Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про скасування арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що у листопаді 2024 року [PERSON] стало відомо про накладення арешту на все його нерухоме майно згідно з постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження, серія та номер: [NUMBER], виданий 03.11.2017, видавник: Кам`янець-Подільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Також, у Єдиному реєстрі боржників міститься інформація про [PERSON] , як про боржника у виконавчому провадженні № [NUMBER], категорія: стягнення коштів. Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № [NUMBER] (боржник: [PERSON] стягувач: ПАТ КБ «ПриватБанк») є завершеним. Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.02.2025, у [PERSON] відсутня заборгованість перед АТ КБ«ПРИВАТБАНК». У зв`язку із цим, 11.02.2025 [PERSON] звернувся до відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), із заявою про зняття арешту. Листом від 19.02.2025 № 19201 Відділом було повідомлено, що наразі виконавче провадження № [NUMBER] не перебуває на виконанні у Відділі та було завершено 22.06.2018, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також, Відділом повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] , накладеного постановою від 03.11.2017 в виконавчому провадженні № [NUMBER] та можливість зняття такого apeшту у судовому порядку. Також [PERSON] звернувся до Відділу і щодо виключення відомостей про нього з Єдиного реєстру боржників, внесених згідно з виконавчим провадженням № [NUMBER], проте відповіді не отримав. З урахуванням викладеного, позивач просив суд скасувати арешт, накладений постановою відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про арешт майна та заборону його відчуження від 03 листопада 2017 року у виконавчому провадженні [NUMBER] та виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як боржника з Єдиного реєстру боржників. Ухвалою судді від 09 квітня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні з приводу розгляду справи покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що постановою відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 03 листопада 2017 року у виконавчому провадженні [NUMBER] накладено арешт на все майно [PERSON] . Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № [NUMBER] (боржник: [PERSON] стягувач: ПАТ КБ «ПриватБанк») є завершеним. 11.02.2025 [PERSON] звернувся до відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту. Листом від 19.02.2025 № 19201 Відділом було повідомлено, що наразі виконавче провадження № [NUMBER] не перебуває на виконанні у Відділі та було завершено 22.06.2018, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також, Відділом повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] , накладеного постановою від 03.11.2017 у виконавчому провадженні № [NUMBER] та можливість зняття такого apeшту у судовому порядку. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року, надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Звертаючись до суду із цим позовом [PERSON] указував на те, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із частиною першою статті 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Суд установив, що на час розгляду цивільної справи у позивача [PERSON] відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою останнього від 10 лютого 2025 року. Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження " щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки він не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. Оскільки Законом України «Про виконавче провадження» прямо не врегульовано правовідносини, щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника. Верховний Суд у своїх постановах від 07 липня 2021 року у справі № 2- 356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2- 3600/09 (провадження № 61-12406св21), від 07 серпня 2024 року у справі № 14- 7238/2009 (провадження № 61-6085св24), від 28 серпня 2024 року у справі 947/36027/21 (провадження № 61-12849св23) виклав правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право власності та порушенням прав особи на мирне володіння своїм майном. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На думку суду, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутні підстави для збереження арешту на майно позивача. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Коновал Олена Василівна до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Відділ Державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про скасування арешту з майна - підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про виключення відомостей про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як боржника з Єдиного реєстру боржників, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 23 Розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: -при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); -після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; - після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); - відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 41). Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 року у справі № 635/4741/17. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.12.2023 року в справі № 753/8710/21. Таким чином, оскільки у справі, яка розглядається вимоги пред`явлені до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», тобто до неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині саме з цієї підстави. На підставі викладеного,

Outcome: partial