Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» Гущіна М.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.03.2012 у розмірі 41988,62 грн., а також покласти на відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що [PERSON] (Позичальник) за своє життя уклав з АТ КБ «ПриватБанк» на підставі своєї Заяви №б/н від 23.03.2012 у відповідності до\~ст. 634 ЦК України\~уклав Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). За даним Договором про надання банківських послуг у [PERSON] , виникла заборгованість в розмірі 41988,62 грн. Позивач вказує на те, що відповідно до положень ч.3\~ст.1268 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] . Позивачем було направлено претензію кредитора до Першої Харківської державної нотаріальної контори 05.05.2023 та 15.05.2023 отримана відповідь, де зазначено, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Бєсєда Т.Д. за місцем заведення спадкової справи. 11.10.2024 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, але ніяких дій виконано не було. У зв`язку з вищевикладеним позивач був змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 24.02.2025 у справі відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача АТ «Приват Банк» у судове засідання не з`явився, подала письмову заяву, згідно з якою не заперечувала про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних в матеріалах справи документів. [PERSON] відповідно до поданої нею письмової заяви проти задоволення позову заперечувала, оскільки після смерті її сина невстановленою особою знімалися кошти з кредитної картки її померлого сина [PERSON] . За даним фактом її викликали до відділу поліції для надання пояснень. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суддя дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 23.03.2012 [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, підписав анкети- заяви, та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання послуг, а також Тарифами Банку. Позивачем змінювався встановлений кредитний ліміт, востаннє був збільшений 04.12.2021 до 42\~000 грн. що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. АТ КБ «ПриватБанк», свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами виконав, надавши кредитні кошти [PERSON] . З виписки за договором б/н від 23.03.2012 вбачається, що [PERSON] користувався кредитним коштами. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2021. З копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 29.11.2022, вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д. на підставі ст.1261 ЦК України, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати [PERSON] 05.05.2023 АТ КБ «Приватбанк» звернувся із претензією кредитора щодо пред`явлення вимог до спадкоємців померлого [PERSON] до Першої ХДНК. Листом за вих. №1003/01-16 від 10.05.2023 Першою ХДНК було повідомлено АТ КБ «Приватбанк», що претензія кредитора до спадкоємців направлена на адресу ПН ХМНО Бєсєді Т.Д. за належністю. 19.05.2023\~за вих.\~№82/01-16\~Приватним нотаріусом\~ХМНО Бєсєдою\~Т.Д.\~надано відповідь,\~що вимога\~кредитора долучена\~до матеріалів\~спадкової справи\~№24/2022,\~заведеної 22.02.2022\~після померлого\~ [PERSON] ,\~про надходження\~претензії кредитора\~та щодо\~обов`язку погасити\~заборгованість за\~зобов`язаннями [PERSON] \~спадкоємці,\~які прийняли\~спадщину повідомлені. Ім`я спадкоємців банку повідомлено не було. 11.10.2024 АТ КБ «Приватбанк» на адресу спадкоємця боржника [PERSON] надіслав лист-претензію. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31.03.2022 [PERSON] має заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 23.03.2012 становить в розмірі 41988,62 грн, яка складається з наступного: 41988,62 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії. При цьому у самому розрахунку зазначено, що дата смерті клієнта 02.11.2021, а дата отримання банком інформації про смерть клієнта 15.02.2022. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК Українищодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2018 року № 14-53цс18 (аналогічна висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №522/407/15-ц викладена наступна правова позиція: «Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань». Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса, направивши 05.05.2023 претензію кредитора до Першої Харківської державної нотаріальної контори, тобто зі спливом визначеного у вказані нормі\~ст. 1281 ЦК України\~6-ти місячного строку, з якого банк дізнався про смерть [PERSON] ( [INFO] ), а також звернувся до суду з даним позовом більше ніж через три роки з дня смерті [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до\~обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного\~ст.1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року в справі №640/6274/16-ц виснувано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~ст.1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої\~ст.1281 ЦК України\~кредитор позбавляється права вимоги; -коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених\~ст.1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої\~ст.1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки за договором б/н від 23.03.2012 станом на дату смерті ( [INFO] ) заборгованість у [PERSON] була відсутня. Отже, позивач, як кредитор, не виконав свій процесуальний обов`язок та не довів, що на день смерті [PERSON] мав кредитну заборгованість саме в сумі 41988,62 грн, а доказування у цивільному судочинстві ґрунтуватися на припущеннях не може. Так, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed