Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

31.05.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла за підсудністю з Кіровського районного суду м. Кіровограда цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про позбавлення батьківських, в якій позивач просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 16 жовтня 2018 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Кропивницькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 947. Під час перебування у шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 08 вересня 2021 року, виданий Кіровоградським районним судом Кіровоградської області по справі № 390/1092/21, вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 09 серпня 2021 року до досягнення сином, [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2022 року по справі № 405/9030/21, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Зазначає, що від народження син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. З червня 2020 року відповідач не проживає з ними, а лише навідувався раз у місяць і забирав кошти на оплату квартири, яку вони орендували, які на той час заробляла сестра позивачки, так як у відповідача фінансові проблеми і він не міг оплачувати ні житло, ні їжу, ні потреби дитини. Окреме проживання відповідач пояснював тим, що для того щоб мати змогу працювати, йому треба спати вночі, а дитина цьому буде заважати. На початку січня 2021 року позивачку та її сина виселила господарка квартири, через те, що колишній чоловік позивачки не передавав кошти, які вони віддавали за квартиру і вона була змушена знайти нове житло. Як зазначає позивачка, відповідач пояснював, що він не змозі забезпечувати ні її ні сина коштами та житлом, і обіцяв що впродовж трьох місяців заробить кошти і повернеться до нормального сімейного життя. Але цього не відбулося, і він більше не відвідував дитину впродовж тривалого часу, пояснювавши що багато працює. Коштів ніяких теж не надавав. Потім під час візиту до сина і її питань стосовно коштів і його безвідповідальності він намагався задушити позивачку та вдарити на очах у сина. Після цього вони з відповідачем не зустрічались та до сина він не навідувався. В липні 2021року вона дізналась, що він вже рік живе з іншою жінкою та ніде не працює. Позивачка стверджує, що відповідач впродовж тривалого часу свідомо не цікавиться дитиною, не спілкується, аліменти не сплачує, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, тобто не проявляє до неї батьківської турботи, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства", хоча має таку можливість, так як вона ніколи не забороняла йому бачитись з сином. Така поведінка відповідача свідчить про його байдужість до дитини та призвела до того, що між нею та відповідачем втрачено родинний зв`язок. У зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 05.08.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 за клопотанням позивача витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради належним чином оформлений письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.05.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились. Через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про, що свідчить довідка про доставку повідомлення у додатку «Viber» від 01.07.2024, 24.09.2024, 10.12.2024, 03.01.2025, 16.01.2025, 17.03.2025, 15.04.2025 та 01.05.2025. Згідно поштового повідомлення, поштова кореспонденція, за зареєстрованим місцем проживання позивача, а також за вказаним позивачем місцем проживання відповідача, не вручена і повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», відповідно. Відзив на позов не подав. Від представника третьої особи - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що в матеріалах справи є відповідна копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 травня 2020 року. (а.с. 6) Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.8) На підставі судового наказу від 08 вересня 2021 року, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області по справі № 390/1092/21, вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 09 серпня 2021 року до досягнення сином, [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . (а.с. 9) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Клинцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 28.12.2018 № 1179 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому ПМУЮ (м. Одеса) [PERSON] станом на 01.02.2025 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 114 245,56 грн. за період з травень 2021 року по січень 2025 року. Відповідно до висновку Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] № 3093/19 від 29.04.2025, комісією з питань захисту прав дитини Кропивницької міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] . Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради врахували пояснення [PERSON] , яка здійснює професійну діяльність психологом, з [PERSON] з 2021 року проводилась робота у зв`язку з високим рівнем тривожності та виснаження. [PERSON] не підтримував дружину матеріально, участі у вихованні сина не брав. Після виїзду в Німеччину робота з клієнткою перейшла онлайн. Тато не приймає участі у житті дитини, дитина не ідентифікує його як батька. Суд бере до уваги, що до наведеного висновку Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради дійшов, крім іншого, враховуючи те, що [PERSON] повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, однак на засідання Комісії не з`являвся, документів щодо належного виконання батьківських обов`язків не надав. Отже, наведений висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам [PERSON] . Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, дитина має право на належне батьківське виховання гарантоване їй Конституцією України, а тому неналежна поведінка батька стоїть на перешкоді цього права. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як встановлено, що [PERSON] свідомо, нехтуючи своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не цікавиться дитиною, не спілкується, аліменти не сплачує, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, тобто не проявляє до неї батьківської турботи, що суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. Вказане ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків суперечить інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved