Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2016 року, що підтверджується актовим записом № 20, складеним у той же день виконавчим комітетом Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області. У шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час дитина проживає разом з матір`ю позивачкою, яка забезпечує її повне матеріальне утримання. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо. У провадженні Косівського районного суду перебуває цивільна справа № 347/777/25 про розірвання вказаного шлюбу. Відповідач свого обов`язку приймати участь в утриманні дитини, передбаченого ст.180 СК України, добровільно не виконує, а позивачці чим далі важче утримувати дитину тільки за власні кошти. На прохання надавати допомогу відповідач не реагує. А тому, позивач змушена звернутися до суду про визначення та примусове стягнення з відповідача необхідних коштів. Відповідач немає постійного місця праці, а тому його заробіток є мінливим і нерегулярним. Отже визначення розміру аліментів у частці від його заробітку є неможливим. Виходячи з положень ст.ст. 182, 184 СК України розмір сплати відповідачем аліментів на дитину належить визначити у твердій грошовій сумі в залежності від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» ( з 01.01.2025р. прожитковий мінімум дитини віком від 6 до 18 років складає 3196 грн.), але не менше ніж 50 відсотків цього прожиткового мінімуму. Законом передбачений батьківський обов`язок матеріально утримувати малолітніх дітей, тому заявниця бажає офіційного оформлення стягнення з боржника аліментів на утримання малолітніх дітей. Позивач у судове засідання не з`явилася, у поданій позовній заяві позивач зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце його проведення. Причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомленим про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 26.05.2025 року про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі обставини: У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2016 року. Даний факт підтверджується актовим записом цивільного стану № 20, складеним того ж дня у виконавчому комітеті Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с. 7). У зазначеному шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 1 лютого 2017 року (а.с. 6), батьком дитини зазначений [PERSON] , який є відповідачем у цій справі. Таким чином, судом підтверджено існування шлюбних відносин між сторонами та факт народження у цьому шлюбі дитини, що має юридичне значення для вирішення спору по суті. Факт проживання та утримання позивачкою неповнолітніх дітей відповідачем не заперечується, відзиву останнім на позовну заяву не подано. Згідно ст.\~141\~СК України\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1,2\~ст.184\~СК України\~визначено,\~що суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме: - дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved