Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва 25.03.2020 по справі № 754/3762/20 було видано судовий наказ, яким вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні у Олександрівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за номером виконавчого провадження [NUMBER]. Згідно розрахунку заборгованості від 28.01.2025 вбачається, що відповідач не виконує зобов`язання зі сплати аліментів, внаслідок чого наявна заборгованість у розмірі 165 240 грн. Позивач зазначає про те, що відповідач обізнана про існування судового наказу, оскільки нею було ініційовано позов до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів в рамках цивільної справи № 754/5876/20, що перебувала в провадженні Деснянського районного суду м. Києва. Зважаючи на викладене, відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язку по утриманню сина, а тому на підставі приписів ст. 196 СК України, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання аліментних зобов`язань за період з 25.03.2020 по 01.02.2025 у розмірі 1 408 571,78 грн. При цьому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за період з 25.03.2020 до 01.02.2025 у розмірі, що дорівнює 100 % заборгованості зі сплати аліментів у сумі 165 240 грн. 07 лютого 2025 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада України. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.03.2020 Деснянським районним судом м. Києва по справі № 754/3762/20 видано судовий наказ, яким вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного виконавчого документу постановою державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.06.2020 відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області за № 1131, розірвано. При цьому, дитина [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, підгрупа А, законним представником якого є [PERSON] , що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Вбачається, що відповідач повідомлена про існування судового наказу від 25.03.2020, оскільки останньою було подано до Деснянського районного суду м. Києва позовну заяву до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів в рамках цивільної справи № 754/5876/20, за результатами розгляду якої 02.03.2021 Деснянським районним судом м. Києва ухвалено судове рішення про залишення без задоволення позовних вимог. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2021 по цивільній справі № 754/1142/20 ухвалено, зокрема вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , який проживає разом з дитиною, яка має інвалідність - [PERSON] , [INFO] , аліменти на його [PERSON] ) утримання у сумі 2 102 грн. щомісячно, починаючи з 10.03.2020 на весь час проживання дитини з батьком, але не більше ніж до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом з батьком, при цьому дитина має інвалідність, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «атиповий аутизм», не може обходитись без стороннього догляду, потребує постійного догляду, не може самостійно забезпечити свої власні побутові та фізіологічні потреби. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до розрахунку заборгованості державного виконавця в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] станом на 28.01.2025 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина становить 165 240 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідачем суду не надано доказів на спростування існування заборгованості по сплаті аліментів та доказів необґрунтованості розрахунку, наданого державним виконавцем, або його оскарження. Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України) Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. Зокрема, згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності її вини у виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При цьому, суд приймає до уваги розрахунки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, надані стороною позивача, як належний та допустимий, оскільки останній не спростований відповідачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог . Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнени від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 652,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved