Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просила: - розірвати шлюб, який укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований 29 вересня 2007 року, Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №353. Позивач зазначає, що фактично з 2015 року, з відповідачем припинили шлюбні відносини та почуття поваги один до одного, внаслідок чого наше подальше спільне життя із збереження шлюбу суперечить як моїм, так і його інтересам. За наведених обставин наш з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство ми не ведемо.Вважаю, що у даних обставинах примирення з відповідачем та збереження нашої сім?ї є неможливим. Сім?я фактично розпалась. Ухвалою суду від 24.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 29 вересня 2007 Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №353 між сторонами було зареєстровано шлюб. Позивач стверджує, що через різні погляди на шлюб та сімейне життя між сторонами втратилось почуття взаєморозуміння та любові, фактично шлюбних відносин сторони не підтримують і з 2015 року проживають окремо. Як визначено в ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, аналізуючи вищевказані норми СК України зауважує, що в Україні гарантується право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд встановив, що позивач стверджує, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме його інтересам, а примирення та подальше спільне життя подружжя неможливе. Отже, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання шлюбу, який укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований 29 вересня 2007 Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №353, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат враховує, що позивач у позовній заяві просив залишити їх за собою.

Outcome: approved