Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її свекра [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її свекор [PERSON] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті її свекра [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з земельної ділянки загальною площею 3,2152 га, право власності на яку підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 759493. Земельна ділянка розташована на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] , крім неї, немає. З огляду на дві втрати в її житті позивач тривалий час знаходилася в подавленому стані та не могла прийти до тями, стан її здоров`я постійно погіршувався, що й призвело до пропуску встановленого строку для прийняття спадщини. Згідно ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.02.2025 справу направлено за підсудністю до Борзнянського районного суду Чернігівської області. Справа надійшла до Борзнянського районного суду Чернігівської області 24.03.2025. Згідно ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25.03.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та надав відповідачу та третій особі строк на подання відзиву на позов. Цією ж ухвалою суд зробив запити до Борзнянської державної нотаріальної контори та Другої Чернігівської нотаріальної контори щодо подання заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно. 31.03.2025 від представника відповідача Ніжинської міської ради Чернігівської області Бережняк О.О., до суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. Водночас звернуто увагу суду на те, що спадкодавець [PERSON] помер у с. Плиски. Крім того, земельна ділянка, яка входить до спадкового майна, розташована в с. Плиски Ніжинського району Чернігівської області. А тому Ніжинська міська рада є неналежним відповідачем, яким повинна бути Плисківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області у відповідності до ст. 1221 ЦК України. Третя особа правом на подання відзиву не скористалася, із заявами до суду не зверталася. 02.04.2025 від Другої чернігівської нотаріальної контори до суду надійшла відповідь на запит, згідно якої спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. У той же день від Борзнянської державної нотаріальної контори до суду надійшла відповідь на запит, згідно якої після померлого [INFO] [PERSON] заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини не подавались. 10.04.2025 від Другої Ніжинської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. При винесення рішення покладається на розсуд суду. У підготовчому судовому засіданні, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд роз`яснив представнику позивача вимоги щодо залучення належного відповідача, а також роз`яснив процесуальні наслідки не залучення належного відповідача у справі, на що представник позивача зазначив про відсутність підстав для залучення іншого чи заміну відповідача. Згідно ухвали від 21.04.2025 суд закрив підготовче судове засідання та справу призначив до розгляду в судовому засіданні на 20.05.2025. У судовому засіданні представник позивача надала аналогічні пояснення, викладені у позовній заяві. З жодними клопотаннями до суду не звертався. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , який є свекром позивача, помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). [PERSON] , який є чоловіком позивача, помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно відповіді Борзнянської державної нотаріальної контори після смерті [INFO] [PERSON] заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини не подавались. Відповідно до відповіді Другої чернігівської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. За життя [PERSON] отримав право власності на земельну ділянку загальною площею 3,2152 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 759493. Інші спадкоємці не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] . Після смерті її свекра [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яка складається з земельної ділянки загальною площею 3,2152 га, право власності на яку підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 759493. Як убачається з державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 759493 земельна ділянка, яка входить до спадкової маси, розташована на території Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див. наприклад, ВС/КЦС у справі № 352/382/18 від 30 квітня 2020 року, від 03.10.2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 03.05.2020 року у справі № 736/1432/20). Відповідно до ст.ст. 2, 4\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~48\~ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як убачається зі змісту ст.ст. 51, 175\~ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.\~51\~ЦПК України та, з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Таким чином суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст.\~189\~ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. При цьому, статтею 51\~ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом ст.\~51\~ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Як було зазначено вище, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У даній справі позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Звертаючись до суду з позовом, позивач визначив як відповідача Ніжинську міську раду. Разом із цим, у даній справі, Ніжинська міська рада є неналежним відповідачем, у неї відсутня належна цивільна процесуальна правоздатність, оскільки у даній справі спадщина відкрита на території Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від\~12\~червня 2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З аналізу положень ст. 13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц). Аналогічні за\~смислом висновки\~містяться у\~постановах ВС\~від 17\~травня 2021\~року у\~справі №\~309/2340/15-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 згідно яких незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Водночас позивач всупереч вимогам ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії. Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Ніжинської міської ради, яка є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed