Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.\~Запоріжжя із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, стягнення винагороди, які в подальшому було уточнено. В обґрунтування уточнених позовних вимог від 08 квітня 2024 року [PERSON] зазначив, що він відчуває переслідування з боку України. Так, у листопаді 2023 року він відгукнувся на запрошення на роботу на підприємство ПрАТ\~«Запоріжтрансофрматор»: звернувся до відділу кадрів, ознайомився з умовами праці у Зварювальному цеху підприємства та повідомив підприємству певні свої персональні дані. Через декілька днів працівник відділу кадрів у телефонному режимі повідомив йому, що служба безпеки не допускає його до працевлаштування, що змусило його звернутися із письмовою заявою від 21.11.2023 до Генерального директора. Досі він не отримав відповіді. 17.11.2023 позивач звертався до відділу кадрів ТОВ «Запорізький ливано-механічний завод» для працевлаштування, однак також отримав відмову. Обставини склалися так, що він вимушений був вступити у відносини з ПАТ\~«Запоріжсталь» у листопаді 2023 року, про що йдеться у заяві від 04.01.2024, де зазначено, що ПАТ «Запоріжсталь» змушує осіб, що проходять вступний інструктаж на ПАТ «Запоріжсталь» підписати розписку, зміст якої знущається над її підписантами. Зокрема тому, що підписант «бере на себе відповідальність за безумовне виконання Кардинальних правил» з охорони праці та промислової безпеки на території ПАТ\~«Запоріжсталь». Позивач зауважив, що для отримання ним можливості відвідати відділ кадрів ЗЛМЗ 17.11.2023 ПАТ «Запоріжсталь» змусило його пройти інструктаж, поставити підпис у журналі, що запропонував інструктор, підписати розписку з абсурдним формулюванням. 17.11.2023 [PERSON] було видано перепустку на територію ПАТ «Запоріжсталь», котру він у той самий день повернув ПАТ «Запоріжсталь». Вищевказане говорить про те, що ПАТ «Запоріжсталь» своїм ставленням до відвідувачів змусило його розглядати вищевказану розписку як документ, що ПАТ «Запоріжсталь» розглядає як підтвердження вчиненого ним правочину. Своїм бланком розписки, яку [PERSON] підписав 17.11.2023, ПАТ «Запоріжсталь» змусило його відчути знущання над ним одразу після ознайомлення зі змістом бланку. Він підписав вищевказану розписку, тому що ПАТ «Запоріжсталь» змушує осіб, що працевлаштовуються, підписати такого роду розписку ПАТ «Запоріжсталь» явно використовує у таких ситуаціях залежність вказаних осіб від свого статусу. Відібрання у [PERSON] 17.11.2023 розписки заподіяло йому моральної шкоди при порушенні його права на свободу волевиявлення, а у більш загальному розумінні ПАТ «Запоріжсталь» порушило й продовжує порушувати його право на особисту безпеку. Не бажаючи спорити з ПАТ "Запоріжсталь" у судовому порядку, [PERSON] відгукнувся на публічну обіцянку винагороди з боку ПАТ «Запоріжсталь», яка знаходиться у холі адмінбудівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, та в якій ПАТ\~«Запоріжсталь» звертається до невизначеного кола осіб з пропозицією подавати пропозиції та обіцяє винагороду. 04.01.2024 р. він звернувся до Керівника ПАТ «Запоріжсталь» з письмовою заявою, у якій позивач заявив, що бланк його розписки від 17.11.2023 р. знущається над підписантами такого роду розписок та просив Керівника ПАТ «Запоріжсталь» повернути йому вказану розписку. Зазначену заяву позивач залишив у спеціальній скриньці, розташованій у холі адмінбудівлі ПАТ «Запоріжсталь». Однак, відповіді на подану 04.01.2024 року заяву [PERSON] так і не отримав. Таким чином, позивач заявляє, що ПАТ «Запоріжсталь» 17.11.2023 р., зловживаючи своїм правом допуску на територію ПАТ «Запоріжсталь», чинило психічний тиск на нього, порушуючи його право на свободу волевиявлення (ст. 288 ЦК України) й право на особисту безпеку, та змусило [PERSON] підписати розписку, яка своїм формулюванням про те, що підписант «бере на себе відповідальність за безумовне виконання» правил знущається над позивачем. Своїм порушенням Закону України «Про звернення громадян» ПАТ «Запоріжсталь» продовжує знущатись й завдавати моральної шкоди позивачу. Розмір заподіяної моральної шкоди з урахуванням часу заподіяння такої шкоди [PERSON] оцінює на суму 60000 грн. Крім того, [PERSON] відгукнувся на пропозицію ПАТ «Запоріжсталь» та створив для ПАТ «Запоріжсталь» певний інтелектуальний продукт рекомендації (пропозиції) щодо відмови ПАТ «Запоріжсталь» від порушень та зловживань, провів правовий аналіз відповідної ситуації, лінгвістичне та правове дослідження бланку юридичного документа, тобто виконав для ПАТ «Запоріжсталь» певну інтелектуальну роботу, вартість якої оцінює у 20000 гривень. Вказані рекомендації він виклав у заяві від 04.01.2024 р. до Керівника ПАТ «Запоріжсталь». Таким чином позивач вважає, що ПАТ\~«Запоріжсталь», як особа, яка публічно обіцяла винагороду, зобов`язана виплатити йому винагороду у розмірі 20000 гривень відповідно до ч. 1 ст. 1148 ЦК України, або, у разі незгоди, ПАТ «Запоріжсталь» повинно обґрунтувати свою позицію та навести відповідні докази. На підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» винним у вчиненні правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 13 ЦК України й яким порушені право позивача на свободу волевиявлення, передбачене ст. 288 ЦК України, та право Позивача на особисту безпеку й у вчиненні порушення Закону України «Про звернення громадян», чим завдано моральної шкоди [PERSON] , та відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України примусити Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» відшкодувати моральну шкоду [PERSON] у розмірі 60000 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 1148 ЦК України примусити Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» сплатити [PERSON] винагороду в розмірі 20000\~гривень. У відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву, представник відповідача зазначив що викладені у позові вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» є приватним підприємством, яке здійснює свою господарську діяльність, у тому числі в сфері охорони праці відповідно до вимог діючого законодавства України та самостійно визначає порядок та правила відвідування свого підприємства фізичними особами. [PERSON] ніколи не перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжсталь», а лише звертався 17.11.2023 р. в бюро перепусток підприємства щодо оформлення йому разової перепустки на територію ПАТ «Запоріжсталь» з метою візиту до відділу кадрів ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод», яке розташоване на території підприємства Відповідача. Письмова заява [PERSON] , дату якої він сам плутає (у позові зазначені різні дати заяви: від 04.01.2024 р., від 04.01.2023 р.) не містить доказів її направлення або вручення підприємству Відповідача та не може розглядатися як доказ примушування ПАТ\~«Запоріжсталь» проходити інструктаж з охорони праці та підписувати розписки про його проходження. Згідно діючих на ПАТ «Запоріжсталь» локальних нормативно-правових актів, перед відвідуванням підприємства усім без виключення відвідувачам проводиться вступний інструктаж з охорони праці з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я під час знаходження на території підприємства ПАТ «Запоріжсталь». Оскільки, Позивач самостійно звернувся на ПАТ «Запоріжсталь» щодо оформлення разової перепустки, йому також як і всім іншим відвідувачам було запропоновано добровільно без примусу пройти вступний інструктаж з охорони праці. Враховуючи викладене, посилання Позивача про змушування підприємством ПАТ «Запоріжсталь» пройти вступний інструктаж з охорони праці та підписати розписку про проходження вступного інструктажу нічим не підтверджене та не відповідає дійсності, а твердження [PERSON] , що зміст вказаної розписки знущається над підписантами з причин своєї антигуманності є взагалі абсурдним. Вимога Позивача про заборону ПАТ «Запоріжсталь» відбирати розписки від осіб, які пройшли вступний інструктаж з охорони праці не обґрунтоване жодною правовою нормою, Позивач взагалі не надав будь-яких доказів порушення його прав з боку ПАТ\~«Запоріжсталь». У позовній заяві Позивач просить суд визнати ПАТ «Запоріжсталь» винним у вчиненні правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 13 ЦК України, у вчиненні порушення Закону України «Про звернення громадян», а також стягнути з ПАТ «Запоріжсталь» винагороду в порядку ч. 1 ст. 1148 ЦК України. У даному випадку вказані звинувачення на адресу підприємства Відповідача також є надуманими та не обґрунтованими. Щодо обіцянки публічної винагороди, про яку веде мову Позивач, представник відповідача зазначив, що це сповіщення про діючу на ПАТ «Запоріжсталь» систему подачі пропозицій, процес, спрямований на мотивацію участі всіх працівників підприємства на подачу та впровадження пропозицій, спрямованих на зниження витрат, підвищення якості продукції, підвищення продуктивності праці та ефективності виробництва, покращення в області охорони праці, промислової безпеки та екології. Дана Система подачі пропозицій розповсюджує свою дію виключно на працівників підприємства, а не на широке коло осіб, оскільки при заповненні бланку подачі пропозиції, необхідно зазначати підрозділ підприємства, на покращення якого направлена пропозиція; посаду ініціатора пропозиції; табельний номер ініціатора пропозиції; цех ініціатора пропозиції. У зв`язку із чим, сповіщення про подачу пропозицій Системи подачі пропозицій, яка розміщена в холі адмінбудівлі ПАТ «Запоріжсталь», не може розглядатися як публічна обіцянка винагороди, оскільки обіцянка винагороди не розміщувалась в медіа, у засобах масової інформації, по радіо, на телебаченні, на дошках оголошень, в мережі Internet, а розміщувалась у приміщенні приватного підприємства, що вказує на її не публічний характер. Позивачем у позовній заяві не доведено наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також вважає безпідставними вимоги про визнання ПАТ «Запоріжсталь» винним у вчиненні порушення Закону України «Про звернення громадян». На підставі викладеного представник відповідача вважає позовну заяву [PERSON] необґрунтованою та безпідставною, у зв`язку із чим просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» відмовити у повному обсязі. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ять днів для усунення недоліків. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2024 позовну заяву повернуто заявникові. Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.05.2024 ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Заводського районного суду м.\~Запоріжжя від 22.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України. У судовому засіданні позивач уточнив вимоги щодо стягнення моральної шкоди, а саме просив стягнути на його користь 120 тисяч гривень та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача Ніколенко М.М. у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги\~є безпідставними\~та не\~ґрунтуються на\~нормах чинного\~законодавства України.\~Просив відмовити\~у задоволенні\~позову в повному обсязі. Вислухавши позицію сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] з метою пошуку роботи звертався до ПрАТ «Запоріжтрансформатор» та до ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» (а.с.\~103,104, 106). Як зазначає позивач, що для отримання ним можливості відвідати відділ кадрів ЗЛМЗ 17.11.2023 ПАТ «Запоріжсталь» змусило його пройти інструктаж. На підтвердження проходження [PERSON] вступного інструктажу було надано свідоцтво № 09/5848 та особисті зобов`язання робітників підприємства, практикантів, екскурсантів, відвідувачів про дотримання Кардинальних правил ОП і ПБ (а.с. 113, 220). 04.01.2024 [PERSON] звернувся із заявою до керівника ПАТ «Запоріжсталь», у якому виклав свої пропозиції щодо корегування своєї роботи в напрямку правильного та коректного ставлення до відвідувачів (а.с. 109-110). Звертаючись із вказаним позовом, позивач просив визнати Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» винним у вчиненні правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 13 ЦК України й яким порушені право позивача на свободу волевиявлення, передбачене ст. 288 ЦК України, та право Позивача на особисту безпеку й у вчиненні порушення Закону України «Про звернення громадян», чим завдано моральної шкоди [PERSON] , та відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України примусити Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» відшкодувати моральну шкоду [PERSON] у розмірі 60000 гривень. У судовому засіданні від 14.05.2025 позивачем було збільшено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, а саме позивач просив стягнути з відповідача 120000,00 грн. Суд не приймає дані уточнення, виходячи з того, що позивач звернувся із усною заявою про збільшення позовних вимог під час чергового судового засідання, натомість відповідно до п. 2 ч .2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Вирішуючи позовні вимоги про визнаня Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» винним у вчиненні правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 13 ЦК України та у вчиненні порушення Закону України\~«Про звернення\~громадян», суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання\~правочину недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі №\~925/642/19 (пункт 52). Виходячи із обставин справи, суд вважає, що спосіб захисту, який позивач обрав для захисту свого права: про визнання винним ПАТ «Запоріжсталь» у вчиненні правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 13 ЦК України й яким порушені право позивача на свободу волевиявлення, передбачене ст. 288 ЦК України, та право Позивача на особисту безпеку, а також про визнання винним ПАТ «Запоріжсталь» у порушенні, Закону України «Про звернення громадян», не є законним, адже не передбачений п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України та не є ефективним для нього у цих спірних правовідносинах. Щодо порушення Закону України «Про звернення громадян» з боку ПАТ «Запоріжсталь», суд зауважує наступне. Так, звертаючись зі цими вимогами, позивач не довів, які саме норми Закону України "Про звернення громадян" були порушені ПАТ "Запоріжсталь", суть цих порушень та яким чином це вплинуло на позивача. Так, у матеріалах справи міститься заяви [PERSON] від 04.01.2024, яка була адресована на ім`я керівника Публічного акціонерного товариства "Запоріжсталь", разом з тим, суду не були надані належні та допустимі докази отримання уповноваженими особами ПАТ «Запоріжсталь» вказаної заяви. Щодо вчинення інших правопорушень, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 2-5 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. Згідно ч. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 288\~ЦК \~України визначено,\~що фізична\~особа має\~право на\~свободу. Забороняються будь-які форми фізичного чи психічного тиску на фізичну особу, втягування її до вживання спиртних напоїв, наркотичних та психотропних засобів, вчинення інших дій, що порушують право на свободу. В обґрунтування власної позиції з приводу порушення вказаних норм, та відповідно, понесених моральних страждань Позивач зазначає, що: змушення з боку Відповідача підписати розписку від 17.11.2023 р. про проходження ним інструктажу з охорони праці завдає йому суттєвого психологічного удару як юристу; розмір понесеної ним моральної шкоди визначається виходячи з середньої заробітної плати юриста у м. Запоріжжі у сумі 15\~000,00\~грн помноженої на кількість місяців з моменту оформлення вказаної розписки до дати звернення до суду з даним позовом. Разом з тим, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що позивача примушували підписувати розписку про проходження вступного інструктажу з охорони праці. Даний інструктаж здійснюється саме з метою збереження життя відвідувачів, здоров`я та забезпечення особистої безпеки, оскільки ПАТ «Запоріжсталь» є підприємством металургійної галузі із небезпечними та шкідливими виробничими факторами. Необхідність оформлення розписки про проведення інструктажу з охорони праці обумовлене саме вимогами діючого законодавства України і не може завдавати моральної шкоди фізичній особі. За загальним правилом під особистою безпекою особи розуміється поточний стан захищеності її життєдіяльності від безпосередніх загроз її життю, здоров`ю, тілесній неушкодженості, а також особистій свободі. Позовна заява не містить жодних доказів порушення з боку ПАТ «Запоріжсталь» права Позивача на його особисту безпеку, [PERSON] жодним чином не обґрунтував та не підтвердив порушення Відповідачем його права на особисту безпеку, не зазначив яким чином описані у позовній заяві обставини стосуються особистої безпеки. Крім того, суд зауважує, що під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру, заподіяні фізичній або юридичній особі будь-якими неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; в душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сім`ї чи близьких родичів; в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння й заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем у позовній заяві не доведено наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, а саме ПАТ «Запоріжсталь», наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В обґрунтування вимоги стягнення з Відповідача винагороди [PERSON] зазначив, що він відгукнувся на публічну обіцянку винагороди з боку ПАТ «Запоріжсталь», яка адресована невизначеному колу осіб та розміщена у холі адмінбудівлі підприємства. Відгукнувшись на вказану пропозицію, Позивач створив відповідно до глави 78 ЦК України певний інтелектуальний продукт-рекомендації щодо відмови ПАТ «Запоріжсталь» від порушень та зловживань, які, на думку позивача, мають місце у діяльності підприємства. Так, відповідно до ст. 1141 ЦК України особа має право публічно пообіцяти винагороду за передання їй відповідного результату (передання інформації, знайдення речі, знайдення фізичної особи тощо). Обіцянка винагороди є публічною, якщо вона сповіщена у медіа або іншим чином невизначеному колу осіб. У сповіщенні публічної обіцянки винагороди мають бути визначені завдання, строк та місце його виконання, форма та розмір винагороди. Для появи обов`язку щодо сплати винагороди необхідно, щоб настали два юридичних факти: 1) публічне оголошення про сплату винагороди; 2) виконання результату, визначеного в оголошенні. Згідно ч. 1 ст. 1148 ЦК України у разі виконання завдання і передання його результату, особа, яка публічно пообіцяла винагороду, зобов`язана виплатити її. У даному випадку, сповіщення про подачу пропозицій Системи подачі пропозицій, яка розміщена в холі адмінбудівлі ПАТ «Запоріжсталь» у вигляді скриньки (а.с. 114), не може розглядатися як публічна обіцянка винагороди, оскільки не відповідає вищевказаним законодавчо встановленим критеріям: обіцянка винагороди не розміщувалась в медіа, у засобах масової інформації, по радіо, на телебаченні, на дошках оголошень, в мережі Internet, а розміщувалась у приміщенні приватного підприємства, що, відповідно, не вказує на її публічний характер. Крім того, позивачем не вказано, яке він мав виконати завдання, строк та місце його виконання, форма та розмір винагороди за таке виконання, адже саме особа, яка обіцяє винагороду, визначає її розмір. У зв`язку із наведеним, вимога Позивача про виплату йому винагороди за створення інтелектуального продукту не підлягає задоволенню. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, позовні вимоги [PERSON] про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, стягнення винагороди, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку із тим, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України, судові витрати пов`язані із розглядом даної справи віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed