Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину будинку посилаючись на наступні обставини. 13 лютого 1993 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 89. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на [PERSON] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/18471/19) від 11 червня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. За період спільного проживання сторонами за спільні кошти 22 грудня 2000 року було придбано наступне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 26,4 кв.м., з надвірними спорудами. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 519 кв.м. Право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] .. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в БТІ 11 січня 2001 року. Згодом сторони здійснили прибудову до вказаного будинку, збільшивши його загальну площу, було виконано ремонт та сторони почали проживати у вказаному будинку. Також сторони побудували гараж, та інші надвірні споруди. Однак відповідач відмовляється оформлювати правовстановлюючі документи на фактично реконструйований будинок. Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами, але відповіді на них так і не отримав. Оскільки договір купівлі-продажу було оформлено саме на відповідача, то виконати вказані дії самостійно позивач не має можливості. На теперішній час відповідач чинить перешкоди позивачу у проживанні ним у вказаному будинку, а також не дає можливості користуватися гаражем та іншими надвірними спорудами. У добровільному порядку вирішити питання про розподіл спільно набутого майна відповідачка відмовляється. У грудні 2020 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача про визнання свого права, як співзабудовника, на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об?єкта незавершеного будівництва. У свою чергу в червні 2021 року відповідач звернулася до позивача з позовом, в якому просила суд визнати спірний будинок її особистою приватною власністю. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року (справа № 521/21379/20) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частину незавершеного будівництва задовольнив частково. Визнано право [PERSON] , як співзабудовника, на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об?єкта незавершеного будівництва, а саме, спірного житлового будинку. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на майно, що придбано під час перебування у шлюбі - відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.06.2023р. рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину незавершеного будівництва скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права, як співзабудовника, на частину збудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об?єкта незавершеного будівництва, відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Самочинною є житлова прибудова (літ. «А1»), збудована у 2006 році. Вказував, що з висновку експерта вбачається, що житловий будинок, придбаний сторонами за час шлюбу, є самостійним об?єктом і відповідно до вимог статей 60, 69 СК України може бути поділений між ними. Враховуючи викладене, позивач вважає, що первинний об?єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою [ADDRESS] , житловою площею 26,4 кв.м., з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 519 кв.в., що придбаний сторонами 22 грудня 2000 року у період шлюбу, не є самочинним будівництвом і в даному випадку позивач має право на визнання права власності на його частину. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , який складається з однієї кам?яної житлової будови, позначеної на схематичному плані літ. «А», житловою площею 26,4 кв.м., і надвірних споруд: «В», «Г», «Д» - сараїв, «Е»- душа, «Ж» - вбиральні, № 1, 2 - огородження, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 519 кв.м. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Відповідач звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на домоволодіння, в якому зазначала, що домоволодіння [ADDRESS] було придбано за її особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим просила визнати за нею право особистої приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його недоведеність. Відповідач та її представник свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти позову [PERSON] заперечували, оскільки вважають його необґрунтованим. Також просили застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] .. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 лютого 1993 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 89. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на [PERSON] . (т.1 а.с.12) Сторонами не заперечується, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/18471/19) від 11 червня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. (т.2 а.с.5-6) Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Фуфаєвою О.О., [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з одного кам?яного житлового будинку, позначеного на схематичному плані літ. «А», житловою площею 26,4 кв.м і надвірних споруд: літ. «В», «Г», «Д» - сараї, літ. «Е» - душ, літ. «Ж» - вбиральня, № 1-2 - огорожа, І- мостіння, що розташовані на земельній ділянці площею 519 кв.м.. (т.1 а.с.13) В подальшому сторони з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та відновного ремонту конструкцій житлового будинку, почали будівництво нового будинку, яке завершилося в 2006 році, однак вказаний будинок не було прийнято до експлуатації. У грудні\~2020\~року позивач\~звернувся до\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовом до\~відповідача про\~визнання свого\~права,\~як співзабудовника,\~на 1/2\~частину збудованого\~за час\~шлюбу,\~але не\~прийнятого в\~експлуатацію об?єкта\~незавершеного будівництва,\~а саме - одноповерхового житлового будинку літ.«A,A1», який складається з: - коридор - 8,5 кв.м; житлова кімната - 9,1 кв.м; житлова кімната - 17,3 кв.м; житлова кімната - 13,8 кв.м; коридор - 4,7 кв.м; житлова кімната - 9,8 кв.м; кухня - 14,1 кв.м; коридор - 9,1 кв.м; вбиральня - 2,8 кв.м; ванна кімната - 5,2 кв.м, загальною площею 94,4 кв.м, гаража літ. «3» - загальною площею 56,7 кв.м, сараю літ. «Л» - загальною площею 9,1 кв.м, вбиральні літ. «Ж» - загальною площею 1,0 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 519 кв.м за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу в червні 2021 року відповідач звернулась до позивача з позовом, в якому просила суд визнати спірний будинок її особистою приватною власністю. Рішенням Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~13\~вересня 2022\~року (справа\~№ 521/21379/20)\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права на\~частину незавершеного\~будівництва задовольнив\~частково.\~Визнано право\~ [PERSON] ,\~як співзабудовника,\~на 1/2\~частину збудованого\~за час\~шлюбу,\~але не\~прийнятого в\~експлуатацію об?єкта\~незавершеного будівництва,\~а саме - одноповерхового житлового будинку літ.«A,Al», який складається з: - коридор - 8,5 кв.м; житлова кімната - 9,1 кв.м; житлова кімната - 17,3 кв.м; житлова кімната - 13,8 кв.м; коридор - 4,7 кв.м; житлова кімната - 9,8 кв.м; кухня - 14,1 кв.м; коридор - 9,1 кв.м; вбиральня - 2,8 кв.м; ванна кімната - 5,2 кв.м, загальною площею 94,4 кв.м, гаража літ. «3» - загальною площею 56,7 кв.м, сараю літ. «Л» - загальною площею 9,1 кв.м, вбиральні літ. «Ж» - загальною площею 1,0 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 519 кв.м за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на майно, що придбано під час перебування у шлюбі відмовлено. (т.1 а.с.151-155) Постановою Одеського апеляційного суду від 05.06.2023р. рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину незавершеного будівництва скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права, як співзабудовника, на частину збудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об?єкта незавершеного будівництва, відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (т.1 а.с.156-161) Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.06.2023р. встановлено, що згідно з архівними матеріалами на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] з інвентаризаційної справи, які надані КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР в період з 2000 по 2008 роки з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та відновного ремонту конструкцій житлового будинку, виконані роботи по реконструкції житлового будинку літ «А» і господарських будівель. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 25 травня 2021 року, житловий будинок літ. «А» представлений наступним складом приміщень: коридор - 8,5 кв.м; житлова кімната - 9,1 кв.м; житлова кімната - 17,3 кв.м; житлова кімната - 13,8 кв.м; коридор - 4,7 кв.м; житлова кімната - 9,8 кв.м; кухня - 14,1 кв.м.; коридор - 9,1 кв.м.; туалет - 2,8 кв.м; ванна кімната - 5,2 кв.м загальною площею 94,4 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м, підсобною - 44,4 кв.м; гараж під літ. «З» - загальною площею 56,7 кв.м.; убиральня під літ. «Ж» - загальною площею 1,0 кв.м.; сарай під літ. «Л» - загальною площею 9,1 кв.м. У висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 652, складеному 07 вересня 2021 року, експертом зазначено, що гараж під літ. «З» та сарай під літ. «Л» побудовані в період з 2000 року по 2008 рік, відповідно до технічного паспорту від 20 березня 2008 року є самовільними спорудами, мають задовільний технічний стан. В матеріалах справи наявний вищевказаний висновок, з якого вбачається, що головною будівлею на присадибній ділянці є житловий одноповерховий кам`яний будинок літ. «А, А1» загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 50 кв.м. Також у цьому висновку встановлено, що приміщення, що розміщені в прибудові літ. «А1» під номерами 1-4 -13,8 кв.м; 1-5 - 4,7 кв.м; 1-6 - 9,8 кв.м; 1-7 - 14,1 кв.м.; 1-8 - 9,1 кв.м.; 1-9 - 2,8 кв.м; 1-10 - 5,2 кв.м згідно з матеріалами технічної інвентаризації від 2008р. є самовільними. (т.1 а.с.14-36) В судовому засіданні представником позивача було підтверджено, що в період шлюбу сторонами дійсно було добудовано гараж та збільшено площу житлового будинку. Таким чином, судом встановлено, що наразі житловий будинок збільшився за своєю загальною та житловою площею, однак реконструйований будинок не був введений в експлуатацію. Відповідно до пункту 1 розділу\~VII\~Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України\~цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності\~ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми\~СК України\~застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Частиною першою\~статті 24 КпШС України\~передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Відповідно до\~статті 25 КпШС України\~(чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружися або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Положеннями\~статті 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України). Відповідно до\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка\~\~є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об?єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності,\~а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей\~364,\~367 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, та Верховним Судом у постанові\~\~від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18. За змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним вважається\~будівництво жилого\~будинку,\~будівлі,\~споруди,\~іншого нерухомого\~майна,\~якщо вони\~збудовані на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~особі,\~яка здійснює\~будівництво,\~або відведена\~не для\~цієї мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи,\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотним порушенням\~будівельних норм\~і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга\~статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146. При цьому за змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №722/1882/16-ц. Представник позивача [PERSON] у позовній заяві просить визнати за ним право власності на частину будинку за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 26,4 кв.м., з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 519 кв.в., тобто у розмірах, які існували до реконструкції вказаного будинку. Сторонами не спростовано, що з часу будівництва добудовані приміщення та споруди є складовою об`єкта нерухомого майна, є самочинними та не можуть існувати як окремий об`єкт права власності. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі №243/5477/15-ц. Посилання представника позивача [PERSON] на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023р. у справі №511/2303/19 є безпідставними, оскільки у тій справі було встановлено, що у будинку здійснено ремонтно-будівельні роботи, які не відносяться до самочинного будівництва, а в даному випадку існують самочинно збудовані приміщення, які не введені до експлуатації, що підтвердили в судовому засіданні представник позивача, відповідач та її представник. Таким чином, з урахуванням того, що спірний житловий будинок було самочинно добудовано, внаслідок чого змінилася його площа, добудовані приміщення є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на частину спірного будинку задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~ \~Що стосується\~зустрічних позовних\~вимог [PERSON] \~про визнання права особистої приватної власності на домоволодіння суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначала, що спірний будинок було придбано нею за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] . Як встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 05.06.2023р. квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року, належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім?ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 21806 від 04 листопада 1997 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від себе особисто та від імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , продали квартиру за адресою: [ADDRESS] . За договором договору купівлі - продажу від 05.11.1997 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , яку в подальшому продала за договором купівлі продажу від 16.11.2000 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2000 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвою О.0., [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що власниками та продавцями квартири за адресою: [ADDRESS] були чотири члени сім?ї, а позивачем за об?єднаним позовом [PERSON] не надано суду жодних доказів, що кошти, які отримані з продажу зазначеної квартири передані саме їй для купівлі квартири [ADDRESS] . Не було надано таких доказів і при розгляді цієї справи. Одеським апеляційним судом було зазначено, що саме по собі посилання на те, що в результаті продажу 04.11.1997 року квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, на ім?я [PERSON] [INFO] придбано квартиру [ADDRESS] , та в подальшому, у зв?язку з продажем квартири [ADDRESS] , придбано будинок [ADDRESS] , не є достатнім фактом сплати [PERSON] особистих коштів за придбану у шлюбі як квартиру [ADDRESS] , так і будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні були допитана свідок [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , пояснила, що вона та її чоловік вирішили продати квартиру [ADDRESS] та придбати для [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За кошти, отримані від продажу трикімнатної квартири квартири [ADDRESS] , в сумі 17000дол. за 14500дол.США була придбана квартира [ADDRESS] для [PERSON] , яка в подальшому була відчужена та придбано будинок [ADDRESS] , за скільки сторони купили цей будинок, свідок не знає. Крім того, свідок не заперечувала, що [PERSON] працював мотористом, ремонтував машини, та сторони мали спільний бюджет. Відповідач [PERSON] також в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] також постійно працював, вони мали спільний дохід. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] була продана десь в 1997р., потім придбана квартира [ADDRESS] , а потім коли вказану квартиру продали, то купили будинок [ADDRESS] , однак назвати суму коштів, за які були відчужені квартири та придбано вказаний будинок свідок не змогла. Зазначений свідок зазначала, що вона позичала кошти сторонам для проведення ремонту у будинку [ADDRESS] , які їй повертали і [PERSON] і [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є доньками сторін, пояснили, що зі слів бабусі та дідуся їм відомо, що квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] була відчужена, потім придбана квартира [ADDRESS] , а потім коли вказану квартиру продали, то купили будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок був занедбаний, батько та мати багато працювали, позичали кошти та добудовували його, на що йшли кошти зі спільного бюджету. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є близькими родичами [PERSON] та є зацікавленими особами. Що стосується показань свідків [PERSON] та [PERSON] то на час придбання спірного будинку [PERSON] було 8 років, а [PERSON] 1 рік, а отже вказані свідки не можуть надати об`єктивні пояснення щодо обставин, які мають значення для справи. Таким чином, [PERSON] не додано достатніх доказів того, що спірний будинок придбавався саме за кошти, які їй належали особисто, а показання свідків у цьому випадку не є достатніми доказами, які б надали змогу дійти висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .. Посилаючись на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed