Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

АТ "СЕНС БАНК" звернулось в Острозький районний суд Рівненської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 257495,85 грн. заборгованості за кредитним договором, витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову АТ "СЕНС БАНК" зазначає, що 24.07.2019 між АТ "Альфа Банк" (12.08.2022 змінило найменування на АТ "СЕНС БАНК") та [PERSON] було укладено кредитний договір №501166294, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит готівкою в розмірі 300000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,99% річних, строком на 48 місяців, а остання зобов`язалася повернути його в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі, але свої зобов`язання за цим договором виконала не належним чином, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором в розмірі 257495,85 грн. Ухвалою суду від 27.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачка правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов АТ "СЕНС БАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності та в разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце, розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву та заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачка не подала. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За погодженням представника позивача, оскільки відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 24.07.2019 [PERSON] звернулася до банку з пропозицією на укладення угоди про надання споживчого кредиту (офертою), яка того ж дня була прийнята (акцептована) ним. Відповідно до оферти на укладення угоди про надання кредиту №501166294, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24.07.2019, паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк", які підписані [PERSON] , остання отримала кредит в розмірі 300000 грн. строком на 48 місяців зі сплатою 19,99 % річних та 1,25 % від суми кредиту комісійної винагороди. Відповідно до меморіального ордеру №761627 від 24.07.2019, АТ "СЕНС БАНК" на рахунок [PERSON] здійснено переказ грошових коштів в розмірі 300000 грн. (призначення платежу надання кредиту за кредитним договором №501166294 від 24.07.2019). Таким чином, 24.07.2019 між АТ "Альфа Банк" (з 12.08.2022 АТ "СЕНС БАНК") та [PERSON] було укладено кредитний договір №501166294, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 300000 грн. на умовах повернення строковості та платності, шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідачки. Вказаним договором визначену дату повернення кредиту 24.07.2023. Будь-яких відомостей про можливість пролонгації вказаного договору позовна заява та додатки до неї не містять. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З виписки по рахунку [PERSON] за період 24.07.2019-30.10.2024 вбачається, що отримавши кредитні кошти відповідачка ними користувалася, в тому числі вносила кошти на погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредиту. З розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, вбачається, що станом на 24.10.2024 заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 257495,85 грн., в тому числі 124554,73 грн. - прострочене тіло кредиту, 36185,06 грн. - відсотки за користуванням кредитом, 96756,06 грн. - комісія за обслуговування кредиту. Відповідно до вказаного розрахунку у період з 24.07.2019 по 02.02.2022 (дата останнього внесення коштів на погашення кредиту) [PERSON] було сплачено 175445,27 грн. тіла кредиту, 78295,79 грн. відсотків за користування кредитом та 105743,94 грн. комісії за обслуговування кредиту. Крім того, з даного документу встановлено, що позивачем здійснювалося нарахування відсотків та комісії після закінчення строку договору (24.07.2023) та по січень 2024 року, що не відповідає умовам договору. Таким чином судом встановлено, що заборгованість [PERSON] перед АТ "СЕНС БАНК" за тілом кредиту дійсно становить 124554,73 грн. (300000 грн.-175445,27 грн.) Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "СЕНС БАНК" не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 124554,73 грн. Кредитним договором №501166294 від 24.07.2019 обумовлено строк кредиту 48 місяців та дату повернення кредиту - 24.07.2023. Доказів продовження строку кредитного договору суду не надано. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Оскільки борг по процентам за кредитним договором від 24.07.2019 на даний час [PERSON] не сплачений, доказів продовження строку кредитування суду не надано, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача 15133,23 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом з врахуванням строку дії договору та розмірі відсотків, сплачених відповідачкою (93429,02 грн. (відсотки нараховані позивачем в межах строку дії договору) 78295,79 грн. (відсотки сплачені [PERSON] )). Крім того при укладенні кредитного договору №501166294 від 24.07.2019 [PERSON] зобов`язалася сплачувати банку комісію за обслуговування кредиту в розмірі 1,25% від суми кредиту. Таким чином, в межах строку кредитного договору відповідачкою повинно було вноситися по 3750 грн. комісії за обслуговування кредиту (загальна сума становить 180000 грн. (300000 грн.*1,25%*48 місяців). Як уже зазначалося, [PERSON] в період з 24.07.2019 по 24.07.2023 (строк кредитування) було сплачено банку 105743,94 грн. комісії за обслуговування кредиту. Таким чином, заборгованість [PERSON] за комісією становить 74256,06 грн. (180000 грн.-105743,94 грн.) Оскільки борг за комісією за обслуговування кредиту за кредитним договором від 24.07.2019 на даний час [PERSON] не сплачений, доказів продовження строку кредитування суду не надано, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача 74256,06 грн. заборгованості за комісіює за обслуговування кредиту. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №796118613 відповідачкою не оспорювався та те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку повністю не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2564,66 грн. Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наданих доказів вбачається, що 28.01.2025 між АТ "Сенс Банк" та адвокатським об`єднанням "СмартЛекс" було укладено договір про надання послуг №1006 та адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати клієнту необхідну правничу допомогу. Згідно п.3.1 договору, за надання послуг, що полягають у вчинення виконавцем дій, передбачених п.1.1.1 та п.1.1.2 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви до суду 375 грн., - за отримання рішення суду - 2258 грн., - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 20260,52 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа №905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа №922/2685/19), відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved