Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача 70 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди, 17 980, 00 грн - матеріальної шкоди. В обґрунтування вказано, що позивач зазнав важких травм внаслідок наїзду потягу на нього. Для лікування позивач придбав комплект фіксаторів для остеосинтезу гомілкової кістки за 17 850, 00 грн. Також позивач вказав, що він зазнав значного фізичного болю, травма надовго змінила його життя у всіх галузях, компенсацію за що він оцінює у розмірі 70 000, 00 грн. Відповідач не визнав позов, у відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, зазначив, що з наданої постанови про закриття кримінального провадження слідує, що потерпілим був [PERSON] . В той же час позов поданий особою з інакшим прізвищем, а саме [PERSON] . Вказане, на думку відповідача, ставить під сумнів належність позивача у справі. Висновок судово-медичної експертизи позивачем не наданий, в зв`язку з чим в матеріалах справи відсутній доказ, який дає змогу встановити причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В свою чергу наданий позивачем Випісний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № Е 2803 не є висновком судово-медичної експертизи в розумінні вимог діючого законодавства і не є достатнім доказом для встановлення причин та обставин травмування [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази, з яких вбачається необхідність у придбанні комплекту фіксаторів для остеосинтезу гомілкової кістки, а тому виставлена відповідачу матеріальна шкода у розмірі 17 980, 00 грн є непідтвердженою та такою, що не підлягає відшкодуванню. Водночас представник відповідача вказав також, що, враховуючи закриття кримінального провадження через відсутність будь-яких порушень з боку машиністів, чий електровоз, власне, здійснив наїзд і, навпаки, провину самого позивача, яка полягає в недотриманні ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди має бути суттєво зменшений, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 23 жовтня 2024 року вказана позовна заява, на виконання ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року, надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 28 жовтня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 04 листопада 2024 року ухвалою судді у справі позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 07 листопада 2024 року через Електронний суд подано до суду ордер про надання правничої допомоги. 12 листопада 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін. 29 листопада 2024 року через Електронний суд представник відповідача подав відзив на позов. 03 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання позивач про проведення судового розгляду у його відсутність. 23 грудня 2024 року представник позивача через Електронний суд подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Сторони у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 квітня 2021 року у Дніпропетровській області на 6-му км перегону ст. Правда - ст. Сухачівка Південний район смт Карнаухівка, вул. Горького, [PERSON] зазнав тяжких тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на нього потягу № 4202. Цього ж дня 01 квітня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 276 КК України, за № 120210411600000106. 05 вересня 2022 року постановою слідчого СВ Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області Мелковської А. О. закрито кримінальне провадження № 120210411600000106, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення /а. с. 10/. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 05 вересня 2022 року 22 серпня 2022 року слідчим було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи, для встановлення ступеню тяжкості ушкоджень, отриманих внаслідок події на залізниці Діваковим Є С. Згідно з висновком експерта № 673/13-Е від 01 вересня 2022 року виявлені ушкодження у вигляді сполученої травми з відкритою проникаючою черепно-мозковою травмою з переломами кісток черепу (перелом лівої тім`яної, лобної кісток з розповсюдженням на основу черепу, перлом нижньої стінки лівої орбіти, задньої стінки фронтальної пазухи справа, усіх стінок лівої гайморової пазухи, лівої виличної кістки, вдавлений перелом латеральної стінки орбіти зліва, перелом малого крила киноподібної кістки зліва), з епідуральною гематомою правої лобної ділянки, забоєм обох лобових часток 2ст, пневмоцефалією, гемосинусом фронтальної, гайморової, основної пазух, з синцями навколо обох очей, саднами обличчя та раною верхньої повіки лівого ока, що супроводжувалася явищами набряку головного мозку, переломи лівих великогомілкової та малогомілкової кісток на межі середньої та нижньої третин, крайовой уламковий перелом медіального мищелку правового стегна, рана в ділянці правового колінного суглобу, синці в ділянці лівої п`яткової кістки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що у момент заподіяння (завдання) чи у клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю (п.п. 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року. Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, давність їх утворення може відповідати терміну, вказаному у наданих на його імя медичних документах (01 квітня 2021 року). Виявлені ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, не виключено, що за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи. 06 квітня 2021 року [PERSON] сплатив рахунок № 132 на купівлю комплекту фіксаторів для остеосинтезу гомілкової кістки, вартістю 17 850, 00 грн /а. с. 11, 12/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на вказані положення статті 509 Цивільного кодексу України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 Цивільного кодексу України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України). Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другою ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як передбачено частиною третьою ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Отже, у зв`язку із ушкодженням здоров`я позивач переніс фізичний біль та страждання. Осягнути у повній мірі моральних страждань, пов`язаних з ушкодженням мого здоров`я, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи перераховані вище фактори, компенсацію за заподіяну моральну шкоду суд оцінює у розмірі 5 000, 00 грн, що є співмірним понесеним фізичним та психологічним стражданням. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved