Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] та просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом із нею, мотивуючи тим, що між сторонами відсутня згода щодо того, з ким дитина має проживати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Після розірвання шлюбу у 2018 році відповідач переїхав й відтоді не приймає участі у вихованні дитини. Матеріальної допомоги на дочку не надає, не цікавиться її розвитком. Таким чином, проживання дочки разом із позивачем відповідатиме інтересам дитини. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача та позивач не заперечують щодо заочного розгляду справи й за їх відсутності, треті особи в надісланих до суду клопотаннях просять розгляд справи проводити без участі їх представників, відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2018 року №359/3789/18 (а.с.9), свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 квітня 2017 року (а.с. 8). Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, [PERSON] проживає за місцем фактичної реєстрації по [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , батьками: [PERSON] , [INFO] , й [PERSON] , [INFO] . [PERSON] (відповідач) із сім`єю не проживає, з дитиною відносин не підтримує, участі у її вихованні не приймає. Визначені законодавством обов`язки щодо виховання, розвитку та забезпечення дитини самостійно виконує позивач. Зазначені обставини підтверджуються копіями акту старости сіл Старе та Васильки Вороньківської сільської ради щодо підтвердження фактичного місця проживання від 20 травня 2024 року (а.с.12) й характеристики [PERSON] , учениці 1 класу Старинського ліцею Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.14). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вороньківської сільської ради від 07 травня 2025 року місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити з матір`ю [PERSON] . Проаналізувавши вказані вище докази у їх сукупності й враховуючи те, що відповідач не виявляє турботи та уваги до дитини, її вихованням займається лише позивач, яка створила належні умови для розвитку дитини, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини.\~\~ Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Проаналізувавши вказані вище докази у їх сукупності й враховуючи те, що відповідач не виявляє турботи та уваги до дитини, її вихованням займається лише позивач, яка створила належні умови для розвитку дитини, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини.\~\~ Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України). На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню. Позивач сплатила судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок, який в порядку статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved