Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 07 жовтня 2024 року до Томашпільського районного суду надійшов даний позов, в якому начальник відділу Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради Балдинюк І.М. просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дітей, відкритий у банківський установі. Позов обґрунтований наступним. Відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На обліку дітей, що опинилися в складних життєвих обставинах у відділі Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради, з підстав ухилення від виконання батьківських обов`язків перебувають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа КНП «Тульчинський обласний центр дитини ВОР» від 17.05.2024 № 240 [PERSON] , [INFO] знаходиться на вихованні з 25.11.2016 року. За останні 6 місяців мати дитину не відвідувала, в телефонному режимі станом здоров`я зростанням та розвитком хлопчика не цікавилась. Відповідно до листа Вінницького навчально-реабілітаційного центру «Гніздечко» ВОР від 26.08.2024 № 06-03/223, [PERSON] , мати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дітьми. Останній раз відвідувала дітей 11.10.2023. На свята, канікули та вихідні дні дітей додому не забирала. Мати не бере участі у вихованні дітей та навчанні, не цікавиться їхнім здоров`ям, не забезпечує дітей необхідними речами, зв`язок з дітьми не підтримує. [PERSON] веде бродяжницький спосіб життя, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Під час обстеження умов проживання за адресою реєстрації [PERSON] будь - яких будівельних споруд на земельній ділянці виявлено не було. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 05 листопада 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 листопада 2024 року підготовче засідання призначено на 28 листопада 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 листопада 2024 року підготовче засідання призначено на 19 грудня 2024 року, залучено третю особу. Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 08 січня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 08 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 28 січня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 18 лютого 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 13 березня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 27 березня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 17 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 05 травня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 20 травня 2025 року. Доводи учасників процесу. В судовому засіданні представник Служба у справах дітей Вапнярської селищної ради Балдинюк І.М. позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила їх задовольнити. Пояснила, що на обліку в Службі в справах дітей Вапнярської селищної ради перебувають четверо дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був влаштований одразу після народження та знаходиться на вихованні в КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної Ради» інші діти також перебувають у будинку дитини, зараз у Вінницькому навчально-реабілітаційному центрі «Гніздечко» Вінницької обласної ради. За весь час [PERSON] лише раз навідувалась до дітей у 2023 році не телефонувала і не цікавилася. [PERSON] відомо, що справа слухається в суді. Порушено право дітей на виховання у сім`ї. У старших дівчаток які в Вінниці перебувають закінчується термін перебування і вони не можуть його продовжити згідно вимог чинного законодавства. Зараз вони шукають дітям сім`ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`являлася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про наявність на розгляді в суді даної справи та дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вапнярської селищної ради, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, просив їх задовольнити. Вказав, що існують об`єктивні причини викладені в позові, які свідчать, що мати відмовляється від своїх неповнолітніх і малолітніх дітей. Технічно і всіма силами діти мають мати статус і біти захищені державою. Враховуючи, що мати веде бродяжницький спосіб життя, не створила та не бажає створити умови проживання дітей орган опіки та піклування буде всіма силами намагатись влаштувати дітей в патронатну сім`ю. Згідно ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України, встановлено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи положення даної норми, суд визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», при розгляді даної справ про позбавлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержувати норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України; законів України від 26 квітня 2001 р. N 2402-III "Про охорону дитинства" та від 23 червня 2005 р. N 2709-IV "Про міжнародне приватне право"; Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 р. (набрала чинності для України 14 квітня 1995 р.) і Протоколу до неї 1997 р. (набрав чинності для України 17 вересня 1999 р.); Положення про Державний департамент з усиновлення та захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2006 р. N 367; інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування. Так, Декларацією (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно статті 18 конвенції ООН «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Статтею 27 конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівня життя, необхідного для розвитку дитини. Судом встановлено, що до суду звернулася Служба у справах дітей Вапнярської селищної ради в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № витягу 00045805396 від 03.07.2024, [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю вказано [PERSON] , батьком [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № витягу 00045816735 від 03.07.2024, [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю вказано [PERSON] , батьком [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № витягу 00045803606 від 03.07.2024, [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю вказано [PERSON] , батьком [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № витягу 00045804859 від 03.07.2024, [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю вказано [PERSON] , батьком [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно довідки КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної Ради» від 17.05.2024 № 239, [PERSON] знаходиться на вихованні в КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» з 25.11.2016 року по даний час на повному державному утриманні. За останні шість місяців перебування дитини в закладі [PERSON] дитину не відвідувала, в телефонному режимі станом здоров`я, зростанням та розвитком хлопчика не цікавилась. Відповідно довідки Вінницького навчально-реабілітаційного центру «Гніздечко» від 26.08.2024 № 06-03/223, [PERSON] , мати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дітьми. Останній раз відвідувала дітей 11.10.2023. На свята, канікули та вихідні дні дітей додому не забирала. Мати не бере участі у вихованні дітей та навчанні, не цікавиться їхнім здоров`ям, не забезпечує дітей необхідними речами, зв`язок з дітьми не підтримує. Згідно акта обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Вапнярської селищної ради від 16.09.2024, проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] . Під час візуальних обставин умов проживання будь-яких будівельних споруд на земельній ділянці виявлено не було. Проживання дітей за вказаною адресою неможливе через відсутність житлового приміщення. Згідно довідки-характеристики №179 від 23.09.2024 Вапнярської селищної ради, [PERSON] не працююча, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності. Фактичне місце проживання невідоме. Веде бродяжницький спосіб життя. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У статті 164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Водночас суди повинні враховувати, що у випадках, коли батьки не беруть участі у вихованні своєї дитини з поважних причин (через хворобу, перебування в тривалому відрядженні тощо), її усиновлення без їхньої згоди є неприпустимим. Відповідно до рішення № 159 від 25.09.2024 року виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вапнярської селищної ради області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ст. З Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 150, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). При цьому відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Внаслідок бездіяльності, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, створилися умови, які шкодять інтересам малолітніх. Надані суду докази свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконує батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не виявляє щодо дітей батьківської турботи. Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження докази того, що відповідач [PERSON] не цікавиться долею малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не спілкується з ними, не бере участі в їх вихованні та житті, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, не провідує дітей, не надає їм ні матеріальної, ні моральної допомоги, не вживає будь-яких заходів щодо покращення матеріально-побутових умов та повернення дітей в сім`ю тощо. Окрім того, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує маті, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 того ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, зобов`язана утримувати дітей, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому суд дійшов висновку, що відповідач повинна надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з того, що стороною позивача доведено та надано суду докази, які підтверджують захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері дітей по відношенню до них батьківських прав та докази, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, а тому саме позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей, а відтак позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає до задоволення. Окрім того, враховуючи, що відповідач, з часу коли діти проживають окремо від матері, не забезпечує утримання своїх дітей, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що позов подано до суду 07 жовтня 2024 року. Тобто саме з цієї дати суд присуджує аліменти. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач у справі звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судові витрати у даній справі необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 1 січня 2025 року (станом на день подачі позову до суду) прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 гривень, тому ставка судового збору в даній справі становитиме 1211,20 гривень. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави 1211,20 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved