Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

27.03.2025 ТОВ «Споживчий центр» з використанням системи «Електронний суд» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення 16480,01 грн боргу за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 18.07.2023 укладено кредитний договір №18.07.2023-100001931, який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 18.07.2023 та заявки від 18.07.2023. За умовами вказаного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 8000,00 грн терміном на 70 днів. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання не виконує, кредитні кошти та проценти не сплачує з моменту отримання коштів. Заборгованість клієнта складає 16480,01 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 7280,01 грн заборгованість по процентах, 1200,00 грн комісії. За вказаних обставин позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з даним позовом. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2025 відкрите провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. 09.04.2025 відповідачем в справі, [PERSON] поданий письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечує. Позиція відповідачки обґрунтовується несправедливістю умов кредитного договору від 18.07.2023, яка полягає в непомірно високих процентах за користування кредитом, сума яких майже рівна сумі кредиту, а це суперечить вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Розрахунок відсотків позивачем не наданий, виписка по рахунку, інші первинні касові документи, що вказують на наявність заборгованості за кредитом, її розмір, відсутні, надана позивачем квитанція про перерахування коштів, з огляду на її зміст, не здатна засвідчувати будь-яких взаємовідносин сторін, в тому числі боргових, всі обставини в їх сукупності позбавляють суд можливості перевірити правомірність нарахованих відсотків та встановити факт наявності заборгованості взагалі. Умова договору про встановлення комісії є нікчемною відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, позовна заява та додатки не доводять, що саме вона, зареєструвавшись в інформаційно-телекомунікаційній системо ТОВ «Споживчий центр», використала одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. 21.04.2025 позивачем із використанням системи «Електронний суд» подано відповідь на відзив, згідно з якою між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір в електронній формі, яка прирівнюється до письмової відповідно до вимог ст. 11-12 Закону України «Про електронну комерцію». Для ідентифікації позичальника, направлення СМС-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, використаний вказаний нею як фінансовий, номер мобільного телефону, [NUMBER] та належність якого відповідачеві останньою не заперечується. При укладенні договору відповідач у заявці, підписаній одноразовим ідентифікатором, надала номер платіжного засобу для зарахування коштів, [NUMBER] , що відповідає вимогам п. 10 Постанови Правління НБУ від 03.11.2021 №113 «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)». Грошові кошти були перераховані позичальникові після перевірки належності їй вказаного платіжного засобу і цим позикодавець виконав свої зобов`язання за договором. Проценти за користування кредитом нараховані протягом строку кредитування, погодженого сторонами при укладенні договору, жодних нарахувань поза межами вказаного строку відповідачеві не здійснювалось. Умова договору про встановлення комісії передбачає її нарахування за надання послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок позичальника, відтак правомірно заявлена до стягнення із [PERSON] . У відзиві позивач посилається на неможливість самостійно надати виписку по рахунку позичальника, оскільки не є банківською установою, а відповідні відомості становлять банківську таємницю відповідно до п. 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому заявлене клопотання про витребування від АТ «Ощадбанк» відомостей щодо видачі [PERSON] картки [NUMBER] та інформації про рух коштів за відповідним рахунком. 25.04.2025 відповідачем подано письмове заперечення, за змістом якого [PERSON] заперечує проти задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки таке подане з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 83 ЦПК України. Розмір процентів, нарахований позикодавцем та заявлений до стягнення з неї, є непропорційно великим, порівняно із сумою позики, тому не відповідає вимогам справедливості, добросовісності, розумності, суперечить принципу верховенства права. Підписання договору, умови якого суперечать вимогам чинного законодавства, не означає безспірності його умов відповідно до висновку ВП ВС від 01.06.2021 в справі №910/12876/19. Умова договору про комісію нікчемна, послуги, надані позикодавцем, не визначені належним чином, відтак вона є неправомірною. Ухвалою суду від 25.04.2025 задоволене клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від АТ «Ощадбанк» відомості щодо видачі [PERSON] картки [NUMBER] та інформації про рух коштів за відповідним рахунком. 07.05.2025 на адресу суду АТ «Ощадбанк» надані матеріали, витребувані ухвалою від 25.04.2025, у виді довідки про видання банківської картки та виписки про рух коштів по рахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 18.07.2023, кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 3.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 18.07.2023, кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту фінансовий кредит; строк, на який надається кредит - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. 18.07.2023 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С131 підписала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася 18.07.2023. Згідно вказаної заявки: кредитор ТОВ «Споживчий центр»; позичальник [PERSON] ; відповідно до умов кредитного договору №18.07.2023-100001931 від 18.07.2023 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 8000,00 грн; строк, на який надається кредит 70 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 25.09.2023; процентна ставка\~ - фіксована у розмірі 1,3% за 1 день користування кредитом, що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія складає 15% від суми кредиту та становить 1200,00 грн, нараховується в день видачі кредиту. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів [NUMBER] . Крім того, у вказаній заяві зазначено, що позичальник підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №18.07.2023-100001931 від 18.07.2023 з якими попередньо уважно ознайомився. Вказані положення відтворені також в Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №18.07.2023-100001931 (кредитної лінії) від 18.07.2023, що підписана [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С131. Відповідно до квитанції №2341077375 від 18.07.2023, ТОВ «Споживчий центр», на підставі договору №18.07.2023-100001931, 18.07.2023 о 15-44 год перерахувало на банківську картку № [NUMBER] грошові кошти у сумі 8000,00 грн. Згідно з довідкою про стан заборгованості за кредитним договором №18.07.2023-100001931 від 18.07.2023, заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором складає 16480,01 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 7280,01 грн заборгованість по процентах, 1200,00 грн комісія. Заборгованість розрахована за період з 18.07.2023 до 11.09.2023. При цьому, доказів погашення відповідачем [PERSON] вказаної заборгованості позивачу ТОВ «Споживчий центр», матеріали справи не містять. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України). Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З огляду на зазначені норми права не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, якщо дії свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Вказаний висновок сформульований КЦС ВС у постанові від 21.07.2021 в справі №139/409/19. З матеріалів справи вбачається, що сторонами дотримано порядку укладення договору в електронній формі, передбаченого законодавством, а саме шляхом ознайомлення відповідача із пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 18.07.2023 та надання заявки №18.07.2023-100001931 від 18.07.2023, що підписана електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, надсилання відповідачем відповіді про прийняття пропозиції укладення кредитного договору №18.07.2023-100001931 від 18.07.2023. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Споживчий центр» доведено факт укладення 18.07.2023 з відповідачем [PERSON] кредитного договору. Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України). На виконання ухвали суду від 25.04.2025 АТ «Ощадбанк» надано відомості про те, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] . Відповідно до виписки про рух коштів за рахунком, операції по якому здійснюються із використанням картки № [NUMBER] за період із 18.07.2023 до 19.07.2023, вбачається зарахування коштів 19.07.2023 в сумі 8000,00 грн. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Вказаним вище підтверджується, що кредитор належним чином виконав зобов`язання за договором, видавши в порядку та в строк, передбачені ними, кредит у користування позичальниці. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З позову вбачається, що кредитор проводив нарахування процентів за користування кредитом з 18.07.2023 до 11.09.2023, тобто протягом 56 днів, що не відповідає погодженому сторонами строку кредитування, який складає 70 днів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Застосовуючи вказаний підхід в даній справі, судом проведено перерахунок заборгованості, що заключається в наступному. Із суми, стягнення якої є предметом даного договору, вбачається, що позикодавцем при розрахунку суми заборгованості застосована денна процентна ставка 1,3% протягом 70 днів, що відповідає умовам укладеного договору та законодавству про захист прав споживачів, чинному на момент виникнення спірних правовідносин. За таких умов розмір процентів за користування кредитом протягом погодженого сторонами 70-денного строку кредитування складає 7280,01 грн, що відповідає підсумковій сумі, наявній у розрахунку позивача. Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісіями, суд зазначає наступне. 10.06.2017 набув чинності Закон України від 15.11.2016 №1734-VIII «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кредитним договором від 18.07.2023 №18.07.2023-100001931 встановлено розмір комісії 15% від суми кредиту, яка нараховується та обліковується кредитодавцем в день видачі кредиту. Дана дія за своєю природою є такою, що здійснюються кредитодавцем на власну користь, однак за чітко вказану послугу факт надання кредиту в користування. Відповідно до висновку про застосування норм права, сформульованого Верховним Судом 01.02.2023 в справі № 199/7014/20, з огляду на положення Законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати комісію, зокрема за розрахунково-касове обслуговування. Отже, чинне законодавство не містить наразі заборони встановлювати в умовах кредитного договору комісію. Для цього сторонами має бути погоджений перелік послуг, за надання яких вона нараховується, а також порядок і база нарахування. Відтак не вбачається підстав вважати умови укладеного сторонами кредитного договору в частині встановлення комісії, нікчемними, а отже застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України. Свобода договору закріплена у статтях 6 і 627 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що укладення договору із боку відповідача не було добровільним, відтак уклавши договір на відповідних умовах,

Outcome: approved