Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області 13.09.2024 звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 доларів США щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 1078,19 доларів США. В обґрунтування позову зазначено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22.12.2015. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Фінансова допомога від відповідача на утримання дитини надходить рідко, має мінливий характер, її не вистачає на забезпечення ключових потреб дитини. Позивач самостійно утримує дитину, надає суду розрахунок витрат на дитину за 1 календарний місяць у розмірі 79914,97 грн. Крім того позивач зазначає, що дитині потрібно проходити дороговартісне лікування з ортодонтії, загальна сума оплати за лікування становить 88000 гривень, що є додатковими витратами на утримання дитини. 13.09.2024 року Ірпінським міським судом Київської області було здійснено запит до Центр надання адміністративних послуг м. Харкова про реєстрацію місця проживання [PERSON] 13.01.2025 року Ірпінським міським судом Київської області було повторно здійснено запит до Департаменту реєстрації Харківської міської ради. До суду 21.01.2025 року до суду надійшла інформаціяДепартаменту реєстрації Харківської міської ради, яку 31.01.2025 року було передано судді, що не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) [PERSON] . 05 лютого 2025 року ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. на підставі ч. 10\~ст. 187 ЦПК України\~постановлено подальший виклик відповідача у справі здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Сторони у встановлений законом строк заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін не подали, відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився. Згідно зі ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, постановив вважати можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року. Під час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження якої вказано позивачку та відповідача. Згідно зі змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням визначених законом способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину і щодо права присудження аліментів за рішенням суду того із батьків, з ким проживає дитина, суд наголошує на рівності обов`язків обох батьків в питаннях утримання таких дітей. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо питань утримання дитини, яка проживає з позивачем, а відповідач матеріальної допомоги в достатньому розмірі не надає, тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суду не надано докази щодо стану здоров`я та матеріального становища відповідача, наявності чи відсутності на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини або батьків, наявності на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав тощо. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Колегія суддів\~Касаційного цивільного\~суду Верховного\~суду у\~постанові від 18.09.2019 у справі № 522/4045/13-ц зазначила, що оскільки відповідач отримував заробітну плату в валюті, то й заборгованість по аліментам належить стягнути саме в тій валюті, в якій була виплачена заробітна плата. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 доларів США, проте будь-яких відомостей щодо розміру заробітку відповідача суду не надано, також відсутні відомості щодо валюти, у якій відповідач отримує заробітну плату. Отже, враховуючи обставини справи, потреби дитини, її стан здоров`я та вік, суд вважає, що позовну вимогу щодо стягнення аліментів слід задовольнити частково. Виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на користь позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з метою виконання батьком свого обов`язку по забезпеченню дитини, який на думку суду, буде достатнім і справедливим для її утримання, відповідатиме інтересам дитини, і водночас таким, що не порушить права та інтереси сторін, а також не поставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Щодо позовної\~вимоги про\~стягнення додаткових\~витрат на\~утримання дочки\~у розмірі\~1078,19\~доларів США суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини, можуть стягуватися наперед, або після фактичного понесення витрат. Згідно з планом лікування [PERSON] у ПП «Діамант Дент» від 06.09.2024 загальна орієнтовна вартість лікування складає 88000 грн, половина суми додаткових витрат становить 44400 грн. Враховуючи положення ст. 533 ЦК України, суд має право визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті згідно з курсом НБУ на день подання позовної заяви 13.09.2024, а саме 1 долар США = 41,2743 грн. Враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд, з урахуванням ст. 141 СК України, яка визначає рівність батьків щодо участі у вихованні дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, вважає необхідним наперед стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на неповнолітню дочку [PERSON] у розмірі 44400 гривень, грошовий еквівалент у доларах становить 1075,73 долари США (44400 грн / 41,2743). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за дві позовні вимоги майнового характеру у сумі 2422, 40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави, у зв`язку зі звільненням позивачки від його сплати при зверненні до суду із вказаним позовом.

Outcome: partial