Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» (далі - позивач, ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 21 720,00 грн., інфляційні нарахування у розмірі 679,26 грн., 3% річних у розмірі 1 905,02 грн.; судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] в секції № А підземної автостоянки по [ADDRESS] . 11.10.2024 року відповідачу була надіслана пропозиція укласти договір № 11-10-24-28А/ЛУ23 про надання послуг, відповідно до умов якого, позивач зобов`язувався надавати послуги по утриманню будівлі і споруд, у тому числі, машиномісця № [NUMBER] , секція «А» за адресою: [ADDRESS] , послуг по забезпеченню пропускного режиму до паркінгу та здійснення функцій управління, а [PERSON] , у свою чергу, прийняв умови обслуговування та зобов`язувався щомісячно сплачувати вартість послуг позивача у розмірі 750,00 грн. за обслуговування машиномісця. Відповідач отримував послуги по утриманню будівлі і споруд, проте зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги у повному обсязі виконані не були, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2024 року становить 21 720,00 грн. Також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачем нараховано індекс інфляції у розмірі 7 679,26 грн., три проценти річних у розмірі 1905,02 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. 05.11.2025 року. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 06.11.2025 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи та отримано відповідь № 887643 від 06.11.2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» до [PERSON] про стягнення заборгованості та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.01.2025 року. 13.01.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 04.03.2025 року. 03.03.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дзюбана О.О. надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2025 року, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 17.04.2025 року. 17.04.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 22.05.2025 року. 29.04.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Іваницької О.П. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 30.04.2025 року, в якому остання просила розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості щомісячно рівними частинами протягом 12 календарних місяців, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] не працює, останній дохід був виплачений у січні 2025 року при звільненні з посади керівника Державного підприємства «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ». Зазначила, що на даний момент єдиним доходом у [PERSON] є пенсія у розмірі 18 375,33 грн. Окрім того, на його утриманні є неповнолітня дитина, 2017 року народження. 02.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дзюбана О.О. надійшли заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду, в яких останній зазначив, що звільнення із роботи відповідача не вказує на обставини, які б не уможливлювали подальше працевлаштування відповідача на іншій роботі. Крім того, представник позивача вказував, що відповідач ніколи не звертався до позивача із пропозицією врегулювання існуючої заборгованості та не вчиняв жодних дій спрямованих на її погашення. За таких обставин, вважав, що відсутні підстави для задоволення заяви представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду. 22.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Дзюбана О.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 22.05.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та просив врахувати заяву про розстрочення виконання рішення суду. В судове засідання 22.05.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у заявах просили розглядати справу за їх відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] секція «А» за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а. с. 45). Обслуговування автопаркінгу здійснюється обслуговуючою організацією ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1». 11.10.2024 року ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» надіслало на адресу [PERSON] (далі - Власник) пропозицію укласти договір № 11-10-24-28А/ЛУ23 про надання послуг (далі - Договір), предметом якого є надання Виконавцем послуг утриманню будівлі і споруд, у тому числі, машиномісця № [NUMBER] , секція «А» за адресою: [ADDRESS], послуг по забезпеченню пропускного режиму (у тому числі, з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу та здійснення функцій управління, а Власник зобов`язувався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених Договором (а. с. 41-44). [PERSON] , отримавши пропозицію укласти договір не надав жодних заперечень щодо цього, що свідчить про те, що відповідач прийняв умови договору № 11-10-24-28А/ЛУ23 від 11.10.2024 року. Так, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Отже, власник нерухомого майна у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з оплати витрат на утримання цієї автостоянки. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання та обслуговування машиномісця № [NUMBER] в секції «А» підземної автостоянки по [ADDRESS] . Водночас відсутність між сторонами договірних відносин не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15), а також Верховний Суд в постанові від 14.11.2018 року по справі № 756/11308/15 (провадження № 61-6277св18) та постанові від 02.12.2020 року по справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819св20). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, [PERSON] зобов`язаний сплачувати належним чином за надані позивачем послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. Однак, відповідач, одержуючи послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, за них не сплачує в установленому законом порядку, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 31.10.2024 року становить 21 720,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним представником позивача. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у визначеному чинним законодавством розмірі. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 21 720,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України індекс інфляції у розмірі 7 679,26 грн., три проценти річних у розмірі 1 905,02 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, є обґрунтованими. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1 » до [PERSON] щодо стягнення індексу інфляції у розмірі 7 679,26 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1 905,02 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Більш того, у заяві від 22.05.2025 року відповідач не заперечував проти задоволення позову, але просив суд врахувати заяву про відстрочення виконання рішення на один рік. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Щодо викладеного у заяві відповідача прохання відстрочити виконання рішення суду, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. З аналізу викладеного слідує, що така заява подається на стадії виконання судового рішення та на даний час є передчасною. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1499 від 31.10.2024 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 028, 00 грн. у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, складаються з: 3 028,00 грн. - судовий збір; 5 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору № 03/10/24/БСМ 1 про надання правової допомоги від 03.10.2024 року, копію додаткової угоди № 4 до Договору про надання правничої допомоги № 3/10/23/БСМ 1 від 03.10.2024 року, копію акту № 31/10/24 приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2024 року. Згідно додаткової угоди від 31.10.2024 року адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з професійної правничої допомоги, а саме: послуги з представництва, захисту прав та інтересів клієнта в Печерському районному суді м. Києва в цивільній справі за позовом ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до [PERSON] у розмірі 5000,00 грн., та згідно додаткової угоди від 04.11.2024 року - 5000,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги та копії актів приймання-передачі наданих послуг, щодо надання правничої допомоги у цивільній справі за позовом до [PERSON] та які не мають жодного відношення до розгляду даного провадження. За таких обставин, суд вважає, що витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved