Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до Гвіздецької селищної ради про визнання права власності. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходилась мамою [PERSON] , бабусею [PERSON] і тещею [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно частка у житловому будинку [ADDRESS] . 03\~грудня 2024\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулась до\~нотаріуса із\~заявою про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~але отримала\~постанову про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~у зв`язку\~із тим,\~що згаданий\~вище житловий\~будинок належить\~колгоспному двору,\~головою якого\~була померла\~ [PERSON] \~і якій\~належала відповідна\~частка у\~колгоспному дворі.\~Проте частки\~у майні\~не визначені. Згідно довідки Гвіздецької селищної ради, станом на 1991 р., у господарстві за адресою [ADDRESS] (суспільна група - колгоспний двір), крім спадкодавиці, були зареєстровані та проживали: донька - [PERSON] , онука [PERSON] та зять [PERSON] . Отже, кожен з них мав по 1/4 частки згаданого житлового будинку. Після смерті [PERSON] її частку за заповітом успадковує донька [PERSON] . Частка [PERSON] у зазначеному житловому будинку після смерті матері становить 1/2, а у [PERSON] та [PERSON] залишається по 1/4 частки житлового будинку. У зв`язку із вказаним, просили суд визнати за ними право власності на належні їм частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Петричка О.Є. подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивачів та їх представника, вказав, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити (а.с. 76). Представник відповідача Гвіздецької селищної ради в судове засідання не з`явилася. 06 травня 2025 року від неї надійшла заява, в якій вказала, що справу розглядати без її участі у порядку письмового провадження, згідно чинного законодавства (а.с. 79). Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 07 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано з Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області копію спадкової справи. 27 березня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народженя серії [NUMBER] від 12.08.1967, [PERSON] народилася [INFO] в с. Хом`яківка Снятинського району Івано-Франківської області. Її матірю є [PERSON] , відомості про батька відсутні. (а.с. 16). Відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння, виданого на підставі рішення виконкому Снятинської районної ради народних депутатів № 182 від 12.10.1988, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , який відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] (а.с. 22). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2014, виданого виконкомом Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 27 (а.с. 37). Як вбачається із копії заповіту, посвідченого 22.11.2011 секретарем Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області Чередариком В.І., [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй і на що вона за законом мала право, заповіла своїй дочці [PERSON] , [INFO] (а.с. 38). Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.10.2015, [PERSON] народилася [INFO] в с. Хом`яківка Снятинскього району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 44. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Із копії свідоцтва про шлюб, виданого 30 серпня 2008 року, серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у виконкомі Раківчицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 5. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 17). 30 березня 2015 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса\~Першої Снятинської\~державної нотаріальної\~контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] і проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 50). \~ \~ \~ \~Як вбачається із довідки Кулачківської сільської ради від 27.03.2015, за [PERSON] зареєстрований житловий будинок у [ADDRESS] , та земельна частка пай. На день смерті [PERSON] у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1967 р. нар., [PERSON] , 1961 р. нар., [PERSON] , 1987 р. нар., [PERSON] , 2009 р. нар., [PERSON] , 2010 р. нар., [PERSON] , 2012 р. нар. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила її дочка [PERSON] . Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався у Кулачківській сільській раді 22.11.2011 (а.с. 55). \~ \~ \~ \~Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.03.2015, заповіт № 57269991 у Спадковому реєстрі чинний, заповідач [PERSON] (а.с.57). \~ \~ \~ \~Спадкова справа № 113/2015 після смерті [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі під №57285644, що підтверджується копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі (а.с. 58). \~ \~ \~ \~ Як вбачається з довідки Гвіздецької селищної ради від 29.11.2024, станом на 1991 рік за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1931 р. нар., [PERSON] , 1967 р. нар., [PERSON] , 1961 р. нар. та [PERSON] , 1987 р. нар. (а.с. 21). Із довідки державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. від 03.12.2024 № 1903 /02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] , [INFO] , жителька с. Хом`яківка Коломийського району Івано-Франківської області. Спадкова справа № 113/2015 (а.с.19). 03 грудня 2024 року [PERSON] отримала постанову державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 1904/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії , у зв`язку з тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння, виданого 09 листопада 1988 року Снятинською районною радою, житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , яка померла [INFO] і їй належить відповідна частка у колгоспному дворі. Станом на 1991 року відповідно до довідки, виданої Гвіздецькою селищною радою, Коломийського району Івано-Франківської області 29 листопада 2024 року № 596, в спадковому будинку, крім померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а отже кожному з них належить відповідна частка у колгоспному дворі. Проте, частки у майні не визначені (а.с. 20). \~ \~ \~ \~Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, частки в якому не визначені. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~п.\~6\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність»\~щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі\~ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність»\~загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її матері, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивачка спадщину прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше майно, яке належало спадкодавцю на праві власності. Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з тим, що станом на 1991 року у спадковому будинку, крім померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а отже кожному з них належить відповідна частка у колгоспному дворі. Проте, частки у майні не визначені. Проте, суд вважає, що право позивачки, у зв`язку з тим, що остання вчинила усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Як встановлено\~у судовому\~засіданні спадковий\~житловий будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані [PERSON] голова двору, донька - [PERSON] , онука [PERSON] та зять [PERSON] а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/4 у кожного співвласника. Після смерті [PERSON] її частку за заповітом успадкувала дочка [PERSON] . З огляду на викладене, частка [PERSON] у зазначеному житловому будинку після смерті матері становить 1/2, а у [PERSON] та [PERSON] залишається по 1/4 частки житлового будинку. На думку суду, без визнання права власності за цими позивачами на їх частки колгоспного двору у судовому порядку не дозволить позивачці [PERSON] оформити свою спадщину за заповітом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Гвіздецької селищної\~ради про\~визнання права\~власності підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved