Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

23.11.2023\~позивачі [PERSON] \~та [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовною заявою\~до [PERSON] , Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на частину житлового будинку та частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] помер [PERSON] . Вказали, що за життя померлий набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 5323485000:00:001:0374, 5323485001:01:001:1239, 5323485001:01:001:1238 та житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі у встановленому законом порядку звернулися до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцв про право на спадщину, однак їм було відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказане майно. Просили визнати за ними право власності за кожною на 1/3 частини земельних ділянок та на 1/12 частину житлового будинку. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2024 року провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.02.2024 зупинено провадження в цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, до залучення до участі у справі правонаступника. Ухвалою Новосанжарського\~районного суду\~Полтавської області\~від 03\~грудня 2024\~року поновлено провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступників відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] . 10.02.2025 до суду звернулася [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л. І. про визнання права власності на частину житлового будинку та частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовної заяви вказала, що померлий [INFO] [PERSON] мав право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] та за життя із відповідною заявою звертався до нотаріуса, а тому [PERSON] на цей час має право на частку батька. Ухвалою Новосанжарського\~районного суду\~Полтавської області\~від 20 березня 2025\~року поновлено [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] строк для подання зустрічної позовної заяви. \~Зустрічну позовну заяву [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л. І. про визнання права власності на частину житлового будинку та частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Новосанжарського\~районного\~суду\~Полтавської області\~від\~17\~квітня 2025\~рокупідготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Плішкін Ю.С. просив задовольнити первісний позов [PERSON] , [PERSON] та просив визнати за ними право власності на спірне спадкове майно по 1/3 частині. В обгрунтування первісного позову пояснення надав аналогічні, викладеним у позовні заяві. Вказав, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем за зустрічним позовом невірно розраховано частку у праві на спадщину. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Стороженко С.В. просила задовольнити зустрічний позов [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] та визнати за ним право власності на спірне спадкове майно у розмірі 1/3 частини спірних земельних ділянок та на 1/12 чпстину житлового будинку. В обгрунтування зустрічного позову пояснення надала аналогічні, викладеним у зустрічній позовні заяві. Щодо задоволення первісного позову не заперечувала. Законний представник [PERSON] [PERSON] підтримала думку адвоката Стороженко С.В. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ПЛ № 011162, виданого 03 вересня 1997 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113, [PERSON] на підставі 16 сесії 22 скликання Старосанжарської сільської Ради народних депутатів від 29 серпня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,28 га, яка розташована у с. Старі Санжари для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, з яких: 0,15 ріллі, 0,07 багаторічні насадження, 0,06 під будівлями, лісами, та іншими угіддями (а.с. 7 т. 1). Відповідно до\~витягу з\~Державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку\~№ НВ-\~5600274082023,\~земельна ділянка\~з кадастровим\~номером 5323485001:01:001:1239\~площею 0,1500\~га,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~цільове призначення\~якої для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~належить [PERSON] .\~Документ,\~який є\~підставою для\~виникнення права\~ рішення\~16\~сесісї 22\~скликання органу\~місцевого самоврядування\~Старосанжарської сільської\~ради від\~29.08.1997.\~Документ,\~що посвідчує\~право \~державний акт\~серії [NUMBER] від 03.09.1997 (а.с. 8-9 т. 1). Відповідно до\~витягу з\~Державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку\~№ НВ-\~3500263022023,\~земельна ділянка\~з кадастровим\~номером 5323485001:01:001:1238\~площею 0,1335\~га,\~розташована у\~с.\~Старі Санжари\~Полтавського району\~Полтавської області,\~цільове призначення\~якої для\~ведення особистого\~селянського господарства\~належить [PERSON] .\~Документ,\~який є\~підставою для\~виникнення права\~ рішення\~16\~сесісї 22\~скликання органу\~місцевого самоврядування\~Старосанжарської сільської\~ради від\~29.08.1997.\~Документ,\~що посвідчує\~право \~державний акт\~серії [NUMBER] від 03.09.1997 (а.с. 10-11 т. 1). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ПЛ № 179559, виданого 19 грудня 2005 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010554100165, [PERSON] на підставі розпорядження голови Новосанжарської районної державної адміністрації № 765 від 29.12.2002 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5323485000-00-001-0374 площею 2,680 га, яка розташована на території Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 18 т. 1). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину на житловий будинок від 17.10.2003 виконавчий комітет Старосанжарської сільської ради посвідчив, що об`єкт по [ADDRESS] належить на праві приватної власності по частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та в цілому складається з одного житлового будинку з господарським будівлями. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Старосанжарської сільської ради від 24.09.2003 за № 10. Вказаний в цьому документі будинок зареєстрований Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та записаний у реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 274 17.10.2003 (а.с. 29 т. 1). Відповідно до повідомлення приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 11604 від 27.10.2023, за [PERSON] в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 274 зареєстровано право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30 т. 1). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, реєстраційний номер ТІ01:б402-2684-3787-4622, інвентаризаційна справа № 401, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, б, сараю В, гаражу - Г, погрібу вхідного Д, вбиральні, Е, навісу, літнього душу, колодязя питного - № 1, огорожі № 2, воріт огорожі № 3. На веранду літ «а1» - веренда № 1-9 площею 9,0 кв. м. та прибудову літ «а2» - топкову № 1-8 площею 4,8 кв. м. не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с. 33-38 т. 1). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис № 178 (а.с. 22 т. 1). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , 30.04.1972 Решетняківським ЗАГС Новосанжарського району Полтавської області було зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] , 1947 року народження та [PERSON] , 1949 року народження, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 28 т. 1). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та повним витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043770920, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 9, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 210 т. 1, 13-14 т. 2). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 4, батьком вказаний [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 25 т. 1). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , 03 жовтня 1992 року міським Палацом шлюбів було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1946. Після реєстрації шлюб прізвище нареченої « [PERSON] » (а.с. 26 т. 1). Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 100 від 20.05.2022, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та на дату його смерті [INFO] в господарсті були зареєстровані: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] онук (а.с. 27\~т. 1). Відповідно до довідки про місце реєстрації особи виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 117 від 16.04.2019, місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 03.12.1999 (а.с. 211-зворот т. 1, а.с. 47 т. 2). За даними спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 87/2022. Із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого [PERSON] та дружина [PERSON] . Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Крім цього,\~спадкоємцем є\~ [PERSON] \~син померлого (а.с. 202-222 т. 1). Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу П`ятенко Л.І. № 193/02-31 від 15.03.2023 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно, оскільки не надано правовстановлюючих документів (а.с. 215 т. 1). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу П`ятенко Л.І., зареєстрованих у реєстрі за № 851 та № 853, спадкоємцями по 1/3 частці зазначеного у цих свідоцтвах майна [PERSON] , 1947 року народження, який помер [INFO] є дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсацією. Свідоцтва про право на спадщину по 1/3 частці видані на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку частку ще не видано (а.с. 219, 220-зворот т. 1). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис № 31 (а.с. 6 т. 2). За даними спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 40/2024. Із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого [PERSON] , мати [PERSON] та син [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] . Поряд з цим, в подальшому [PERSON] відкликала заяву про прийняття спадщини та відмовилась від належної їй частки у спадщині з будь-яких підстав на користь [PERSON] . Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило (а.с. 3-77 т. 2). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043770604 [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 216, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 8-9, 42-зворот т. 2). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043770538 та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 981, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 4-зворот 5, 160 т. 2). Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на інше майно, яке не є предметом спору та належало померлому [INFO] [PERSON] його спадкоємцям: сину [PERSON] на 2/3 часки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась мати спадкодавця [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частку у спадщині (а.с. 68-зворот, 70, 75 т. 2). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Рой Т.В. , 08.12.2023 відкрито спадкову справу № 40/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцями є: син [PERSON] , [INFO] ( у тому числі з урахуванням частки у спадщині від якої відмовилася мати спадкодавця [PERSON] , на користь сина спадкодавця [PERSON] , [INFO] ); син [PERSON] , [INFO] . Інформація про інших спадкоємців станом на 24.01.2025 відсутня (а.с. 77 т. 2). Щодо визнання права власності на земельні ділянки. Згідно із частиною першою\~статті 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з положеннями\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до змісту статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку (ВС/КЦС № 343/1048/17 від 18.03.19р.). До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття\~спадщини є\~останнє місце\~проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст. 1221 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за\~законом\~одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за\~законом\~мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). За правилами частини першої\~статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1270 ЦК України, визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України,\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За правилами ч. 1, 6\~статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За змістом\~положень статті\~1278\~ЦК України\~частки кожного\~спадкоємця у\~спадщині є\~рівними,\~якщо спадкодавець\~у заповіті\~сам не\~розподілив спадщину\~між ними. Статтею 1296 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55\~Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. З урахуванням зазначених положень закону, а також на підставі досліджених доказів суд дійшов висновків про те, що [PERSON] та [PERSON] , а також померлий [INFO] [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та які прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Так, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини протягом визначеного законом строку. В свою чергу, [PERSON] , син спадкодавця прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та неподанням заяви про відмову від її прийняття протягом строку, визначеного законом. Інші спадкоємці відсутні. Таким чином, за правилами ч. 1 ст. 1278 ЦК України кожен із вищевказаних спадкоємців має право на спадкування 1/3 частини спадкового майна. Також судом встановлено, що спірні земельні ділянки на підставі державного акта серії І-ПЛ № 011162 від 03.09.1997 та державного акта серії ПЛ № 179559 від 19.12.2005 на праві власності належали померлому спадкодавцю, відтак вони увійшли до спадкової маси. При цьому, [PERSON] та [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ці земельні ділянки, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. В свою чергу, спадкоємець [PERSON] , прийнявши спадщину, не оформив своїх спадкових прав на спірне нерухоме майно та не отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд враховує,\~що відповідно\~до положень\~ст.\~1297\~ЦК України\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~у складі\~якої є\~майно та/або\~майнові права,\~які обтяжені,\~та/або\~нерухоме майно\~та інше\~майно,\~щодо якого\~здійснюється державна\~реєстрація,\~зобов`язаний звернутися\~до нотаріуса\~або в\~сільських населених\~пунктах -\~до уповноваженої\~на це\~посадової особи\~відповідного органу\~місцевого самоврядування\~за видачею\~йому свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на таке\~майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Разом з\~тим,\~статтею 67\~Закону України\~«Про нотаріат»\~визначено,\~що свідоцтво\~про право\~на спадщину\~видається після\~спливу строку\~для прийняття\~спадщини. В той же час видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Таким чином, аналіз наведених у цьому рішенні норм права дає підстави для висновку про те, що неоформлення спадкоємцем [PERSON] своїх спадкових прав після смерті батька не позбавляє його права на спадщину, яку він прийняв у встановленому законом порядку. В свою чергу, це право увійшло до складу спадщини після його смерті. Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями за законом майна померлого [PERSON] у рівних частках є троє спадкоємців: його сини [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , а також мати померлого- [PERSON] . В свою чергу, остання відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . Отже, майно, яке входить до спадкової маси розподіляється між двома спадкоємцями- синами померлого у таких частках: [PERSON] - 2/3 частини, а неповнолітньому [PERSON] - 1/3 частина. З наведеного слідує, що 1/3 частина земельних ділянок, які після смерті батька успадкував [PERSON] розподіляється між його синами у таких частках: [PERSON] - 2/9 частини, а [PERSON] - 1/9 частина. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на спростування висновків суду щодо складу майна, яке увійшло до спадкової маси, кількості спадкоємців та визначення часток у праві на спадщину. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що судом на підставі сукупності наданих доказів достовірно встановлено факт належності спадкодавцеві [PERSON] на праві власності спірного нерухомого майна, спадкоємці у встановленому законом порядку прийняли спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , однак позбавлені можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними по 1/3 частці права власності на вказані земельні ділянкі. Разом з цим, враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , прийняв спадщину після смерті батька, однак не отримав свідоцтва про право на спадщину, спадкоємцями успадкованої ним 1/ 3 частини майна є його сини- [PERSON] у розмірі 2/9 частини та [PERSON] у розмірі 1/9 частини. Таким чином зустрічна позовна заява [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] в частині визнання права власності на спірні земельнки ділянки підлягає частковому задоволенню. Щодо визання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями. Згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18). Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися органами державного архітектурно-будівельного контролю. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що згідно з Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 року за № 158, зареєстрованого в МЮ України 28.08.2018 року за № 976/32428 -для об`єктів збудованих (без оформлення дозвільних документів) у період з 05.08.1992 до 09.04.2015, право власності оформляється за спрощеною процедурою шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію, згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик. Верховним Судому постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності. Відповідно до пункту 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва Українивід 22 липня 2009 року № 295, які були чинними в Україні із 01 січня 2010 року: -реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників; -прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Звертаючись до суду з позивачі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом просили визнати за ними право власності в порядку спадкування на майно, яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , зокрема, на частину житлового будинку, в складі якого здійснено відповідні прибудови. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 30 т. 1), станом на 17 жовтня 2003 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , складався із: - житлового будинку А-1, 1973 року будівництва; - літньої кухні Б, б, 1973 року будівництва; - сараю Б1, 1973 року будівництва; - сараю б1, 1983 року будівництва; - навісу б2, 1991 року будівництва; - навісу б3, 1991 року будівництва; - погрібу вхідного В, 1976 року будівництва; - гаражу Г, 1991 року будівництва; - сараю Д, 1991 року будівництва; - вбиральні Е, 1991 року будівництва; - сараю Ж, 1991 року будівництва; - сараю З, 1991 року будівництва; - воріт огорожі № 1, 1980 року будівництва; - огорожі № 2, 1980 року будівництва; - колодязя питного № 3, 1973 року будівництва; - водогону № 4, 1990 року будівництва. Згідно з технічним паспортом (а.с. 33-38 т. 1) у 2010 році було здійснено будівництво веранди літ. «а1» - веранда № 1-9 площею 9,0 кв. м. та прибудови літ. «а2» - топкова № 1-8 площею 4,8 кв. м. без дозвільних документів. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас, матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення спадкодавця до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку. Інформація про наявність у спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутні. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись в порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Отже, вищезазначеними нормами права встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що домоволодіння, частину якого бажають успадкувати після смерті [PERSON] у 2010 році зазнало реконструкції внаслідок здійснення прибудови до будинку, споруджень, які істотним чином вплинули на його технічні характеристики, зокрема змінився розмір будівлі, площа будинку. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції, будівництва нового об`єкту, житловий будинок втратив тотожність із тим домоволодінням, на яке померлий [INFO] [PERSON] отримав право власності за свідоцтвом про право власності у 2003 році. За таких обставин, враховуючи той факт, що позивачами не доведено узаконення будівель спадкового домоволодіння, а суд не може підміняти орган, який наділений саме такими повноваженнями, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог як первісного так і зустрічного позову в частині визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial