Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Посилався на те, що 07.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №3961281 про надання коштів на умовах споживчного кредиту. На виконання умов договору відповідачці було надано кредит у розмірі 10800грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну карту № [NUMBER] . 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №24/05/2024. Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики №3961281 у розмірі 61558,24грн., з яких:10799,98грн. заборгованість по тілу кредиту; 50758,26грн. заборгованість за процентами. Оскільки відповідачка умови договору не виконувала, позивачем у межах погодженого строку надання кредиту, було нараховано відсотки за за користування кредитном у розмірі 12\~895,20грн. Таким чином, у відповідачки перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором №3961281 у розмірі 74 453грн. 44коп., з яких: 10 799,98грн. заборгованість по тілу кредиту; 50758,26грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 12895,20грн. нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів. Крім того, 02.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір №7128743 про надання споживчого кредиту. На виконання умов договору відповідачці було надано кредит у розмірі 12000грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну карту № [NUMBER] . 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф. Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики №7128743 у розмірі 33969,60грн., з яких: 12000грн. заборгованість по тілу кредиту; 21969,60грн. заборгованість за процентами. Оскільки відповідачка умови договору не виконувала, позивачем у межах погодженого строку надання кредиту, було нараховано відсотки за користування кредитном у розмірі 14 328грн. Таким чином, у відповідачки перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором №7128743 у розмірі 48297,60грн., яких: 12000грн. заборгованість по тілу кредиту; 21969,60грн. заборгованість за процентами; 14328грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; Оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала, просив стягнути із неї на користь позивача заборгованість у розмірі 122751,04грн., а також 10\~000грн. витрат на правничу допомогу та 2422,40грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. 02.04.2025 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала та просила його задовольнити. У разі неявки у судове засідання відповідачки не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки не повідомила, відзиву на позов, жодних заяв та клопотань до суду не подала. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачки, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 07.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №3961281 про надання коштів на умовах споживчного кредиту (38-63). У відповідності до умов договору, погодженими сторонами, [PERSON] було надано кредит у розмірі 10800грн., строком на 350днів з 07.09.2023 по 22.08.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом. Кошти були перераховані відповідачці на її платіжну карту № [NUMBER] . Крім того, 02.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір №7128743 про надання споживчого кредиту. На виконання умов договору відповідачці було надано кредит у розмірі 12000грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну карту № [NUMBER] . Строк кредиту становить 360днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% (а.с.28-37). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4\~статті 203 ЦК України). За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8\~статті 11 Закону\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , уклавши вказані вище кредитні договори в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, а тому на думку суду, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Втім таких доказів відповідачкою суду не надано. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання вказаних вище кредитних договорів між ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою. Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Авентус Україна» надало Позичальнику грошові кошти, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника (номер якої вказано при заповнені анкетних даних під час оформлення кредиту). Разом з тим, відповідачка належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Крім того, судом встановлено, що в подальшому між первісними кредиторами та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договори факторингу. щодо кредитного\~договору №3961281 від 07.09.2023 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» («Фінтраст Капітал») укладено Договір факторингу №24/05/2024 (а.с.133-144). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики №3961281 у розмірі 61558,24грн., з яких:10799,98грн. заборгованість по тілу кредиту; 50758,26грн. заборгованість за процентами (а.с.93). щодо кредитного\~договору №7128743 від 02.10.2023 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» («Фінтраст Капітал») укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф (а.с.145-153). Згідно Витягу з Реєстру боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики №7128743 у розмірі 33969,60грн., з яких: 12000грн. заборгованість по тілу кредиту; 21969,60грн. заборгованість за процентами (а.с.92). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено факт набуття права вимоги до відповідачки за кредитними договорами №3961281 від 07.09.2023 та №7128743 від 02.10.2023. Поряд із цим судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем у межах погодженого строку надання кредиту, було нараховано відсотки за користування кредитом (60календарних днів) за №3961281 у розмірі 12895,20грн. та за кредитним договором №7128743 у розмірі 14328грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно\~зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1\~ст.530 ЦК України). Частиною 2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачка неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеними договорами й відповідно не надала суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню сума заборгованості: за кредитним договором №3961281 від 07.09.2023 у розмірі 74453,44грн. та за кредитним договором №7128743 від 02.10.2023 у розмірі 48297,60грн. Отже, установивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Щодо стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000грн., то суд зазначає наступне. Так, згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що 26 серпня 2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст» та адвокатом Городнішевою Є.О. було укладено договір про надання правничої допомоги №26/08-2024 (а.с.1-0-102). Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 25.09.2024, адвокатом Городнішевою Є.О. було надано позивачу послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 10000грн. (а.с.51). Таким чином, з огляду на приписи\~ЦПК України вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем судових витрат. При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, а відповідачем не було надано клопотання зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача 10000грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved