Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

у жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 13 червня 2020 року між [PERSON] (далі за текстом - «Позивач»/«Позикодавець») та [PERSON] (далі за текстом - «Відповідач»/«Позичальник») було укладено Договір позики. Відповідно до п. 1 Договору позики, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч доларів США), надалі іменується «Позика», а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Відповідно до п.2 Договору позики, Позика в розмірі зазначеному в пункті 1 передана Позикодавцем Позичальнику до підписання даного договору готівкою. Відповідно до п. 3 Договору позики, Позика за цим Договором надається під 10% річних. Відсотки нараховуються щомісяця на суму залишку позики та сплачуються Позичальником Позикодавцю в гривні за середньозваженим комерційним курсом на картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.4 Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю всю суму позики не пізніше 31 грудня 2020 року. Відповідно до п.4 Договору позики, Повернення позики здійснюється в доларах США. В разі повернення позики в гривні, її еквівалентом є сума в доларах США. що розрахована за середньозваженим комерційним курсом на день оплати. Відповідно до п.6 Договору позики, Позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути позику, при цьому Позикодавець зобов`язаний прийняти дострокове виконання. Відповідно до п.9 Договору позики, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Відповідно до п. 11 Договору позики, Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Відповідно до п.12 Договору позики, Зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України. Відповідно до п.13 Договору позики, Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, цей Договір може бути достроково розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Відповідно до п.14 Договору позики, цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та передав Відповідачу Позику в розмірі 35 000,00 (тридцять тисяч доларів США) готівкою до підписання цього Договору Позики. Відповідно до умов Договору позики, Відповідач зобов`язався повернути Позику в розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч доларів США) до 31 грудня 2020 року. Разом з тим, в порушення своїх зобовязань, визначених в Договорі позики, Відповідач не повернув Позивачу 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч доларів США) до 31 грудня 2020 року. При цьому, Позивач та Відповідач не укладали Додаткові угоди та не вносили жодні зміни до Договору позики. Крім того, Позивач та Відповідач не укладали Додаткові угоди та не розривали Договір позики. Таким чином, Відповідач порушив свої зобов`язання за Договором позики та своєчасно не повернув Позивачу Позику в розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч доларів США). Отже, згідно умов Договору позики Відповідач отримав від Позивача Позику в розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч доларів США), яку у визначений договором строк не повернув, у зв`язку із чим за Відповідачем виникла заборгованість, яку Позивач просить стягнути з Відповідача. З врахуванням наведеного, просив Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики від 13 червня 2020 року у розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч доларів США), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 430,78 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять гривень 78 коп.) 21 жовтня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 22 жовтня 2024 року. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 26 листопада 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, - закрито; призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, право на надання суду відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з надходженням від представника відповідача до суду клопотання про відкладення судового засідання для надання можливості подання відповідачем відзиву на позову, судове засідання призначене на 25 березня 2025 року було відкладено. Станом на 19 травня 2025 року відзив на позовну заяву від представника відповідача до суду не надійшло. Крім того, будь - яких клопотань від відповідача та / або його представника, зокрема щодо відкладення розгляду справи, на адресу суду не надходило. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає можливим здійснити розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. 13 червня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 35 000 доларів США (позику), а Позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк (а.с. 14). Будь - яких заперечень щодо факту укладання вказаного договору, від учасників до суду станом на момент розгляду справи не надходило. Як вбачається з п.2 вказаного договору, позика в розмірі вказаному в п.1 договору передана позикодавцем позичальнику до підписання даного договору. Відповідно до п.3. договору позики, позика надається під 10% річних, відсотки за поточний місяць нараховуються на суму залишку позики на початок місяця та сплачуються позичальником позикодавцю щотижня по п`ятницях в гривні за середньозваженим комерційним курсом. Як вказано в п.4 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю всю суму позики не пізніше 31 грудня 2020 року, повернення позики здійснюється в доларах США; в разі повернення позики в гривні, її еквівалентом є сума в доларах США, що розрахована за середньозваженим комерційним курсом на день оплати. Інших доказів суду надано не було. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України у справі №6-50цс15 від 24 лютого 2016 року, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16. Також, у постанові Верховного Суду від 31 березня 2023 року (справа № 191/2151/20) вказано, що за своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який підтверджує, зокрема, і передачу відповідних грошових коштів у сумі 35 000 доларів США позивачем відповідачу. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим залишилась непогашена сума позики у розмірі 35 000 доларів. Доказів на спростування цього відповідачем надано суду не було. Також, суд враховує, що у рішенні від 16.01.2019 року (справа №373/2054/16-ц) Велика Палата Верховного Суду визнала можливість визначення грошового зобов`язання в іноземній валюті сторонами цивільно-правових угод, які виконуються на території України. Це дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент угоди в іноземній валюті та укладати договори позики в інших валютних одиницях, забезпечуючи таким чином широкі можливості в укладенні правочинів. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані кошти в іноземній валюті, та за відсутності будь-яких домовленостей між сторонами щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, то за умовами договору між сторонами, позичальник має зобов`язання повернути борг у іноземній валюті у визначеній договором / несплаченій сумі, і тому поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв». Висновки Верховного Суду з цього питання, визначаються в контексті сучасного розвитку цивільного законодавства та надають підтримку юридичної впевненості в укладанні та виконанні договорів позики в Україні. Відповідно до положень статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, у порушення умов договору позики, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання відповідач за договором позики від 13 червня 2020 року, укладеним між позивачем та відповідачем, у повному обсязі не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 35 000 доларів США. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 14 430,78 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 20.10.2024 року, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 14 430,78 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved