 81006658\~від 01.05.2025\~ у\~Спадковому реєстрі\~зареєстрована спадкова\~справа за\~№ 73732955 (а.с. 74). Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. від 12.03.2025 № 187/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою [ADDRESS] , після померлої [INFO] в с. Грищівці Тиврівсьбкого району Вінницької області [PERSON] в зв`язку з тим, що житловий будинок [ADDRESS] був власністю колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Наразі така форма власності, як власність колгоспного двору, в законодавстві України відсутня (а.с. 24). Зазначена обставина і стала підставою для звернення позивачів до суду за захистом їх невизнаного права. \~Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається відповідно до встановленого законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі\~статтею 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2, 3\~ ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до\~ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно зі статтею 100 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним до 01.01.2003, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про власність", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно. \~Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю в момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1223, ч. 1 ст. 1225 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272, ч. 1 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом за результатом дослідження доказів встановлено, що право власності на спірний будинок було оформлено на ім`я голови колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння. Зазначене домоволодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір». Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку. В даному випадку позивачі отримали відмову нотаріуса в оформленні права власності на житловий будинок в порядку спадкування, оскільки право власності на нерухоме майно не виникало, оскільки відсутня його державна реєстрація. Отже, у позивачів відсутня можливість\~оформити своє право власності на спірний будинок в нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивачів права на спадкове майно. Згідно постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" в разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємець має право звернутись до суду із позовом про визнання за ним права. Таким чином, судом встановлено що [PERSON] була власницею нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно в рівних частках заповіла своїм онукам [PERSON] та [PERSON] . Останні спадщину за заповітом прийняли, звернувшись до нотаріальної контори із відповідними заявами. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями за закономм після смерті [PERSON] є його діти, [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви. Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори Роїк Т.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спірного житлового будинку у зв`язку з тим, що житловий будинок був власністю колгоспного двору, однак наразі така форма власності, як власність колгоспного двору, в законодавстві України відсутня. Отже, за час свого життя в 1990 році [PERSON] , відповідно до норм діючого на той час Цивільного кодексу УРСР та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, набула право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За змістом зазначених в цьому абзаці нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Позивачі прийняли спадщину відповідно до діючих норм ЦК України. Відповідно,\~наявні підстави\~для визнання\~за позивачкою\~ [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , права власності (по 1/2 частці за кожною) на спірний житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Таким чином,\~з урахуванням\~встановлених під\~час судового\~розгляду на\~підставі наявних\~доказів обставин\~у справі\~та правовідносин\~сторін,\~які випливають\~із вказаних\~встановлених обставин,\~суд дійшов\~висновку,\~що до\~цих правовідносин\~підлягають застосуванню\~зазначені вище\~в рішенні\~норми права,\~позивачами доведено\~обставини,\~на які\~вони посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~а позовні\~вимоги є\~обґрунтованими,\~доведеними,\~підтверджуються належними\~та допустимими\~доказами,\~визнаються відповідачами,\~а тому\~з метою\~захисту законних\~прав позивачів\~(спадкоємців)\~ [PERSON] та [PERSON] на спадщину суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачками право власності на спірний житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд по 1/2 частці за кожною. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що хоча позовні вимоги було задоволено, проте цей спір виник не з вини відповідачів. Тобто, відповідачі не вчиняли дій або бездіяльності, які мали наслідком виникнення цього спору, а набули статусу відповідачів в силу норм Цивільного кодексу України. Таким чином, стягнення з відповідачів судових витрат буде несправедливим та нерозумним, у зв`язку з чим, враховуючи позицію позивачів, суд вважає за необхідне не стягувати судові витрати з відповідачів на користь позивачів.

Outcome: approved