Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ковальов А.І., звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідачка не змогли побудувати сім`ю, шлюбні відносини фактично припинилися, подальше спільне життя, збереження шлюбу неможливІ. Після отримання\~судом 20.02.2025\~інформації про\~зареєстроване у\~встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21.02.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду на 13:00 год 20.03.2025. 18.03.2025 позивач [PERSON] подав до суду заяву про долучення доказів, до якої долучив оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (виданий повторно 11.03.2025). 20.03.2025 відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про надання строку для примирення подружжя тривалістю шість місяців, мотивовану тим, що непорозуміння у відносинах з відповідачем є тимчасовими, викликані втомою позивача, який мобілізований та проходить службу у складі Збройних Сил України. Відповідачка зазначила, що впродовж періоду служби [PERSON] вони підтримують відносини, щоденно спілкуються засобами зв`язку, відповідачка разом зі спільними неповнолітніми дітьми неодноразово приїздила до позивача за місцем його служби. Відтак, відповідачка вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні. У судове засідання 20.03.2025 сторони не з`явилися. У зв`язку з неявкою учасників справи судове засідання відкладено на 16.04.2025. У судове засідання 16.04.2025 позивач не з`явився, заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідачка у судовому засіданні 16.04.2025 повідомила, що продовжує спілкуватися з чоловіком, його позиція з приводу розірвання шлюбу змінюється щодня, вона повідомила позивачу, що подала до суду заяву про надання строку для примирення подружжя, однак не надіслала йому копію зазначеної заяви. У судовому засіданні оголошено перерву до 14:40 год 20.05.2025 для надання відповідачці можливості надіслати позивачу копію заяви про надання строку для примирення подружжя, а позивачу - можливості висловити позицію з приводу зазначеного клопотання. 17.04.2025 позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з його перебуванням на військовій службі у складі Збройних Сил України, у якій позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та заявляє, що подружні відносини з відповідачкою припинилися понад 1,5 року тому, спільне життя та спільний побут відсутні, відновлення сімейних відносин є неможливим через остаточний розрив особистих зв`язків, відсутність взаємної довіри та підстав для збереження шлюбу. Позивач також зазначив, що наполягає на невідкладному розірванні шлюбу, категорично відмовляється від примирення з відповідачкою, зазначив, що перебуває у нових стосунках, що унеможливлює примирення з відповідачкою, намір позивача офіційно припинити шлюб є остаточним та незмінним. До зазначеної заяви позивачем долучено копію довідки № 2383/1433 від 08.04.2025 про перебування [PERSON] на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 10.10.2023. У судове засідання, призначене на 20.05.2025, сторони не з`явилися. Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій просить задовольнити позов, розірвати шлюб та не розглядати її клопотання про надання строку для примирення подружжя. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позовної заяви та долучені матеріали у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) 26 травня 2012 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 17 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (до матеріалів справи позивачем долучено оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий повторно 11.03.2025). За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11.02.2013), та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23.09.2015). У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і за таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін, а вжиття судом заходів щодо примирення подружжя суперечитиме умовам ст. 111 СК України. Також суд бере до уваги те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу та наполягає на його розірванні, в той час як норми чинного сімейного законодавства України визначають однією з засад шлюбу саме його добровільність, а також враховує повідомлені позивачем відомості про перебування у інших стосунках на час розгляду справи судом, що виключає можливість вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, оскільки суперечило би моральним засадам суспільства. Відтак, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідачки. При вирішенні спору суд враховує, що право на повагу до приватного і сімейного життя гарантується статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення особою цього права. Змушувати позивача та відповідачку у такій чутливій сфері життя, як подружні відносини, до збереження шлюбу за умови їхнього прямого категоричного заперечення проти цього у поданих суду заявах та при відсутності реальної ініціативи щодо примирення було би втручанням у визначене законом право, яке не передбачене законом, не має легітимної мети та не є необхідним у демократичному суспільстві. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Також, при вирішенні питання щодо судових витрат суд враховує заяву позивача, який просить судові витрати покласти саме на нього. Враховуючи наведене,

Outcome: approved