Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , проте фактично позивач з дочкою проживає окремо від відповідача з 21 листопада 2021 року. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, а відповідач під час народження [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18 серпня 2009 року по 22 листопада 2021 року та мала прізвище - « [PERSON] ». За спільною заявою сторін про визнання дитини, батьком [PERSON] записаний позивач. Після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». За весь час окремого проживання відповідач бажання бачитися з дочкою [PERSON] не виявляла, долею [PERSON] не цікавиться, зовсім не виконує свої батьківські обов`язки, її не турбує стан здоров`я, інтереси, потреби, успіхи дитини. Зважаючи на те, що відповідач повністю самоусунулася від участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дочки, позивач просить суд позбавити її батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що з відповідачем знайомий з дитинства, а в 2016 році вони стали жити разом та в 2021 році розірвали стосунки. Під час спільного проживання відповідач народила доньку [PERSON] , а позивач визнав своє батьківство відносно дитини у зв`язку з тим, що мати дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. В 2021 році після сварки з відповідачем позивач поїхав мешкати в м. Дніпро, а відповідач залишала дочку та інших своїх дітей на свою матір, стала зловживати алкоголем, у зв`язку з чим позивач забрав [PERSON] до себе для подальшого проживання з дитиною. Останні чотири роки дочка не спілкується з матір`ю. Проживаючи деякий час в м. Дніпро, позивач спостерігав за тим, як інші діти відповідачки: [PERSON] , [PERSON] , який є дитиною-інвалідом та Нестор цілими днями гуляли на дворі голодні та роздягнені. У зв`язку з цим позивач звернувся до Служби у справах дітей та дітей вилучили у відповідача. На даний час [PERSON] навчається в 3 класі ЗЗСО «Святовасилівський ліцей», проте мати не з`являється ані за місцем проживання, ані в освітньому закладі. Зустрівшись в м. Дніпро відповідач змогла поспілкуватися з дитиною всього 5 хвилин та не проявляла інтересу до доньки. Просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Надала заяву про визнання позову в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі (а. с. 52). Представник третьої особи - органу опіки і піклування виконавчого комітету Святовасилівської селищної ради - Сафонов О. В. у судовому засіданні повідомив, що всі обставини викладені у Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який було надано суду. Не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - органу опіки і піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просили розглядати справу без їх участі (а.с.74). Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона працювала з позивачем разом з 2022 року на одному підприємстві та їй відомо, що [PERSON] завжди знаходилася з батьком, а на роботу він приходив з дочкою, вона виходила он-лайн на навчання в школі з його роботи, оскільки ні з ким було залишити дитину. Пояснила, що бачила відповідача два рази, коли поверталися з роботи, але вона лише привіталася з дочкою. Тому свідок зробила висновок, що дитина не потрібна відповідачу. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона є рідною сестрою позивача та їй відомо, що [PERSON] з [PERSON] в 2014-2015 році стали жити разом в с. Орлово,Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області, а в 2016 у них народилася [PERSON] . Приблизно в 2021-2022 році [PERSON] переїхав в м. Дніпро, а через 3-4 місяці забрав і [PERSON] до себе. Також, додала, що відповідач не приймає участь навіть у спілкуванні з дочкою. Під час судового розгляду була вислухана думка малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка повідомила суду, що мати з нею не спілкується, вкрай рідко телефонує та не цікавиться її життям. Всю увагу їй приділяє батько, з яким вона проживає. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями СК України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 165 цього Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області 16 лютого 2016 року, актовий запис № 2 (а. с. 9). Згідно вищезазначеного свідоцтва прізвище матері « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с.118) [PERSON] 11 серпня 2022 року уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого після змінила прізвище на « [PERSON] ». Батьком дитини є позивач (а.с.9, 118-119). Згідно акту обстеження від 10 січня 2025 року, малолітня [PERSON] проживає в с. Орлово разом з батьком та [PERSON] , 1958 року народження (а.с.10,11,16,17), що також підтверджується довідкою № 14 від 04 листопада 2024 року (а.с.12). Згідно довідки Служби у справах дітей виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року № 16, у [PERSON] вилучені троє неповнолітніх дітей, а [PERSON] проживає з батьком, а мати дитини участі у її вихованні не приймає (а.с.13). З матеріалів справи з`ясовано, що відповідач жодним чином не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям. Відповідно до рішення виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 11 від 25 березня 2025 року та Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 11 від 25 березня 2025 року доцільним є позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , оскільки остання свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (а. с. 77-78). Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Суд вважає, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідача [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , оскільки остання свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дочки, що також підтверджується її добровільною заявою про визнання позову (а.с.52). Тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не приймає жодної участі в її вихованні, не спілкується з нею та не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, стану здоров`я, у зв`язку з чим є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , виключно виходячи з інтересів дитини. Суд вважає, що в даному випадку відібрання дитини у матері не змінить її ставлення до доньки, оскільки дитина фактично є відібраною від матері у зв`язку з тим, що з 2021 року проживає разом з батьком окремо від матері. Тому суд вважає, що до відповідача слід застосувати виключні міри, які тягнуть за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини виходячи виключно з інтересів дитини. Суд не покладає в основу рішення про задоволення позову заяву [PERSON] про визнання позову, проте враховує таку заяву в якості обставини, яка свідчить про відсутність намірів змінити своє ставлення до дитини та до виконання батьківських обов`язків. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного суд, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності вважає, що існують правові підстави для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, сплачений під час звернення з позовом до суду.

Outcome: approved