Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказував, що 05.01.2021 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 75000 доларів США зі строком повернення до 04.10.2021, що підтверджується договором позики грошових коштів. Відповідач не повернув позичені кошти та відмовляється їх повертати аргументуючи відсутністю коштів. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 77441,10 доларів США, з яких: 75000,00 доларів США - розмір основної заборгованості, 2441,10 доларів США - 3% річних; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2022 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі - відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, до судового розгляду по суті. У березні 2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до матеріалів позовної заяви не додано жодних доказів отримання грошових коштів саме відповідачем, тобто позивачем не доведено факт передання коштів. Зазначив, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Зі змісту договору позики вбачається, що остання надала згоду на отримання позики у зазначеній грошовій сумі. Втім, матеріали позовної заяви не містять копії такої заяви, з якої можливо встановити, що згода надавалась саме на отримання кредитів та позики від фізичних осіб, а не на отримання грошових коштів від кредитних установ. З підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У листопаді 2023 представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у поясненнях. В судове засідання з`явився позивач та його представник, які позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив відкласти судове засідання. Зловживання процесуальними правами, або так звані «процесуальні диверсії» - є будь-якими деструктивними діями з використанням процесуальних прав особи, яка бере участь у розгляді судової справи, з метою максимально ускладнити опоненту виграш правового спору в цілому або завдати збиток його певним інтересам, що в будь-якому випадку порушує право особи на справедливий суд, про яке так часто наголошують вітчизняні суди та Європейський суд з прав людини в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у статтях 44 ЦПК України, 43 ГПК України, ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Додатково, в контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» доцільно також зазначити, що Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 р. у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах проти України також неодноразово зазначав, що однією з ролей національних судів є організація судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. п. 28 рішення у справі Шульга проти України від 02.12.2010 р., Заява № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. п. 24 рішення у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011 р., Заява № 26976/06). Представник відповідача зловживає правами постійно вносить клопотання про відкладення розгляду справи. Тому, суд не бере до уваги подане представником відповідача клопотання про перенесення, оскільки відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи. Крім того, представником відповідача не надано суду будь-яких документів, які б підтвердили поважність причин неявки в судове засідання. Разом з цим, суд вважає можливим постановити рішення у справі, оскільки у справі наявні відзив та всі необхідні пояснення. Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 05.01.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єрмакович В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 21. Відповідно до п. 1 вказаного договору позики грошових коштів, в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошові кошти у розмірі 75000 доларів США. Зазначену вище позику позичальник зобов`язується повернути позикодавцю готівкою в термін до 04.10.2021. Сторони, домовилися, що позичальник має право повертати позикодавцеві позику частинами, різними сумами, а також до настання зазначеного вище строку. В такому випадку повернення позики буде підтверджуватися відповідними розписками позикодавця про отримання відповідної частини позики від позичальника (п.3 договору позики грошових коштів). Згідно п. 5 договору позики грошових коштів встановлено, що Сторони домовилися, що проценти від суми позики за цим договором не нараховуються та не сплачуються, тобто цей договір позики грошових коштів є безпроцентним. Положеннями п. 7 договору позики визначено, що за домовленістю Сторін, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед позикодавцем щодо повернення позики. Відшкодування витрат позикодавця, пов`язаних із зверненням стягнення, пред`явленням вимоги щодо виконання зобов`язання за цим договором та збитків позикодавця, завданих порушенням позичальником своїх зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язується до 04.09.2021 укласти з позикодавцем нотаріально посвідчений договір застави, предметом якого є частина частки учасника у статутному капіталі Товариства, а саме: частина частки у розмірі 7,5 відсотків у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроенерджі», що буде належати позичальнику, як учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроенерджі» на праві приватної власності в майбутньому, заставною вартістю, за погодженням сторін - 75000 доларів США. Позичальник в добровільному порядку грошові кошти за договором позики від 05.01.2021 не повернув, доказів на спростування вказаного відповідач та його представник не надали. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, п. 2 договору позики грошових коштів від 05.01.2021 встановлено, що позика передана позичальнику до укладення та нотаріального посвідчення цього договору, позичальник, своїм підписом під цим договором підтверджує факт одержання від позикодавця позики у розмірі 75000 доларів США, та відсутність з його боку по відношенню до позикодавця будь-яких претензій фінансового характеру. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказувала, що у п. 47, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою. Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті, при цьому не здійснено відступу від постанови Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що між сторонами укладений договір позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 75000,00 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Так, згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних, а саме за період з 04.10.2021 по 24.02.2022. Розрахунок 3% річних за формулою: (3% х сума товару х кількість прострочених днів) : 365 (кількість днів у році). Як встановлено судом, сума 75000,00 доларів США, строк оплати: 04.01.2021, кількість днів прострочення: 144. Таким чином, 3% річних = (3% х 75000,00 х 144) : 365 = 887,67 доларів США. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу ґрунтуються на законі та відповідають положенням статті 625 ЦК України, а отже також підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у 12155,65 грн.

Outcome: partial