Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

24 березня 2025 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява, в якій ТОВ «Факторинг Партнерс» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором №3813616 від 29.03.2021 року у розмірі 60550,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №3813616 від 29.03.2021. Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 14 000 грн 00 коп. Однак взяті на себе зобов`язання згідно з договором відповідач належним чином не виконав. 26.07.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" передало (відступило), а ТОВ "Факторинг Партнерс" прийняло належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло права грошової вимоги до відповідача в в розмірі 60 550, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 45150 грн 00 коп та заборгованість за комісіями в розмірі 1400, 00 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Від представника відповідача адвоката Василець М.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій вона просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. Досліджені розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначений розмір ТОВ «Факторинг фінанс» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за договором включає період, який виходить за межі строку кредитування. Як вбачається з договору № 3813616 від 29.03.2021 року, сторони обумовили строк кредиту: 15 днів, тобто до 13.04.2021 року. Загальні витрати за кредитом 18 550,00 грн., враховуючи комісію у розмірі 1 400,00 грн. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 3 150,00 грн. за період з 29.03.2021 по 13.04.2021, виходячи з розрахунку: 14 000 грн (тіло кредиту) х 1,5 % (відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) х 15 днів (строк позики). Крім того, договором № 3813616 та графіком платежів передбачена сума до повернення 17 150,00 грн., а також комісія 1 400,00 грн, але ж ніяк не 60 550,00 грн., як просить Позивач. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору передбачено проценти за користування кредитом: 3 150,00 грн. які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. При цьому, як вбачається з договору, п.1.3. сторони погодили, що кредит надається строком на 15 днів з 29.03.2021 до 13.04.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 15 днів, починаючи з дня укладення договору. Таким чином, оскільки договором визначено проценти за користування кредитом в розмірі 3 150,00 грн (п. 1.5.2), а тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Дійсно, відповідно до п.2.3.1 Кредитного договору № 3813616 від 29.03.2021 позичальник може збільшити строк кредитування на 3, 7 або 15 днів шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 13.04.2021. Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 13.04.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені ТОВ «Факторинг фінанс» вимоги в частині стягнення з Відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними та задоволенню не підлягають. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 60 550,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 14 000,00 грн. за договором № 3813616, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі посилаючись на те, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. Спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від Відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Відтак, враховуючи все вищезазначене в сукупності, є всі належні правові підстави вважати, що включення до тексту Кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії від позивача є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, що склалися між позивачем та відповідачем. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому подав одночасно з позовом клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, судом встановлені наступні обставини. Між ТОВ "Мілоан" та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №3813616 від 29.03.2021, копія якого досліджена у судовому засіданні. Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 14 000 грн 00 коп., строком користування на 15 днів, з 29.03.2021 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 13.04.2021 року. За змістом п. 6.1., п. 7.1 Договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладання ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання на наслідки (п.6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору). Відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.2, 1.6 Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути кредит до 13.04.2021 року і сплатити проценти за користування кредитом. Загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування (тіла) кредиту) складають 4550 грн в грошовому виразі та 791.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна) реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 18 550 грн. Проценти за користуванням кредитом: 3150 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користуванням кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У відповідності до розділу 2 Договору: кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (пп.2.2.2). Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 Договору (пп.2.3.1.2). Анкета-заява на кредит №3813616 від 29.03.2021 містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві. Факт отримання відповідачем грошових коштів у сумі 14 000 грн. стверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється. відповідно до ч. 1\~ст.202 ЦК України, укладений між сторонами у справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормою\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі\~ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відомостями про щодення нарахування та погашення, розрахованими ТОВ «Мілоан» доводиться, що у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, внаслідок чого загальний розмір заборгованості становить 60 550, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 45150 грн 00 коп та заборгованість за комісіями в розмірі 1400, 00 грн. За вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦУК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості та на підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач до суду не подав, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, платежі відповідно до договору не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил передбачених ст.1049 ЦК України\~щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов вказаного кредитного договору. 26.07.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" передало (відступило), а ТОВ "Факторинг Партнерс" прийняло належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло права грошової вимоги до відповідача в в розмірі 60 550, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 45150 грн 00 коп та заборгованість за комісіями в розмірі 1400, 00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1\~статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Згідно з п.1 ч.1ст. 512\~ЦК України, підставою\~заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 513 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Докази набуття прав нового кредитора у зобов`язанні передбачені\~статтею 517 ЦК України, згідно якої первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ст.1077,1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення ТОВ "Факторинг партнерс" права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив погашення кредитної заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ "Факторинг партнерс" за договором про споживчий кредит №3813616 від 29.03.2021. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які свідчать про порушення відповідачем зобов`язань за договором про споживчий кредит №3813616 від 29.03.2021, у зв`язку з чим в останнього утворилася заборгованість в розмірі 60 550, 00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 45150 грн 00 коп та заборгованість за комісіями в розмірі 1400, 00 грн. Доводи представника відповідача про подвійний стандарт оцінки позивачем дій відповідача (одночасно як правомірні та неправомірні) є безпідставними. Доводячи таку позицію представник відповідача посилається на те, що до відповідача одночасно застосовується умови договору про стягнення відсотків за користування кредитом та положення ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення боржником своїх зобов`язань. Проте, такі доводи є безпідставними, оскільки позивач стягує лише плату за користування кредитом, як у межах строку кредитування за період з 29.03.2021 до 13.04.2021 так і у межах строку пролонгації такого договору за період з 14.04.2021 до 12.06.2021. Вимог про стягнення з відповідача відсотків, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не пред`являв до відповідача. Нарахування відсотків за користування кредитом відповідачу у більшому розмірі на рівні стандартної (базової) ставки - 5% від фактичного залишку за кожен день користування у періоді пролонгації договору, передбачено умовами п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит, та не суперечить умовам цього договору передбаченим п. 1.2, 1.5.2, в частині застосування процентної ставки у розмірі 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування у періоді строку кредитування. Крім того, враховуючи, що п. 2.3.1.2. договору про споживчий кредит передбачено продовження строку кредитування кредитними коштами кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу строку кредитування, а також те, що відповідач [PERSON] не повернув кредиту у строк кредитування, суд доходить висновку, що строк кредитування був пролонгований до 12.06.2021, а отже всупереч доводам представника відповідача позивачем не нараховувались проценти користування кредитом поза межами такого строку. Також безпідставними є доводи представника відповідача про наявність підстав для зменшення процентів річних за користування кредитом. Як підставу такої позиції, представник відповідача зазначає висновок Верховного Суду у справі № 902/417/18, викладеному у постанові від 18.03.2020. Проте, така позиція Верховного Суду не є релевантною у врегулюванні спірних відносин, які виникли між позивачем та відповідачем у цій справі, оскільки у свої постанові Верховний Суд дійшов висновку про можливість судом за певних умов зменшити загальний розмір процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Проте, суд звертає увагу, що позивач стягує лише проценти за користування кредитом, а не проценти як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Розглядаючи доводи представника відповідача про безпідставність нарахуванням позивачем комісії суд бере до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, за змістом якої включення до тексту Кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії від позивача є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, що склалися між Позивачем та Відповідачем. Таким чином, доводи представника відповідача у цій частині також безпідставні. Відповідно до положень частини першої\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому заявлені вимоги підлягають до задоволення. Стосовно вимоги про стягнення 9 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У частині восьмій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договір про надання правової допомоги від 02.07.2024 №02-07/2024, заявку про надання юридичної допомоги №572 від 01.02.2025, витяг з акту №5 від 28.02.2025, та прайс-лист від 01.11.2023 року. Представник відповідача заперечила проти стягнення витрат на правничу допомогу з підстав співмірності та недоведеності надання такої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг партнерс», підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 2000 грн. Враховуючи положення\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Outcome: approved