Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

керівник Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області Кулинич Ю.М. в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування з його приватної власності до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради квартири загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2182941846101). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Путомитівською окружною прокуратурою Львівської області 16.02.2024 скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1202314143000049 від 26.01.2023 відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 365-2, ч. 3 ст. 362 КК України, а саме у зловживанні своїми повноваженнями державним реєстратором з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки, та у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї, що спричинило шкоду. Так, 01.10.2020 державним реєстратором Пустомитівської міської ради Мудраком Є.М., на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11.06.1996 Виконавчим комітетом Львівської міської ради, довідки №1682 від 22.07.2020, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», технічного паспорта на приватизовану квартиру, виготовленого ОКП БТІ 21.11.2012, здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 54,6 кв.м, житлова площа 32,4 кв.м) на [PERSON] . 05.11.2020 [PERSON] відчужив згадану квартиру на користь [PERSON] , яка 10.08.2021 продала таку [PERSON] , а остання, в свою чергу, 06.09.2022 продала спірну квартиру [PERSON] , у якого така перебуває у приватній власності на теперішній час. Водночас, прокурор зазначає, що наявні достатні підстави вважати, що [PERSON] в незаконний спосіб набув право власності на спірну квартиру, оскільки із заявою про державну реєстрацію прав подав підроблене свідоцтво про право власності на квартиру, а також довідку та технічний паспорт, які не виготовлялись та не видавались, у зв`язку із чим державним реєстратором проведено незаконну державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно з відповіддю Львівської міської ради, спірна квартира є неприватизованою, утворює житловий фонд та перебуває у віданні Львівської міської ради, в тій були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у 2019-2020 роках були зняті з реєстрації у зв`язку із їх смертю. Рішення про передачу вказаної квартири у приватну власність будь-яких осіб уповноваженими органами не приймалось. Відтак, спірне майно неправомірно вибуло з комунальної власності, що порушує право територіальної громади м. Львова на володіння, ефективне користування і розпорядження на власний розсуд і в її інтересах майно, що їй належить. Львівська міська рада, як компетентний орган, була обізнана про порушення інтересів територіальної громади, однак не вживала заходів претензійно-позовного характеру, що є підставою для представництва прокуратурою в суді інтересів держави. 01.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що відповідач до 26 лютого 2022 року проживав у м. Мелітополь, проте, у зв`язку з початком повномасштабної агресії російської федерації проти України, змушений був покинути місце свого постійного проживання, відтак почав проживати у м. Львові. Маючи намір придбати власне житло у м. Львові, звернувся до ріелтора. Після огляду ряду об`єктів нерухомого майна, [PERSON] зупинив свій вибір на квартирі [ADDRESS] , яка відповідала його вимогам, зокрема, така була без ремонту, що дозволяло облаштувати її за своїм смаком, а ціна відповідала середній ринковій в даному діапазоні, не була заниженою. Прийнявши рішення придбати спірну квартиру, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бурило В. В. з проханням провести перевірку майна. З метою визначення ринкової вартості квартири було проведено її оцінку незалежним експертом оцінювачем. Так, нотаріус, отримавши правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] , провів їх аналіз та повідомив [PERSON] про відсутність будь-яких перешкод для укладення договору купівлі продажу, у зв`язку із чим 09.09.2022 між покупцем, [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бурило В. В. У вказаній квартирі за власні заощадження [PERSON] проведено ремонт, здійснено вмеблювання та [PERSON] почав проживати в такій. Лише в березні 2023 року відповідач отримав ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2023 про надання дозволу на проведення огляду зазначеного помешкання, відтак йому стало відомо, що квартира можливо незаконно вибула з власності Львівської міської ради. Зазначає, що квартира [ADDRESS] є єдиним житлом відповідача, оскільки його інше нерухоме майно перебуває на тимчасово окупованій території, а відтак спір стосується майна, яке є єдиним для постійного місця проживання особи. Таким чином, [PERSON] є добросовісним набувачем, який не знав те не міг знати про те, що придбана квартира вибула з володіння Львівської міської ради, а відтак, покликаючись на правові висновки, викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі № 291/86/20, від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, та те, що прокурор, як представник держави, не звернувся до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів забезпечення у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 12022140000000310 від 25.07.2022, а Львівська міська рада своєчасно не вжила заходів шляхом звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на спірну квартиру, не внесли відповідні обтяження та відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вважає, що підстави для витребування Львівською міською радою квартири [ADDRESS] відсутні. 04.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником Пустомитівської окружної прокуратури Вавриком В.Б., відповідно до якої вважає позицію представника відповідача необґрунтованою, а зазначені ним доводи такими, що не підлягають задоволенню. Покликаючись на ст. ст. 321, 387, 388 ЦК України та правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, зазначає, що у Львівською міською радою, як дійсним власником спірного майна, ніяких намірів та дій щодо відчуження такого не вчинялось, вказане майно вибуло з її володіння поза її волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно, що не заперечується і самим представником відповідача, а даний позов поданий з метою захисту права власності територіальної громади м. Львова на належне їй нерухоме майно, яке, всупереч закону, вибуло з її володіння. З урахуванням наведеного та доводів позову, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16.09.2024 клопотання представника відповідача [PERSON] про допит свідків задоволено частково, постановлено допитати [PERSON] , [PERSON] як свідків. Ухвалою Сихівського\~районного суду\~м.\~Львова від\~16.09.2024 клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бурило В.В. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 вересня 2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07.04.2025 клопотання представника відповідача [PERSON] про привід свідка задоволено, застосувано до свідка [PERSON] привід до Сихівського районного суду м. Львова в судове засідання, призначене на 15.00 год. 28 квітня 2024 року. Прокурор Поліщук С.О. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що в такому викладені, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що в такому викладені, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у позові в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію представника, щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у позові в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про проведення розгляду справи без її участі, щодо прийнятого рішення покладається на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило. Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідача та його представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу оспорення права власності на нерухоме майно. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 16 ЦК України, ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею\~41 Конституції України\~та статтею\~319 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Частиною\~1\~ст. 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст.\~319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321 ЦК України\~право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підстави набуття права власності визначені у ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. ст. 387,\~388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога власника,\~який не є фактичним володільцем\~індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. Так, ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не\~може бути\~витребувано від\~добросовісного набувача,\~якщо воно\~було продане\~такому набувачеві\~на електронному\~аукціоні у\~порядку,\~встановленому для\~приватизації державного\~та комунального\~майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до\~ст.\~229\~ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2024, 30.03.2024 квартира [ADDRESS] загальною площею 54,6 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м. на праві власності належить [PERSON] , підстава набуття договір купівлі продажу квартири №614 від 06.09.2022, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бурило В.В. (т. 1, а. с. 23-27, 136-138). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 26.01.2023 внесено відомості до Реєстру за №12023141430000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України (т. 1, а. с. 28). З копії довідки ОКП «БТІ та ЕО» №1682 від 22.07.2020 вбачається, що така видана [PERSON] про те, що згідно з інвентаризаційними даними ОКП «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва, виданого 11.06.1996 виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів (т. 1, а. с. 29). Як вбачається з копії технічного паспорта на приватизовану квартиру ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 21.11.2012, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 54,6 кв.м, житлова 32,4 кв.м (т. 1, а. с. 30-31). Копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 11.06.1996 виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів, посвідчується право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно з даними такого свідоцтва, квартира приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) від 11.06.1996 №525 (т. 1, а. с. 32). З копії листа ОКП «БТІ та ЕО» від 07.02.2023 №388 вбачається, що довідку інформацію за №1682 від 22.07.2020 за квартирою [ADDRESS] [PERSON] . БТІ не видавало (т. 1, а. с. 33-35). Крім того, з копії листа ОКП «БТІ та ЕО» №1260 від 31.03.2023 вбачається, що ОКП «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] не реєструвалось, в матеріалах інвентаризаційної справи по будинку відсутня інформація щодо виготовлення технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 36-39). Як вбачається з копії відповіді ОКП «БТІ та ЕО» №423 від 07.02.2023, станом на 29.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] в БТІ не реєструвалось, не виготовлялись і не видавались [PERSON] технічний паспорт від 21.11.2012 на вказану квартиру та довідка інформація №1682 від 22.07.2020 (т. 1, а. с. 40). Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 10.04.2023, згідно з відомостями Державного реєстру прав встановлено, що за заявою про державну реєстрацію права власності від 01.10.2020 №41739426, поданою [PERSON] , державним реєстратором Мудраком Є.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54362016 від 01.10.2020, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ №2182941846101 на квартиру [ADDRESS] , та зареєстровано право власності за заявником №38461052. Для державної реєстрації права власності заявником надано наступні документи: свідоцтво про право власності на квартиру від 11.06.1996, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів; технічний паспорт, виготовлений станом на 21.11.2012 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; довідку від 22.07.2020 №1682, виготовлену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (т. 1, а. с. 41-43). Згідно з листом Галицької районної адміністрації від 27.02.2023 №31-вих-23394, згідно журналу реєстрації розпоряджень з основної діяльність за 1996 рік відсутня інформація щодо прийняття розпорядження на підставі якого 11.06.1996 було б видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 44). Як вбачається з листа Сихівської районної адміністрації від 20.12.2023 №34-вих-155608, на час зняття будинку з балансового обліку, в попереднього балансоутримувача була відсутня інформація щодо приватизації квартири [ADDRESS] , тому дана квартира віднесена до неприватизованих. У вказаній квартирі були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , (з 13.02.1990 до 21.05.2019), [PERSON] , [INFO] , (з 13.02.1990 до 14.01.2020), [PERSON] , [INFO] , (з 25.02.2002 до 21.05.2019). Розпорядження про приватизацію вказаної квартири в електронній базі «ЛОТУС» не виявлено, заходи позовного характеру щодо квартири не вживались (т. 1, а. с. 47-53). З листа юридичного департаменту Львівської міської ради від 17.01.2024 вбачається, що Галицькою районною адміністрацією 11.06.1996 видано розпорядження №528 «Про дозвіл на продаж квартири від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] ». Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11.06.1996 виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів, та на підставі розпорядження Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 11.06.1996 за №528, зареєстрованого Львівським міжміським БТІ. Відповідно до розпорядження голови РА від 04.04.2019 №265 будинок [ADDRESS] був списаний з балансу Львівської міської ради (т. 1, а. с. 54-58). 05.11.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., зареєстрований в реєстрі за №2564 (т. 1, а. с. 59-62). 10.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським А.В., зареєстрований в реєстрі за №596 (т. 1, а. с. 63-67, т. 2, а. с. 49-50). 06.09.2022 між Крижановською МБ. Та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бурило В.В., зареєстрований в реєстрі за №814 (т. 1, а. с. 68-71). Ухвалою слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області від 21.12.2023 (справа №441/2956/23) у кримінальному провадженні №12023141430000049 від 26.01.2023 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , належну на праві приватної власності [PERSON] (т. 1, а. с. 72-73). Висновком експерта №СЕ-19/120-23/655-ОБ від 06.04.2023 за результатами судової оціночно-будівельної експертизи встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 05.11.2020 могла становити 660\~343 грн (т. 1, а. с. 74-77). 19.02.2024 до Путомитівського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт Путомитівської окружної прокуратури Львівської області від 16.02.2024 у кримінальному провадженні №1202314143000049 від 26.01.2023 відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 365-2, ч. 3 ст. 362 КК України, а саме у зловживанні своїми повноваженнями державним реєстратором з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки, та у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї, що спричинило шкоду (т. 1, а. с. 83-88). Пустомитівською окружною прокуратурою скеровано Львівській міській раді та Сихівській районні адміністрації Львівської міської ради запити від 18.01.2024, 07.02.2024 та 25.01.2024 відповідно з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді (т. 1, а. с. 91-92, 95-97). Згідно з відповідями Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 02.02.2024, Львівської міської ради від 13.02.2024, вказаними органами заходи позовного характеру в межах наданих повноважень щодо спірної квартири не вживались (т. 1, а. с. 98-99, 102). Листом від 20.02.2024 Пустомитівською окружною прокуратурою повідомлено Львівську міську раду про наявність підстав для представника інтересів держави в особі Львівської міської ради та про намір подати позов до Сихівського районного суду щодо незаконного витребування квартири [ADDRESS] (т. 1, а. с. 103). Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2023 (справа №461/3919/22) у кримінальному провадженні №1202214020000000310 від 25.07.2022 надано дозвіл на проведення огляду квартири [ADDRESS] , яка перебуває у власності [PERSON] , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме забезпечення проведення призначеної у кримінальному провадженні судової оціночно-будівельної експертизи (т. 1, а. с. 139-140). Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] від 25.04.2025, наданих уповноваженим працівникам поліції в ході виконання ухвали суду про привід свідка, остання відмовляється від надання пояснень з особистих міркувань та на підставі ст. 63 Конституції України (т. 2, а. с. 162). [PERSON] , допитаний в судовому засіданні як свідок, надав показання про те, до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України проживав у м. Мелітополь. 24.02.2022 вирішив покинути місто, у зв`язку із чим приїхав до м. Львів, де мав намір проживати. У серпні-вересні того ж року вирішив придбати квартиру, а саме на Сихові, оскільки район був для нього знайомим. У зв`язку із чим, знайшов ріелтора, розглянув декілька варіантів та вирішив зупинитись на квартирі [ADDRESS] , вирішив таку придбати. Вказав, що квартира була без ремонту, ріелтор повідомив, що продавець не має змоги такий закінчити. Для придбання квартири, вирішив звернутись до нотаріуса, який не мав жодного інтересу ані до майна, ані до ріелтора. Так, нотаріус здійснив аналіз представлених документів та повідомив про відсутність будь-яких заборон, обтяжень, відтак наявність достатніх підстав для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, особисто спілкувався з продавцем квартири, яка, зокрема, повідомила, що продає таку, оскільки не має фінансової можливості продовжувати ремонтні роботи, так як її батько, який займався цими питаннями, помер. Наведені обставини не викликали у нього жодних сумнівів, а відтак уклав із продавцем договір купівлі-продажу. В подальшому, у лютому 2023 року, після того як зробив ремонт у квартирі та почав у ній проживати, дізнався від представників поліції про можливі шахрайські дії щодо майна. З вищевказаного слідує, що спір між сторонами виник щодо квартири [ADDRESS] . На час виникнення спору право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2022, зареєстровано в реєстрі за №596, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Первинно державну реєстрацію на спірний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано 01.10.2020 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.1996. Як вбачається з вказаного свідоцтва, квартира [ADDRESS] передана у власність [PERSON] в порядку приватизації на підставі розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 528 від 11.06.1996. З цього випливає, що [PERSON] міг набути право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, як одного із способів набуття права власності, а тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» діючого на момент видачі свідоцтва про право власності на квартиру, зокрема 1996 року, приватизацією державного житлового фонду (далі - приватизація) є відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У ст. 3 вказаного Закону передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної \~передачі \~громадянам \~квартир \~ \~(будинків)\~з розрахунку\~санітарної норми\~21\~квадратний метр\~загальної площі\~ на\~наймача і\~кожного члена\~його \~сім`ї\~ та\~ додатково\~ 10\~ квадратних\~метрів на\~сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача \~займаних \~квартир \~(будинків)\~ здійснюється\~ \~в спільну\~сумісну або\~часткову власність\~за \~письмовою \~згодою \~всіх повнолітніх\~членів сім`ї,\~які постійно\~мешкають в\~ даній\~ квартирі\~(будинку),\~в тому\~числі тимчасово\~відсутніх,\~за якими\~зберігається право\~на житло,\~з обов`язковим\~визначенням уповноваженого\~власника квартири\~ (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що в спірній квартирі було зареєстрованим місце проживання з 1990 та 2002 років по 2019 та 2020 роки за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про постійне проживання останніх до видачі свідоцтва про право власності [PERSON] . Інших доказів про те, що [PERSON] отримував право на постійне проживання у вказаній квартирі, не здобуто. Одночасно встановлено, що розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 528 від 11.06.1996 приймалося щодо надання дозволу на продаж квартири від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . При цьому, в даному випадку рішення органу місцевого самоврядування приймалося щодо квартири [ADDRESS] . Окрім цього, встановлено, що документи, подані [PERSON] для реєстрації права власності, зокрема довідка № 1682 від 22.07.2020, видана ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської обласної ради, та технічний паспорт на приватизовану квартиру, виготовлений ОКП БТІ 21.11.2012, уповноваженими суб`єктами не приймалися, про що свідчать довідка ОКП «БТІ та ЕО» № 388 від 07.02.2023, № 423 від 07.02.2023, інформація П`ятої Львівської державної нотаріальної контори № 596/02-14 від 24.04.2020. Про те, що спірне майно вибуло з володіння власника (позивача) не з його волі, іншим шляхом, свідчать також документи про реєстрацію кримінального провадження, що є матеріалами досудового розслідування та судового провадження, що можуть вказувати на протиправний характер дій [PERSON] та інших осіб. Беручи до уваги те, що в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, котрі б свідчили, що [PERSON] постійно проживав у спірній квартирі, іншим способом, встановленим законодавством, отримував право на приватизацію державного житлового фонду, внаслідок чого отримував рішення органу місцевого самоврядування з даного приводу, або Львівською міською радою приймалося рішення про відчуження спірної квартири, що є об`єктом державного житлового фонду, суд приходить до переконання, що прокурором доведено, що квартира [ADDRESS] не вибувала з права власності територіальної громади м. Львова, а тому Львівська міська рада, котра діє в інтересах громади є власником, право котрої є порушеним, у зв`язку із чим, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, має право витребувати це майно від набувача. З огляду на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 15 березня 2023 року у справі №725/1824/20, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Таким чином, суд погоджується, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння Львівської міської ради поза її волею, оскільки рішення з даного приводу нею не приймалися, а документи, пред`явлені [PERSON] для реєстрації права власності, уповноваженими суб`єктами не видавалися. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість доводів позову з даного приводу. Разом з тим, суд не може погодитися із твердженнями прокурора та позивача про те, що відповідач є недобросовісним набувачем, оскільки міг знати про те, що квартира вибула поза волею власника, виходячи з наступного. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст.\~328 ЦК України). Як випливає із позиції ВП ВС, викладеної у п. 38 постанови від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього. [PERSON] набув права на спірну квартиру за відплатним договором, про що свідчить договір купівлі-продажу від 06.09.2022, укладений у встановленому законом порядку. Останній є четвертою особою, що зареєструвала право приватної власності на квартиру, що підтверджено Інформацією із державного реєстру речових право на нерухоме майно. Договір укладено після перевірки нотаріусом інформації про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Будь-яких доказів про те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були наявні відомості про права Львівської міської ради, або що було порушено порядок оформлення права власності, прокурором чи позивачем не надано. У зв`язку із цим, за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, відповідач добросовісно покладався на такі відомості, тобто не знав і не мав знати про існування таких прав чи обтяжень. Разом з тим, наявність у відповідача статусу добросовісного набувача спірного майна, з огляду на зміст ст. 388 ЦК України, не є безумовною підставою для відмови у задоволені позовних вимог у випадках, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України\~набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.\~392 ЦК України. Саме власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного безпосередньо із власником договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Для застосування п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України ключовими аспектами є відсутність волі власника на відчуження майна, добросовісність набувача, а також оплатність при відчуженні спірного майна. Стаття 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Отже, для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України є визначальним питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатність чи неоплатність набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), а тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема, про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінки на добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020 у справі №\~\~610/1030/18 (пункти 46.1-46.2) При цьому, у судовій практиці наявні випадки, коли втручання держави у право власності відповідача є пропорційним незалежно від наявності у нього статусу добросовісного чи недобросовісного набувача спірного нерухомого майна (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 924/1351/20 (924/914/20)). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Однак, у справі, яка розглядається, надаючи оцінку обставинам вибуття спірного майна з власності позивача та набуття відповідачем права власності на таке майно в контексті її добросовісності, суд встановив, що квартира вибула з власності Львівської міської ради поза її волевиявленням унаслідок можливих протиправних дій [PERSON] . Суд зазначає, що [PERSON] набув права власності на квартиру за відплатним договором, придбавши її у [PERSON] , та є третім власником після її відчуження [PERSON] , а тому не знав та не міг знати про те, що це майно вибуло з власності Львівської міської ради поза її волею. Під час придбання майна відповідач ймовірно правомірно очікував, що [PERSON] мала право ним розпоряджатися, а він, після отримання цього майна, матиме змогу мирно ним володіти. Разом з тим, враховуючи принцип змагальності, суд бере до уваги, що відповідачем не доведено, так як не надано жодних доказів, про те, що ним зроблено капітальний ремонт спірної квартири, таким чином ним понесено витрати на її покращення, внаслідок чого суттєво змінилася вартість такої, що позбавляло б можливості суд витребувати майно у добросовісного набувача, така є єдиним місцем проживання, у зв`язку із чим не встановлено підстав для застосування висновків ВС, викладених у постанові від 15.03.2023 у справі № 725/1824/20, та відмови в позові про витребування майна, оскільки в цій справі рішення суду не матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря. Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та витребувати з приватної власності [PERSON] до комунальної власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради квартиру [ADDRESS] . Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції №379 від 28.02.2024, позивачем (Львівською обласною прокуратурою) за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 9\~905,15 грн. Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позову, з відповідача на користь позивача (Львівської обласної прокуратури) слід стягнути сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved