Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

25 грудня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради, треті особи: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєва Анна Олегівна, яку уточнила 27 лютого 2025 року, в якій остаточно просила: визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , але правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на зазначене нерухоме майно, у позивача відсутній. Свідоцтво про право власності на зазначене майно необхідне позивачу для вступу у спадщину за померлими співвласниками квартири та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а у подальшому для належної реєстрації права власності на зазначене майно відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач зазначає, що свідоцтво про право власності на житло від 19.11.1998 року раніше взагалі не отримувала, тому звернулась із заявою до директора КП «ДМБТІ» ДМР про видачу екземпляра свідоцтва про право власності, а у разі неможливості його видати то дублікат свідоцтва про право власності. Проте, документ позивачу отримати не вдалось, оскільки всі співвласники мають звернутись за його видачею, що є неможливим, адже [PERSON] та [PERSON] померли, а місцезнаходження та будь-які інші відомості стосовно [PERSON] позивачу невідомі, зв`язок між ними давно втрачений. Звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєвої А.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та документи для видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті [PERSON] , позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2023р., так як відсутні документи, що посвідчують право власності на майно. Позивач є співвласником зазначеного майна, у кожного співвласника розмір частини . Аналогічна ситуація зі зверненням позивача до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори щодо вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право у спільній сумісній власності на квартиру після померлого батька [PERSON] . 26.10.2023р. державним нотаріусом Демуш Є.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тож, вирішити це питання можливо лише у судовому порядку. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. 15 січня 2025 року від представника відповідача Дніпровської міської ради - Боговенко С.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровська міська рада позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як зазначено у листі КП «ДМБТІ» ДМР від 11.10.2019 року №14478, відомості, які містяться про право власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1998р., виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням № 3264-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 468п за реєстровим № 911-452. Отже, позивачу необхідно звернутися до Державного житлово-комунального підприємства «Південне». Крім того, документ на право власності видано на праві спільної сумісної власності між чотирма особами, зокрема, і [PERSON] , яка також повинна бути відповідачем по даній справі. Але, позивач у вказаній справі зазначила в якості відповідача лише Дніпровську міську раду. Позивачем не надано будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, щодо порушення прав позивача з боку Дніпровської міської ради. Вважає, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. 18 лютого 2025 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просив звернути увагу, що відповідно до Порядку оформлення та видачі дублікатів правовстановлюючих документів, з заявою про оформлення дублікату звертаються особисто (або їх представники) всі повнолітні власники (співвласники) квартири, будинку, однак звернення всіх співвласників квартири в даному випадку є неможливим адже [PERSON] та [PERSON] померли, а місцезнаходження та будь-які відомості стосовно [PERSON] позивачу невідомі. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с. 145). Позивач та її представник - позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 08 травня 2025 року позивач додатково пояснила суду, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її бабою, а померлий [INFO] [PERSON] є її батьком. На день смерті батька у квартирі [ADDRESS] проживала вона, батько та баба. Відповідач [PERSON] є її матір`ю, однак зв`язків з останньою вона не підтримує, мати пішла з родини у 2002 році та проживає окремо. У 2017 році вона з бабою звертались до суду з позовом про визнання матері такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~та зняття\~з реєстрації,\~який судом\~було частково\~задоволено.\~Інших дітей,\~окрім [PERSON] , у [PERSON] не було. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні просила прийняти рішення по справі у відповідності до вимог законодавства України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої\~особи - Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Третя особа\~ Приватний\~нотаріус Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Тимофєєва\~А.О.\~в судове\~засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути,\~зокрема, визнання права. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19\~листопада 1998\~року,\~виданого Державним\~житлово-комунальним\~підприємством «Південне»\~згідно з\~розпорядженням №\~3264-98, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (згідно правовстановлюючого документа ПІБ зазначені російською мовою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м. (а.с. 39 (зворотній бік)). З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 11253 від 25 жовтня 2023 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право спільної сумісної власності на квартиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (згідно правовстановлюючого документа ПІБ зазначені російською мовою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 листопада 1998 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно розпорядження № 3264-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» та записане в реєстрову книгу № 468 п за реєстровим № 911-452 (а.с. 18). Аналогічна за\~змістом відповідь\~також надавалась Комунальним\~підприємством «Дніпровське\~міське бюро\~технічної інвентаризації»\~Дніпровської міської\~ради 11\~жовтня 2019\~року за\~№ 14478 на запит Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєвої А.О. (а.с. 19). Крім вищезазначеного, у вказаній відповіді також зазначено, що згідно технічної документації, наданої органом приватизації, житлова площа квартири [ADDRESS] складає 28,9 кв.м., загальна площа 48,1 кв.м. У цій же квартирі позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 20 лютого 2008 року, що підтверджується відповідною відміткою у виданому на її ім`я паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 19 лютого 2008 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 23-24). Оскільки розмір часток співвласників квартири не визначений, суд приходить до висновку що частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є\~рівними і кожному з них належала частка квартири у праві спільної власності на неї. Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У позовній заяві позивач [PERSON] посилалась на те, що оригінал свідоцтва про право власності на житло від 19 листопада 1998 року, виданий Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно розпорядження № 3264-98 у неї відсутній та особисто нею не отримувався, а отримання дублікату свідоцтва про право власності на теперішній час є неможливим, що позбавляє її можливості підтвердити своє право власності на частину квартири та розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. Так, судом встановлено, що [PERSON] 26 жовтня 2021 року зверталась до Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради з заявою про видачу екземпляру свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 20), однак 04 листопада 2021 року за вих. № 14890 їй було надано відповідь (а.с. 29), в якій зазначено, що КП «ДМБТІ» ДМР екземпляри свідоцтв про право власності не видає, екземпляри свідоцтв видає орган приватизації. У разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат. При цьому, втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб`єкт видавав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб`єктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого суб`єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб`єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву). Крім того, рішенням Дніпропетровської міської ради № 3266 від 20.12.2001 року, № 553 від 01.03.2004 року та № 4037 від 04.11.2010 року встановлено Порядок оформлення та видачі дублікатів правовстановлюючих документів, в п. 1 якого визначено, що з заявою про оформлення дублікату звертаються особисто (або їх представники) всі повнолітні власники (співвласники) квартири (будинку). Заява інших співвласників щодо оформлення дублікату до КП «ДМБТІ» ДМР не надходила, а відповідно інші документи, що визначені вищезазначеним порядком, до підприємства не надавались. При цьому, звернення всіх співвласників квартири [ADDRESS] , які були зазначені у свідоцтві про право власності на житло від 19 листопада 1998 року, виданому Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно розпорядження № 3264-98, з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло, на теперішній час є неможливим, оскільки [PERSON] та [PERSON] померли. Також, у жовтні 2023 року представник [PERSON] [PERSON] звертався до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з запитом про отримання дубліката свідоцтва про право власності та копії відповідного розпорядження щодо квартири [ADDRESS] , однак 06 жовтня 2023 року за вих. № 3/12-7772 Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було надано відповідь (а.с. 30), в якій зазначено, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради. За архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири [ADDRESS] .\~Враховуючи зазначене,\~у департаменті\~житлового господарства\~немає законних\~підстав для\~оформлення та\~видачі дубліката\~свідоцтва про\~право власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] .\~ Крім того, судом встановлено, що 25 лютого 2025 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Дніпропетровської міської ради (ЄДРПОУ - 24994436), у зв`язку з визнанням її банкрутом, що підтверджується відповіддю № 1211300 від 19 березня 2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 143-144). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання на підставі ст. 392 ЦК України за нею права власності\~на \~частину квартири\~ [ADDRESS] суд виходить з наступного. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач є власником частини квартири [ADDRESS] , однак не має оригіналу правовстановлюючого документу, який засвідчував її право власності на частину вказаної квартири, та не має можливості отримати дублікат такого правовстановлюючого документу. Відсутність документу, що засвідчує право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] , позбавляє позивача змоги підтвердити своє право власності на частину даної квартири та можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. З огляду\~на наведене,\~встановивши та\~проаналізувавши усі\~обставини справи,\~оскільки позивач\~в іншій\~спосіб,\~окрім як\~звернутися з\~позовом до\~суду про\~визнання за\~нею права\~власності на\~нерухоме майно,\~захистити своє\~порушене право\~не може,\~суд вважає\~за можливе\~визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частину квартири [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , а також в частині\~визнання за\~нею права\~власності в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 травня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1052 (а.с. 17). Відповідно до\~ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на належну йому 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1223\~ЦК України\~право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Під час розгляду справи позивач наполягала на тому, що померлий [INFO] [PERSON] є її батьком, а розбіжність у написанні їх прізвищ « [PERSON] » та « [PERSON] » виникла при перекладі прізвищ з російської на українську мову. Так, як зазначено у Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00042022167 від 26 жовтня 2023 року, батьками позивача [PERSON] , [INFO] , вказані: мати [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~актовий запис\~№ 3268\~(а.с.\~47). Таким чином, судом встановлено, що у прізвищі позивача [PERSON] та у прізвищі померлого [INFO] [PERSON] дійсно наявна розбіжність у написанні однієї літери, а саме: « [PERSON] » та « [PERSON] ». Разом з\~цим,\~проаналізувавши всі\~надані позивачем\~матеріали в\~їх сукупності,\~оцінивши наявні\~у матеріалах\~справи докази,\~оскільки ім`я,\~по батькові\~та дата\~народження батька\~позивача співпадають\~з іменем,\~по батькові\~та датою\~народження померлого\~ [PERSON] ,\~а також\~враховуючи,\~що прізвище\~позивача та\~померлого [PERSON] \~не співпадають\~лише на\~одну літеру,\~суд приходить\~до переконання,\~що матеріалами\~справи підтверджується\~факт того,\~що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дійсно є батьком позивача [PERSON] . За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування, оскільки померлий спадкодавець [PERSON] доводився позивачу батьком. Також, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] була [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00042022116 від 26 жовтня 2023 року (а.с. 46 (зворотній бік)), а також свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 липня 1965 року, актовий запис № 1987 (а.с. 212). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, у частині 3 статті 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На день смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] , разом з ним були зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (з якою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом РАЦС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська 19 січня 1988 року, актовий запис № 54 (а.с. 213)), що підтверджується довідкою № 15543 від 06 липня 2017 року, виданою Єдиним абонентським відділом № 2 Комунального підприємства «Міські комунальні платежі» Дніпровської міської ради (а.с. 216). При цьому, [PERSON] на момент смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] фактично не проживала, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 09 жовтня 2017 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченим головою ОСББ «Академіка Янгеля 7» Соловйовим В.П., в якому зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , окрім [PERSON] та [PERSON] , також зареєстрована [PERSON] , проте, починаючи з травня 2002 року [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою, особистих речей та спального місця, що підтверджує фактичне місце проживання, немає, домашнє господарство не веде та оплату комунальних платежів не здійснює (а.с.218), що також було встановлено у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року по справі № 204/6836/17 (а.с. 220-223). Таким чином, оскільки на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] проживали його дочка - [PERSON] та мати - [PERSON] , то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в рівних частинах по 1/2 частині спадкового майна, тобто по 1/8 частині квартири [ADDRESS] . 06 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] ,\~після смерті\~якого залишилась\~спадщина,\~яку вона\~прийняла відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~1268\~ЦК України,\~у зв`язку\~з чим\~просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 39). На підставі вищевказаної заяви Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 472/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 38-52). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 26 жовтня 2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 52). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що заявником [PERSON] до нотаріальної контори не надано оригінал документу, що посвідчує право у спільній сумісній власності на квартиру. [PERSON] за життя не зверталась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/8 частину квартири [ADDRESS] . З заявою про відмову від спадщини [PERSON] також не зверталась. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, незважаючи на те, що за життя [PERSON] так і\~не оформила\~право власності\~на спадкове\~майно після\~смерті сина\~ 1/8\~частину квартири\~ [ADDRESS] ,\~однак вказана\~спадщина фактично\~була прийнята\~та належала їй з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 15 серпня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1147 (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 3/8 частини квартири [ADDRESS] (1/4 частина, що належала їй на підставі свідоцтва про право власності, та 1/8 частина, яку вона успадкувала після смерті свого сина [PERSON] ) [INFO] , тобто у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєвої Анни Олегівни з заявою про прийняття спадщини після смерті баби - [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі вищевказаної заяви приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Тимофєєвою А.О.\~було заведено\~спадкову справу\~№ 13/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 80-102). 24 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєвої А.О. з завою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 99). Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофєєвої А.О. від 24 жовтня 2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 102). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що у [PERSON] відсутні документи, що посвідчують право власності на майно. У зв`язку з викладеним позивач [PERSON] з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Матеріалами справи підтверджується, що позивач після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у встановленому законом порядку прийняла спадщину, в тому числі 1/8 частину квартири [ADDRESS] , та набула право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її батька. Також, матеріалами справи підтверджується, що позивач після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у встановленому законом порядку прийняла спадщину, в тому числі 3/8 частини квартири [ADDRESS] , та набула право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її баби. Враховуючи те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача [PERSON] на спадкування спірних частин квартири підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин, оскільки [PERSON] в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/8 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 3/8 частини квартири [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші докази\~та аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими та безпідставними. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved