Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

08 квітня 2025 року [PERSON] та [PERSON] , через представника, звернулися до суду із позовом до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області із вимогою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , із вимогами про визнання права власності на 1/2 квартири за кожною, загальною площею 53,0 кв. м., житловою площею 38,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с.1-4). В обґрунтування позову, з урахування уточненої позовної заяви від 14 квітня 2025 року та 19 травня 2025 року, зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2002 року № [NUMBER] виданого Управлінням Житлово-комунального господарства м. Вугледар. Позивачі по справі були зареєстровані та фактично проживали за зазначеною адресою, але після початку повномасштабного вторгнення через активні бойові дії позивачі вимушені були евакуюватися з м. Вугледар. Після евакуації позивачі уклали договір про визначення часток спільної сумісної власності від 30.12.2024 року посвідчений приватним нотаріусом Фортуною Т.О. Фастівського районного нотаріального округу Київської області, яким частки між власниками визначені та . Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з 3 кімнат, має загальну площу 53.0 кв.м., житлову площу 38.2 кв.м. 22.01.2025 року позивачі звернулися з заявою про реєстрацією їх права власності до ЦНАПу у м. Фастів, однак 12.03.2025 року отримали відмову оскільки реєстратор не отримав відповідь на запит від Вугледарського БТІ про підтвердження факту набуття заявниками права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з пошкодженням житла, у позивачів є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 р. № 381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги єВідновлення. Тому, прохають визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, має загальну площу 53,0 кв.м., житлову площу 38,2 кв.м. 2 та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат, має загальну площу 53,0 кв.м., житлову площу 38,2 кв.м. Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін (а. с. 60). Позивачки та їх представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити (а. с. 66 та на звороті). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 100 та на звороті), в якій не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що [PERSON] \~та [PERSON] на підставі свідоцтва про\~право власності\~на квартиру\~від 22\~жовтня 2002\~року №\~ [NUMBER] ,\~на праві\~спільної сумісної\~власності належить\~квартиру [ADDRESS] , із загальною площею 53.0 кв. м. (а. с. 47). Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано КП Бюро технічної інвентаризації м. Вугледар та записано в реєстрову книгу № 2/7 за реєстровим № 3170 від 05 грудня 2002 року (а. с. 48). З копії Договору про визнання часток у праві спільної сумісної власності від 30 грудня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2479 та посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Фортуною Т.О., убачається, що позивачки за домовленістю між собою визначили належні їм ідеальні частки:: [PERSON] належить 1/2 ідеальна частка квартири [ADDRESS] та [PERSON] належить 1/2 ідеальна частка квартири [ADDRESS] (а. с. 49-50). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області № 77762440 від 12 березня 2025 року [PERSON] (а. с. 55) було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, зокрема з тих підстав, що на виконання положень пункту 3 частини третьої статті 10 Закону, державним реєстратором було направлено відповідний запит до Вугледарської міської військової адміністрації, з проханням надати інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо) про зареєстровані речові права на нерухоме майно до 01 січня 2013 року, а саме, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на такий запит, Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області в листі за № 0.53/08-392/0/8-25 від 03.02.2025 року надала інформацію, що на теперішній час, населені пункти Вугледарської міської територіальної громади відносяться до територій тимчасової окупації, тому роботу ДРРПНМ на території громади не відновлено, а відповідний кваліфікований сертифікат відкритого ключа державного реєстратора речових прав виконавчого комітету Вугледарської міської ради є заблокованим. Тому, враховуючи вищевикладене Вугледарська міська військова адміністрація не має можливості надати інформацію, стосовно реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Місто Вугледар Донецької області відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, з 01 жовтня 2024 року відноситься до тимчасово окупованих рф територій України, а до цього, 3 24 лютого 2024 року по 30 вересня 2024 року відносилося до територій ведення бойових дій. Позивачі у позовній заяві зазначили про те, що з метою подальшої реалізації права власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором, вони звернулися до державного реєстратора із заявою для внесення відомостей про право власності. При цьому, суд враховує, що за загальновідомою інформацією на теперішній час на території м. Вугледар внаслідок бойових дій майже не залишилось вцілілих будинків, більшість будинків пошкоджені. 22 травня 2023 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України» № 2923-ІХ від 23 лютого 2023 року, яким, зокрема, визначено правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Механізм надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення» визначений Порядком надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року № 381. Так, пунктом 6 вищевказаного Порядку визначено, що компенсація надається виключно за умови, що відомості про право власності на пошкоджений об`єкт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У пункті 13 цього ж Порядку закріплено, що для отримання компенсації необхідно з урахуванням пункту 13-1 цього Порядку, серед іншого, переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису провести його реєстрацію. Механізм надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна та її використання відповідно до Закону України\~№ 2923-ІХ\~від 23\~лютого 2023\~року визначений Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 600. Так, у пункті 13 даного Порядку визначено, що отримувач компенсації здійснює відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~дії щодо державної реєстрації припинення права власності на знищений об`єкт нерухомого майна. Згідно з пунктом 24 вказаного Порядку, проведення виплат компенсації здійснюється за умови наявності відомостей щодо державної реєстрації припинення права власності на знищений об`єкт нерухомого майна, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, як для отримання компенсації для відновлення об`єктів нерухомого майна, так і для отримання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна необхідною є наявність інформації про об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В позовній заяві позивачі зазначають, що 22 січня 2025 року вони звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг у місті Фастів із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру №64680300, однак, 12 березня 2025 року отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77762440, мотивоване тим, що Бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності знаходиться на тимчасово окупованій території, що позбавляє можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності. Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст.\~10\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Однак, у зв`язку з не отриманням державним реєстратором відомостей реєстрів, автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації щодо права власності позивачів на квартиру, державним реєстратором прав на нерухоме майно Калантаєнко А.О., 12 березня 2025 року було прийнято рішення № 77762440 про відмову в проведенні реєстраційних дій (а. с. 55). Відповідно до вимог ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за приписами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачами у спорі про визнання права власності є власники - особа, які мають право власності на майно (тобто вже стали його власниками, а не намагаються ним стати через пред`явлення позову). Так, у роз`ясненнях, наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392\~ЦК вказано, що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Крім того, приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , однак на теперішній час їх право власності на цю квартиру не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та позивачі не можуть здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію їх права власності на квартиру, що позбавляє їх можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд або отримати компенсацію за пошкоджене чи знищене майно. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачі маючи правовстановлюючі документи на нерухоме майно, не можуть провести його державну реєстрацію, що в свою чергу, позбавляє їх можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд або для отримання компенсації за пошкоджене чи знищене майно, зокрема з тих підстав, що на теперішній час їх право власності на квартиру [ADDRESS] не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відтак вони не можуть здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію їх права власності на дану квартиру, зважаючи на те, що позивачі в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно для захисту свого порушеного права не можуть, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] , право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 55.45 кв. м., житловою площею 38,2 кв. м. за кожною, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved