Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою поданою через представника адвоката Шкабуро О.В. до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.01.2020 [PERSON] склала заповіт, яким все належне\~їй майно,\~де б\~воно не\~було і\~з чого\~б воно\~не складалося,\~у тому\~числі все\~те,\~що буде\~належати на\~день її\~смерті і\~на що\~вона за\~законом матиме\~право,\~заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено державним\~нотаріусом Третьої\~запорізької державної\~нотаріальної контори\~Трипольською К.К. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.10.2021. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 30.05.1994. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] , що тривалий час мешкає за митною територією України, а саме на території росії та не має наміру повертатися до України, що підтверджується копією паспорта [PERSON] , а також копією свідоцтва про народження [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом є внучка - [PERSON] , що підтверджується заповітом, її свідоцтвом про народження та свідоцтвом про народження [PERSON] . 17.03.2023 [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепкової\~О.В. з метою складання заяви про прийняття спадщини після [PERSON] . 09.05.2023 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою О.В. видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 19/2023, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] рідної баби [PERSON] . Постанова нотаріуса обґрунтована тим, що [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини вже після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, то вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Рекомендовано звернутися до суду. Разом з цим, з постанови нотаріуса вбачається, що спадкову справу після смерті [PERSON] заведено за заявою [PERSON] про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відтак, представник позивача вважає, що можна дійти висновку, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася, відповідне повідомлення [PERSON] не надсилалося та не розміщувалася в пресі інформація про наявність заповіту. З огляду на викладені вище обставини, [PERSON] мала подати заяву про прийняття спадщини до 08.04.2022. Однак, лише в серпні 2022 року [PERSON] випадково знайшла заповіт, складений за життя її бабусею на користь позивача, оскільки бажала, щоб належне їй майно після її смерті належало їй. В той же час, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який триває і на теперішній час. Відтак, оформлення спадщини в строк стало неможливим через військові дії на території України. Крім цього, з отриманої інформації з засобів масової інформації про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, реєстри не працюють, а перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється, [PERSON] була впевнена у тому, що строк на прийняття спадщини вона не пропустила і не може пропустити, оскільки на час воєнного стану він зупинений. Разом з цим, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 в редакції від 06.03.2022 було встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Водночас, Постановою КМУ № 719 від 24.06.2022 були внесені зміни до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164 та встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Далі зазначили, що в той же час, оскільки тривала військова ескалація російських військ в Україні, йшов постійний наступ на місто Запоріжжя та почастішали ракетні обстріли по цивільній інфраструктурі м. Запоріжжя, позивачка постійно виїжджала у більш безпечні міста України. Позивач та її представник вважають, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, адже приватний нотаріус знаходиться у прифронтовій зоні, що зазнає наслідків воєнної агресії російської армії та жахливих потужних обстрілів зі сторони ворога українського народу. Страх за життя, постійні ворожі обстріли перешкоджали позивачці своєчасно звернутися до нотаріуса та призвели до пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Все це знаходиться у причинному зв`язку з тим, що позивачкою пропущений з поважної причини встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , що становило об`єктивні та непереборні труднощі для прийняття нею спадщини. Додатково зазначили, що, спадкоємці, які прийняли спадщину після померлої [PERSON] та отримали свідоцтво про право на спадщину відсутні, спадщину відумерлою не визнано. Оскільки позивач була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь та вона обґрунтовано розраховувала на продовження строків для прийняття спадщини, а спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, позивач та її представник вважають, що строк для прийняття спадщини було пропущено позивачем з поважної причини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з викладеним, просили визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном на два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) від 16.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.01.2025, яке неодноразово було відкладено з різних підстав. На виконання ухвали суду від 16.12.2024 про витребування копії спадкової справи, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. 23.01.2025 надано копію спадкової справи №19/2023 після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 04.02.2025 представником відповідача Запорізької міської ради був поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечує проти визначення позивачеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з наступним: позивачкою зазначено, що причиною неподання заяви до нотаріуса в строк стало неможливим через військові дії на території України. Запорізька міська рада зазначає, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на всій території України було введено воєнний стан. Під час дії воєнного стану по всій території України у позивачки не було жодних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини тому, що процесуально державою створені всі умови для звернення спадкоємців з відповідною заявою у будь який зручний для громадян спосіб, можливо навіть із за кордону, а саме: заява про прийняття спадщини спадкоємцем подається особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини заява про прийняття спадщини надсилається нотаріусу поштою, підпис спадкоємця на якій засвідчено нотаріусом. Також, коли спадкоємець подає заяву особисто, днем прийняття спадщини буде день подання такої заяви нотаріусу. Щодо заяви про прийняття спадщини, яка надійшла поштою, то строк її подання обчислюється з дня її відправлення. Тож, якщо заява надходить до нотаріуса після спливу строку, вона буде вважатися такою, що отримана вчасно. Згідно з п.3.5. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом міністерства юстиції від 22.02.2012 № 296/5, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Тобто, позивачка мала можливість подати заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк. Жодного підтвердження поважної причини пропуск строку позивачкою не надано. На даний час спадкоємці після смерті ( [INFO] ) громадянки [PERSON] , які прийняли спадщину за законом або за заповітом відсутні. Спадщина, до теперішнього часу (більш трьох років) не оформлена. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України). Запорізька міська рада вбачає, що квартира [ADDRESS] має всі ознаки відумерлої спадщини. Прохали відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 12.02.2025 представником позивача адвокатом Шкабуро О.В. подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що як зазначено в позові спадкодавець померла [INFO] , заява про прийняття спадщини повинна бути подана до 08.04.2022, позивач звернулась до нотаріуса 17.03.2023. В той же час 24.02.2022 розпочалась повномасштабна війна не території України. Після початку вторгнення на територію України, місто Запоріжжя опинилось майже на лінії фронту. Мешканці міста покидали його створюючи величезні черги на вокзалах, намагаючись убезпечитись як надалі. Всі нотаріуси міста припинили роботу, доступ до реєстрів було відключено, а в місті днями лунали вибухи. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 28.02.2022 (Постанова КМУ № 164), встановлені особливості вчинення нотаріальних дій в умовах воєнного стану. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 28.04.2022, пункт 3 Постанови КМУ № 164 викладений в такій редакції: «Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 29.06.2022, внесені зміни до пункту 3 Постанови КМУ № 164, внаслідок яких зазначений пункт викладений в такій редакції: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 23.05.2023, пункт 3 виключений з Постанови КМУ № 164. Таким чином, у період між датою відкриття спадщини та поданням позивачем заяви про прийняття спадщини, вказана вище Постанова КМУ № 164 містила три різні редакції пункту 3, кожна з яких передбачала зупинення строку для прийняття спадщини. При цьому у період часу з 06.03.2022 до 29.06.2022 (це саме час коли повинна була бути подана заява в межах 6-тимісячного строку) діяла редакція вказаного пункту, яка передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на весь період воєнного стану. В той же час, позивач звернулась до нотаріуса 17.03.2023 до виключення пункту 3 з Постанови КМУ № 164. Проте станом на даний час сформована судова практика, згідно з якою законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21). Вважають, що відповідач в даному випадку повинен був визнати позов та з розумінням поставитися до незначного пропуску строку з боку позивача. Більш того, позивач, яка не є фахівцем у галузі права - обґрунтовано розраховувала на те, що має строк для подачі заяви нотаріусу до кінця війни, що було узгоджено нормами закону. Крім того, принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань, йдеться в пункті 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя», ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» викладено окремі стандарти діяльності влади, зокрема розкрито елементи змісту принципів «належного врядування», які зобов`язують державу запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок. В умовах існування української демократичної держави «правова процедура» насамперед важлива для осіб, які прагнуть відчувати відповідальність за ухвалені державою рішення і мати впевненість у тому, що органи влади будуть дотримуватися принципу верховенства права, та очікують справедливого ставлення до людини, поваги до її гідності з боку держави. Таким чином вважали, що задоволення позову буде відповідати дійсним засадам справедливості, захистить законні інтереси позивачки, що загалом становить сутність легітимності дій влади та забезпечує довіру (public trust) до неї. З врахуванням зазначеного наполягали на задоволенні позовних вимог та просили визначити позивачці додатковий строк для прийняття спадщини після її баби за заповітом. 25.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорту громадянки України серії [NUMBER] виданого Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області, від 08.09.2005 гр. [PERSON] народилась [INFO] в с. Радянське Запорізького району Запорізької області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.8-10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.09.1965 Орджонікідзевським райбюро ЗАГС м. Запоріжжя, гр. [PERSON] , народився [INFO] в м. Запоріжжі, його батьками є: батьком [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , актовий запис № 2317 від 11.09.1965 (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.01.1984 виконкомом Лукашевської сільської ради Запорізького району Запорізької області, гр. [PERSON] , народилась [INFO] в с. Радянське Запорізького району Запорізької області, її батьками є: батьком [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , актовий запис № 5 від 27.01.1984 (а.с.17). Відповідно до паспорту громадянина РФ № 520-033 від 01.02.2012, гр. [PERSON] , який народився [INFO] є громадянином Російської Федерації та мешкає в Шахунському районі Нижньогородської області (а.с.15). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в Вознесенівському районі міста Запоріжжя Запорізької області у віці 87 років, актовий запис №2587, складений Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.10.2021 (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 30.05.1994 виданого начальником Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири складає 43,23 кв.м., в тому числі житлова площа 28,82 кв.м. Свідоцтво видане на підставі наказу директора АП «Запоріжстрой» від 30.05.1994 № 135.Зазначена в цьому свідоцтві квартира [ADDRESS] зареєстрована в цілому в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , запис внесено в Реєстрову книгу № 190 за реєстровим номером 35244 від 28.06.1994 (а.с. 14). Відповідно до заповіту складеного та посвідченого державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори Трипольською К.К. від 11.01.2020, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на випадок її смерті зробила розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом матиму право, у тому числі належну мені на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповідаю [PERSON] , [INFO] , місце народження село Радянське Запорізького району Запорізької області (а.с.11). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58971710 сформований Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою від 11.01.2020 слідує, що Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою 11.01.2020 проведено реєстрацію заповіту № 65334351, заповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 19/2023, яка була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті її баби за заповітом. Вказана заява була зареєстрована за № 19/2021 від 17.03.2023 (а.с. 36). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71834836 від 17.03.2023 підтверджуються відомості про реєстрацію спадкової справи за номером 70405889 (а.с.40). Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину) №71834010 від 17 березня 2023 року, щодо [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 40 на звороті). Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № № 71834836 від 17.03.2023 року, щодо [PERSON] , наявний чинний заповіт № у спадковому реєстрі 65334351 (а.с.41-42). 09.05.2023 року постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на день смерті [PERSON] , [PERSON] проживала за іншою адресою та не подала заяви про прийняття спадщини у визначений строк (а.с. 18-19, 47-48). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. У зв`язку із військовою агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Закінчення строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тобто до 08 квітня 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який наразі не припинено. Звертаючись до\~суду з\~цим позовом,\~позивач,\~як на\~поважну причину\~пропуску строку\~на прийняття\~спадщини посилається\~на те,\~що про\~заповіт вона\~дізналася лише\~в серпні\~2022\~року,\~коли знайшла\~його,\~також вказала,\~що в\~Україні 24\~лютого 2022\~року введено\~воєнний стан,\~у зв`язку\~з чим\~вона через\~події в\~країні,\~через постійні\~обстріли м.Запоріжжя\~змушена була\~періодично виїздити\~з нього\~в більш\~безпечні міста.\~Крім того,\~позивач зазначає,\~що відповідно\~до постанови\~КМУ №\~164\~від 28\~лютого 2022\~року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», про яку вона дізналася з засобів масової інформації, вона вважала, що на час дії воєнного стану перебіг строку на прийняття спадщини зупиняється. Щодо незнання позивача про наявність заповіту суд зазначає таке. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. Проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі\~№ 686/5757/23. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини\~з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ці правила ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Тут Велика Палата послалася на висновки у постанвах ВС від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.11.2020\~у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020\~у справі № 450/1383/18. Але,\~необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем\~у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку\~з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем і відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням конкретних обставин справи, виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Також, суд в цьому випадку враховує співвідношення принципу свободи заповіту з правом особи, яка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, на визначення їй додаткового строку. \~Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Позивач [PERSON] не відносить до спадкоємців першої черги після смерті її баби, разом вони не проживали. Також наявним є спадкоємець першої черги син [PERSON] , батько позивача, який спадщину не прийняв. Заповіт спадкодавцем було складено незадовго до її смерті. Про наявність заповіту позивача нотаріальна контора не повідомляла, до спадкування остання закликана не була. Тому, на переконання суду, незнання позивача про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на її користь, можна вважати однією з поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з\~тим,\~суд вважає\~те,\~що позивач\~періодично виїздила\~з м.\~Запоріжжя через\~постійні його\~обстріли,\~знаходження нотаріуса\~у прифронтовій\~зоні,\~не позбавляло\~її можливості\~звернутися з\~питання прийняття\~спадщини будь-яким\~інших шляхом,\~зокрема дистанційно,\~засобами поштового\~зв`язку.\~Запорізька міська\~територіальна громада\~офіційно визнана\~зоною можливих\~бойових дій\~тільки з\~01.02.2023,\~що підтверджується\~наказом \~Міністерства з\~питань реінтеграції\~тимчасово окупованих\~територій України\~від 27.07.2022\~року №\~169 «Про\~затвердження Переліку\~територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~окупованих Російською\~Федерацією»,\~зареєстрований в\~Міністерстві юстиції\~України 23\~грудня 2022\~року за\~№ 1668/39004. (втратив чинність 28.02.2025, не діє 20.03.2025) та наказом Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28.02.2025 «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786. Щодо наявності відповідних рішень КМУ про спадкування під час воєнного стану, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно Постанови КМУ від 06 березня 2022 року № 209 «Про деякі питання реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164», вказану постанову № 164 доповнено п. 3, який передбачав наступне: «Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку на прийняття спадщини зупиняється». Отже, зазначена вище постанова КМУ та введення воєнного стану давали підстави позивачу сподіватись, що після закінчення дії воєнного стану, або коли відпадуть обставини, які несуть ризик її життю та здоров`ю вона матиме змогу звернутись до нотаріуса та безперешкодно отримати спадщину. У зв`язку з внесенням змін постановою КМУ «Про несення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» від 24.06.2022 року № 719 внесено зміни до постанови КМУ № 164 та визначено що перебіг строку на прийняття спадщини або відмови на її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 10 місяців. Пізніше, 31 січня 2023 року оприлюднено постанову Верховного Суду в справі 676/47/21 якою надаючи оцінку п. 3 постанови КМУ №164, останній вважає, що вона суперечить статтям 1270, 1272 Цивільного кодексу України, а тому не підлягає застосуванню. Судом зроблено висновок, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини і такі строки не можуть змінюватись постановами КМУ. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності. Отже до закінчення строку на прийняття спадщини, а саме до 08 квітня 2022 року, держава гарантувала спадкоємцю своїм нормативно-правовим актом (зазначені вище постанови КМУ), що строки на прийняття спадщини будуть зупинені, а відповідно з метою захисту життя та здоров`я спадкоємець не повинен вчиняти дії щодо прийняття спадщини, в тому числі звертатись до нотаріуса. Тобто позивачу після введення воєнного стану, через об`єктивні причини, законодавством було спочатку гарантовано зупинення перебігу строку на прийняття спадщини через прийняття відповідної постанови КМУ, пізніше такий строк було продовжено, а потім рішенням Верховного Суду визнано, що попередні акти КМУ про зупинення та продовження строку на прийняття спадщини фактично не підлягають застосуванню через те, що такі суперечать вищому нормативно-правовому акту. Поряд з цим, суд також звертає увагу на те, що за цих обставин необхідно звернути увагу на доктрину легітимних очікувань. Так, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 580/1300/22 (провадження №К/990/25849/22 наголошується, що застосування принципу «легітимних очікувань», як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, ВС зазначив, що принцип «легітимних очікувань» полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права(законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору. Водночас відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Разом з тим, легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). Доктрина легітимних очікувань та принцип правової визначеності є важливими поняттями в правовій системі, але мають свої відмінності.\~Доктрина легітимних очікувань - це принцип, за яким органи влади повинні дотримуватися своїх обіцянок та очікувань, які вони викликали у особи.\~Принцип правової визначеності, у свою чергу, означає, що правові норми мають бути чіткими, зрозумілими та стабільними, щоб громадяни могли передбачати наслідки своїх дій.\~ В свою чергу, доктрина легітимних очікувань зосереджена на конкретних обіцянках та очікуваннях, викликаних діями органів влади.\~Принцип правової визначеності охоплює загальну стабільність та передбачуваність правових норм, а не лише конкретні обіцянки. Доктрина легітимних очікувань сприяє стабільності у конкретних ситуаціях, захищаючи очікування громадян від несподіваних змін у діях органів влади.\~Принцип правової визначеності забезпечує стабільність у всьому правовому регулюванні, дозволяючи громадянам передбачати наслідки своїх дій, незважаючи на те, чи є у них конкретні обіцянки від органів влади. Доктрина легітимних очікувань може обмежувати дискреційні повноваження органів влади, заважаючи їм змінювати свої позиції, які викликали обґрунтовані очікування у громадян.\~Принцип правової визначеності не обмежений дискреційними повноваженнями, а радше зосереджений на забезпечення стабільності правових норм загалом.\~ Про застосування положень постанови КМУ № 164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» надавалися офіційні роз`яснення Мінюстом, які висвітлювалися з засобах масової інформації, також інформація щодо цього розміщувалася на Facebook; певний період часу самі нотаріуси надавали такі консультації щодо зупинення строків для прийняття спадщини. Останнє, на переконання суду, могло свідчити про те, що громадяни, які отримували таку інформацію, могли мати легітимне переконання, зокрема щодо зупинення строків спадкування. За встановлених обставин також слід звернути увагу на принцип «належного врядування». У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» викладено окремі стандарти діяльності влади, зокрема розкрито елементи змісту принципів «належного врядування», які зобов`язують державу запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок. В умовах існування української демократичної держави «правова процедура» насамперед важлива для осіб, які прагнуть відчувати відповідальність за ухвалені державою рішення і мати впевненість у тому, що органи влади будуть дотримуватися принципу верховенства права, та очікують справедливого ставлення до людини, поваги до її гідності з боку держави. Таким чином вважали, що задоволення позову буде відповідати дійсним засадам справедливості, захистить законні інтереси позивачки, що загалом становить сутність легітимності дій влади та забезпечує довіру (public trust) до неї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року по справі 912/2797/21 наголосила, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, як зазначила ВП ВС, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Таким чином, принцип належного врядування у справах про спадкування передбачає, що будь-який орган влади, суд, нотаріус та інші задіяні особи діятимуть у відповідності з законом та правилами, забезпечуючи, щоб спадкування здійснювалось відповідно до волі спадкодавця та законних інтересів спадкоємців. Такі обставини дають змогу прийти до висновку, що наявність зазначених нормативно-правових актів з регулювання питання спадкування під час воєнного стану може свідчити про порушення принципів правової визначеності та «належного врядування», а також доктрини легітимних очікувань, що додатково вказує на поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. За вказаних вище обставин та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності поважних причин пропуску нею строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті баби. Аналізуючи викладене та оцінюючи наявні у справі докази, приймаючи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та надання позивачу строку тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved