Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 873347 від 13.05.2019 у розмірі 34 083,92 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 873347. Відповідно до індивідуальної частини договору № 873347 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 7 000 грн строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору про надання фінансового кредиту № 873347 від 13.05.2019 та перерахувало відповідачу безготівковим шляхом кошти в сумі 7 000 грн. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та сплати пені й комісії, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Позивач зазначив, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами без участі відповідача. Позивач в судове засідання не прибув, в позові просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, явку представника не забезпечив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 13.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 873347. Згідно з п. 1.1 договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до п. 1.2 договору позика видається строком на 8 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. За приписами п. 1.3 договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: 1.3.1. Знижена процентна ставка становить 1,71 % від суми позики за кожен день користування позикою (624,15 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. 1.3.2. Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних). Відповідно до п. 1.4 договору загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 113,68 % від суми позики (у процентному виразі) або 7 957,60 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 13,68 % від суми позики (у процентному виразі) або 957,60 грн (у грошовому виразі). Пунктом 1.5 договору визначено, що позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п. 2.2 договору факторингу № 1 від 12.04.2018, у випадку укладення сторонами більше одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр є самостійним додатком та не замінює попередній. 21.08.2019 укладено додаткову угоду № 24 та підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21.08.2019, згідно з яким право вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 873347 від 13.05.2019, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 21.08.2019 ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 8 008,00 грн, з яких тіло кредиту - 7 000,00 грн, проценти за користування позикою - 1 008,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Відповідно до п. 45, 46 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач надав довідку, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», в якій зазначені дані відповідача та вказано дату переказу грошових коштів 13.05.2019. Однак така довідка є недопустимим доказом, оскільки не є первинним документом, який би підтверджував фінансову операцію. Позивач не надав касового документа, платіжної інструкції чи виписки з банківського рахунку, який би доводив факт перерахування коштів відповідачу. Отже, позивач не надав допустимих доказів на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу. Крім того, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про те, що інші докази не можуть бути подані у встановлений законом строк з об`єктивних причин (як це передбачено ч. 4 ст. 83 ЦПК України) та на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів. Тому, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18. Таким чином, матеріали справи не містять доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, зокрема щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, отже позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає. Щодо судових витрат, то відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed