Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

У березні 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. І. Стислий виклад позицій учасників справи. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 жовтня 2010 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 66. 08 травня 2013 року рішенням Погребищенського районного суд Вінницької області, шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. У зв`язку з реєстрацією шлюбу 02 квітня 2024 року у Позивача було змінене прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] у Позивача та Відповідача народився спільний син - [PERSON] . Від народження дитина постійно проживає разом із матір`ю та на даний момент перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, а Позивач не має змоги самостійно, в повному обсязі матеріально забезпечувати дитину. Таким чином, оскільки, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а у відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають\~ рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежності від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, тому Позивач вважає за необхідне в судовому порядку зобов`язати Відповідача сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 09 квітня 2025 року не надав відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. У березні 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2025 року справу передано на розгляд судді Рижко Г.О. 24 березня 2025 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 07 квітня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви. 08 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила суд розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. 08 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 01 травня 2025 року о 12 год. 00 хв. В судове засідання, призначене 01 травня 2025 року о 12 год. 00 хв. відповідач не з`явився, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено до 28 травня 2025 року на 09 год. 00 хв. Відповідач в судове засідання, призначене 28 травня 2025 року о 09 год. 00 хв повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання відзиву у встановлені судом строки не скористався, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2010 року, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 травня 2013 року було розірвано (а.с. 7). Так, сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області від 24 січня 2014 року, актовий запис за № 1(а.с. 9). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Враховуючи наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141, 142 ЦПК України 1211,20 грн. судового збору в дохід держави. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved