Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

12.09.2024 р. до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якому позивач просив стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 168518,16 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з [PERSON] на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дітей в сумі 340,00 грн., на кожну дитину окремо, починаючи з 01.12.2011 р. і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.07.2018 року було змінено розмір стягуваних аліментів та постановлено щомісячно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини від середньомісячного заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка уклала шлюб, після реєстрації якого їй було змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини та сплати присуджених аліментів. Внаслідок цього утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 168518 грн. 16 коп. Згідно проведеного розрахунку пеня по сплаті аліментів за період з серпня 2018 року по липень 2024 року включно складає 922641,02 грн., у той же час сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів за той самий період складає 168518,16 грн. 16 коп. Виходячи з положень ч.1 ст.196 СК України розмір пені не може перевищувати 168518 грн. 16 коп. , саме тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача. 19.09.2024 р. суддею відкрито провадження в справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Побиванець Ю.В. позов підтримали та наполягали на його задоволенні з підстав, зазначених у ньому. Відповідач у судовому засіданні 30.01.2025 р. позовні вимоги не визнав, у подальшому в судове засідання 23.05.2025 не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.07.2018 р. по справі №695/1476/18 провадження №2/695/904/18, яке набрало законної сили, змінено розмір стягуваних аліментів та присуджено щомісячно стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини середньомісячного заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням суду законної сили і до моменту досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області від 07.08.2024 р., [PERSON] має борг зі сплати аліментів за період з серпня 2018 р. по липень 2024 р. , який складає 168518,16 грн. Із копії свідоцтва про шлюб серії і-ср № [NUMBER] від 23.01.2021 р. вбачається, що в результаті одруження позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Положеннями ч.2 ст.51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аналіз норм ст. 196 СК України дає підстави для висновку, що неустойка (пеня) може бути стягнута з особи, яка є винною в ухиленні (простроченні) сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Суд приймає до уваги, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. Протилежного стороною відповідача не доведено суду. Проте, своє зобов`язання належним чином не виконував. Разом із цим відповідач, відповідно до вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України, не надав суду доказів, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів, тому суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом. Отже, судом встановлено, що з вини відповідача, виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені, передбаченої статтею 196 СК України. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі 333/6020/16-ц, провадження №14-61цс18. Позивачем здійснено розрахунок неустойки (пені) за вищевказаною формулою за період заборгованості по аліментах - серпень 2018 р.-липень2024 р., згідно якого загальний розмір неустойки складає 922641,02 грн. Обрахований позивачем розмір неустойки більший за розмір заборгованості по аліментах, але позивачем заявлена вимога про стягнення неустойки в розмірі 168518,16 грн., що становить 100% заборгованості по аліментах. З урахуванням положень ст. 196 СК України, яка передбачає, що розмір пені, що підлягає стягненню за аліменти, не може бути більше 100 % заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача відповідають положенням ст.196 СК України, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 168518,16. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 1685,18 грн., від якого при подачі заяви була звільнена позивачка.

Outcome: approved