Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Голосна Аліна Володимирівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 серпня 2024 року о 16 год. 20 хв., в с. Софіївська Борщагівка, вул. Київська, 62, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу Opel Movano, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] ; транспортного засобу Hyundai Elantra, д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб Hyundai Elantra, д.р.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. В інтересах потерпілого [PERSON] діє його довіритель [PERSON] , [INFO] , на підставі довіреності від 14 квітня 2023 року, зареєстрованої в реєстрі за №\~454, посвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Булгакової О.І. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Opel Movano, д.р.н. [NUMBER] , на момент пригоди застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) №\~217088978. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року у справі №369/14011/24, винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу Opel Movanо, д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] . На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілим [PERSON] було надано страховику повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування та інші документи необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування на його користь, а також представнику страховика було надано пошкоджений транспортний засіб Hyundai Elantra, д.р.н. [NUMBER] на огляд. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №\~30-08-2024 від 12 листопада 2024 року вартість відновлювального ремонту складає 159\~847,55 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 91\~461,05 грн. включаючи ПДВ. 05 грудня 2024 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатила потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 74\~617,54 грн. Проте, розмір страхового відшкодування, виплаченого з боку АТ «Страхова компанія «ІНГО», не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу Hyundai Elantra, д.р.н. [NUMBER] . Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Нyundai Elantra, д.р.н. [NUMBER] у зв`язку з його пошкодженням з вини відповідача перевищує суму страхового відшкодування, яка була виплачена страховими компаніями, на думку представника позивача, з [PERSON] , на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою страхового відшкодування з боку страховика. Загалом з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума: 85\~230,01 грн., яка була розрахована наступним чином: 159\~847,55 грн. 74\~617,54 грн. = 85230,01 грн.. Відтак, враховуючи викладені обставини, Позивач звертається до суду із цим позовом про відшкодування шкоди, та просить суд: 1.Стягнути з Відповідача [PERSON] на користь Позивача - [PERSON] відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 85\~230,01 грн.; 2.Стягнути з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача - [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 14\~000 грн.. Разом на загальну суму у розмірі 15\~211,20 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 29 квітня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує та не погоджується з викладеними у позові обставинами у повному обсязі. Так, зазначає, що позивач у справі не є тією особою, якій належить право вимоги за цим позовом. Довіреність, на яку посилається позивач, дає йому право діяти від імені довірителя у межах повноважень, визначених вказаною довіреністю. Водночас, позивач звертається до суду від свого імені та просить стягнути грошові кошти на власну користь. Однак, відповідач зазначає, що позивач [PERSON] не є власником пошкодженого транспортного засобу, не керував ним на законних підставах та не зазнав жодної майнової шкоди, внаслідок пошкодження вказаного транспортного засобу. Крім того, звертає увагу суду на те, що розмір збитків, заявлений позивачем не перевищує ліміт застрахованої відповідальності страховика, а отже будь-яке додаткове відшкодування з боку відповідача у сумі 85\~230,01 грн. є необґрунтованим та неправомірним. У зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 13\~травня 2025\~року на\~адресу суду\~від представника позивача\~ [PERSON] \~адвоката Голосної\~Аліни Володимирівни\~надійшла відповідь\~на відзив,\~у якій\~представник спростовує\~доводи відповідача,\~зазначає,\~що Колесник\~А.І.\~уповноважений представляти\~інтереси довірителя\~у суді\~у якості\~позивача,\~а отже\~визнання його\~неналежним позивачем\~не буде\~відповідати обставинам\~справи та\~діючому законодавству.\~Крім того,\~посилаючись на\~Звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 30-08-2024 від 12 листопада 2024 року та виплачений страховиком розмір страхового відшкодування, зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою страхового відшкодування з боку страховика. Також зазначає, що присутність заінтересованих осіб під час проведення оцінки майна не є імперативною вимогою та це не спростовує висновків звіту. Відповідачем не ставиться вимога про оскарження оцінки звіти , а лише надається його власна оцінка, не надавши належних та допустимих доказів на спростування звіту позивача. У зв`язку із викладеним, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 15 травня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. Так, відповідач зазначив, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного належного, допустимого, достовірного і достатнього доказу на обґрунтування заявленого позову та спростування доводів відповідача, які були викладені у відзиві на позовну заяву. У зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначила, що звіт є належним доказом, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти заявлених позовних вимог, підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що 09 серпня 2024 року о 16:20 год., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Opel Movano», днз [NUMBER] , по вул. Київська, 62 в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 12.1, п 13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.\~124\~КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року у справі №\~369/14011/24, [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №\~683728 від 09\~серпня 2024 року) із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб Hyundai Elantra, днз [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Opel Movano, днз [NUMBER] , станом на 08 серпня 2024 року була застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 217088978. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №\~30-08-2024 від 12 листопада 2024 року вартість відновлювального ремонту КТЗ склала 159\~847,55 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 91\~461,05 грн. включаючи ПДВ. 05 грудня 2024 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 74\~617,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №\~27482 від 05 грудня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1-2 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, така практика є сталою. Отже, право на відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має власник цього транспортного засобу або особа, яка правомірно керувала відповідним транспортним засобом. В матеріалах справи міститься довіреність від 14 квітня 2023 року, зареєстрована в реєстрі за №\~454 та посвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Булгаковою О.І., відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , цією довіреністю уповноважує, незалежно один від одного, представників, якими є [PERSON] , [INFO] , та/або [PERSON] , [INFO] , та/або [PERSON] , [INFO] , та/або [PERSON] , [INFO] , та/або [PERSON] , [INFO] , бути його представниками з питань: « - купівлі на моє ім`я будь-яких транспортних засобів; державної реєстрації та/або перереєстрації на моє ім`я придбаних транспортних засобів; - проведення технічного обслуговування та ремонту, страхування та отримання страхових виплат, проходження технічного контролю, переобладнання, переобладнання, а також з інших питань, спрямованих на забезпечення умов експлуатації належних мені на праві приватної власності транспортних засобів; - передачі в найм (оренду) будь-яких належних мені на праві приватної власності транспортних засобів, з правом укладення на умовах, на їх власний розсуд та підписання договорів найму (оренди) транспортних засобів, внесення до укладених договорів змін та доповнень, розірвання договорів найму (оренди), отримання орендної плати». Довіреність видана без права передоручення та без права виїзду за кордон України, строком на три роки та дійсна до чотирнадцятого квітня дві тисячі двадцять шостого року, якщо не буде припинена раніше вказаної дати шляхом скасування відповідно до вимог цивільного законодавства, про що [PERSON] повідомить своїх представників у письмовій формі особисто. Докази відчуження транспортного засобу Hyundai Elantra, днз [NUMBER] у матеріалах справи відсутні. Отже, станом на 09 серпня 2024 року - момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце за участі автомобілів «Opel Movano», днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Hyundai Elantra», днз [NUMBER] , власником автомобіля був [PERSON] , а керував автомобілем - [PERSON] .. Позивач не надав суду доказів того, що він був власником пошкодженого автомобіля або керував автомобілем на законних підставах під час його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 09 серпня 2024 року. Представник позивача у позовній заяві та інших заявах по суті спору вказувала, що [PERSON] має право на отримання відшкодування заподіяної майну шкоди на підставі довіреності від 14 квітня 2023 року з посиланням на те, що [PERSON] уповноважив [PERSON] : «- у випадку спричинення транспортним засобом пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час керування транспортними засобами, як джерелом підвищеної небезпеки, укладати договори про відшкодування заподіяної шкоди, визначаючи умови цих договорів на власний розсуд, одержувати та сплачувати за згаданими договорами грошові суми у розмірах згідно із калькуляціями, актами, експертними висновками; - представляти інтереси в усіх судах України будь-якої інстанції при розгляді цивільних справ, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних із захистом моїх прав та законних інтересів, як власника транспортного засобу, з усіма процесуальними правами, що надані стороні законом, без будь-яких обмежень; представляти інтереси в територіальних органах та структурних підрозділах Держаної виконавчої служби України, перед приватними виконавцями з питань, пов`язаних з реалізацією моїх прав та обов`язків, як сторони у виконавчому провадженні, з усіма правами, що надані стороні законом та можуть бути вчинені за участю представника; - здійснювати будь-які інші дії, необхідні для виконання повноважень, наданих цією довіреністю». Однак, такі твердження представника позивача є хибними. Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. За правилами ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.10.2019 року у справі №923/876/16. За таких обставин, довіреність, видана Засклетою С.Ю. 14 квітня 2023 року, зареєстрована в реєстрі за №454, посвідчена приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Булгаковою О.І., надає повноваження [PERSON] починаючи з 14 квітня 2023 року бути його представником та діяти від його (Засклети С.Ю.) імені у межах повноважень, зазначених у довіреності. Однак, вказана довіреність не містить посилання на те, що [PERSON] має право вимагати сплати на свою користь майнової шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля. Іншої довіреності, яка б надавала [PERSON] таке право, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто захисту підлягає лише порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 607/14378/21. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 серпня 2024 року за участі автомобілів «Opel Movano», днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Hyundai Elantra», днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власником якого (транспортного засобу) є [PERSON] , [PERSON] не була заподіяна майнова шкода, він не був ні власником пошкодженого автомобіля, ні керував ним на законній підставі. Так, оскільки [PERSON] пред`явив позов від власного імені та у власних інтересах, під час розгляду справи суд переконався, що позов пред`явлений неналежним позивачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України. Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed