Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту, в якому позивач просив: Зобов`язати Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ - 41405348) зняти арешт з квартиру [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ - 41405348), на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 49359223, виданий 26.11.2015 року, реєстраційний номер обтяження: 12446991. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] , на праві приватної спільної сумісної власності є власником 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Також власниками вказаної квартири в рівних частках є її: мати - [PERSON] ( [PERSON] ), яка померла [INFO] , бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 29.03.2007 року прізвище чоловіка [PERSON] змінила на дівоче прізвище [PERSON] . Право власності було набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядженням від 23.03.2020 року № 290495. Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті рідних, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Відповідно до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт на все майно [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] (реєстраційний номер обтяження 12446991), на квартиру [ADDRESS] накладений постановою 49359223 від 26.11 2015 року Суворовським ВДВС ГТУЮ в Одеській області. 28.10.2024року позивач звернулась до начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна з квартиру [ADDRESS] у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] ( [PERSON] ) , але отримала відмову з підстав того, що вона не явлється стороною виконавчого провадження для отримання інформації по виконавчим документам. Дані обставини стали підставою для звернення для суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2024 року, відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.03.2025р. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 28.05.2025р. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Надала до суду письмову заяву, яке міститься в матеріалах справи, в якому позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, також просила суд розгляд справи проводити за відсутності позивача. У судове засідання представник Суворовського відділу ДВС у м.Одесі ПМУЮ (м.Одеса) не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доказаним тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно зареєстроване у реєстровій книзі під №12-41910 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/3 кожній, належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.3). [PERSON] [INFO] померла [INFO] про що Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зроблений актовий запис №1907 відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] (арк.с.8) [PERSON] [INFO] померла [INFO] про що Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зроблений актовий запис №1252 відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] (арк.с.9) [PERSON] змінила прізвище на ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.11) [PERSON] змінила прізвище на ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.13) Відповідно до відповіді №168371 від 06.11.2024 головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченко Я. на все майно [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] (реєстраційний номер обтяження 12446991), на квартиру [ADDRESS] накладений арешт постановою 49359223 від 26.11 2015 року Суворовським ВДВС ГТУЮ в Одеській області. Судом встановлено, в матеріалах справи відсутня копія постанови № 49359223 від 26.11 2015 року яка видана Суворовським ВДВС ГТУЮ в Одеській області. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні письмові відомості ( відомості про погашення боргу) що є підставою для зняття арешту з майна боржника саме у [PERSON] , а також в матеріалах справи відсутні інші письмові відомості відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9)підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.ч.1,2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). При таких\~обставинах позовні\~вимоги \~ [PERSON] \~до Суворовського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Одеса Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Одеса)\~про зняття\~арешту \~ не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed