Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Івріної Інни Львівни, яка діє в інтересах [PERSON] , до Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, третя особа ТСЦ МВС № 1245, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 06.01.2022 року до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022041340000032 внесено відомості про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відносно [PERSON] , який 05.01.2022 року, керуючи автомобілем Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження і був доставлений до лікарні. 06.01.2022 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по вищеназваному кримінальному провадженню про арешт майна, а саме: автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду, справа № 182/47/22, провадження № 1-кс/0182/23/2022, виданою 11.01.2022 року, клопотання слідчого задоволено частково, суд наклав арешт на автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом заборони його відчуження до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі. 20.12.2022 року по кримінальному провадженню № 12022041340000032 було прийнято рішення про закриття справи у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України. В липні 2024 року власник майна [PERSON] вирішив розпорядитись своєю власністю, а саме: автомобілем Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом його відчуження. Але, як з`ясувалось, арешт на автомобіль досі залишається чинним. 09.07.2024 року на адресу Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області був направлений адвокатський запит з вимогою надати інформацію про прийняті рішення по кримінальному провадженню № 12022041340000032 та надати відповідні підтверджуючі документи. 24.07.2024 року на його адресу надійшла відповідь разом з постановою про закриття кримінального провадження. 09.07.2024 року на адресу Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) був направлений адвокатський запит з вимогою надати копію постанови про накладення арешту на автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] . 09.07.2024 року надійшла відповідь, що 21.01.2022 року до відділу надійшла ухвала Нікопольського міськрайонного Суду справа № 182/47/22, провадження № 1-кс/0182/23/2022 видана 11.01.2022 року. Державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ковчишиною Анною Іванівною, дана ухвала була розглянута, і, на підставі п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (ВД не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, неможливо ідентифікувати дану особу [PERSON] , відсутня дата народження), виконавчий документ був повернутий без прийняття до виконання. 20.08.2024 року в адресу ТСЦ МВС № 1245 був направлений адвокатський запит з вимогою надати інформацію, чи перебуває під арештом автомобіль Ford Transit, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , а також про дату і підставу накладення арешту. 23.08.2024 року надійшла відповідь з територіального сервісного центру МВС №1245, в якій повідомлено, що, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 21 серпня 2024 року, є інформація про накладення арешту на автомобіль Ford Transit, номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , підстава - ухвала суду від 11.01.2022 року, справа № 182/47/22, провадження № 1-кс/0182/23/2022. Тому, враховуючи вищевикладене, представник позивача змушена звернутись до суду та просить зняти арешт з рухомого майна: автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~що належить\~на праві\~власності [PERSON] , який було накладено на підставі Ухвали Нікопольського міськрайонного суду, справа № 182/47/22, провадження № 1-кс/0182/23/2022, виданої 11.01.2022 року. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.28-29). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та 08 квітня 2025 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, у відповідності до вимог чинного законодавства, арешт в рамках кримінального провадження може бути знятий у випадку, коли підстави або потреба для його накладання відсутня. Після надходження кримінальної справи до суду, питання щодо скасування арешту може бути вирішено, в порядку ст.248, 282 КПК України. Водночас, заявлені позивачем та його представником вимоги ґрунтуються на праві власності та виникають з цивільних правовідносин та, відповідно до чого, можуть бути вирішені судом в порядку цивільної юрисдикції. Спір щодо звільнення майна з під арешту є приватно - правовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження. При цьому, представник відповідача зазначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Натомість, представник відповідача вказує, що на майно позивача, дійсно, було накладено арешт, хоча, звернувшись до суду з даним позовом, він не розкрив всієї суті позовних вимог, а тому пред`явлені позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають. Окрім цього, належним відповідачем у даній справі є та особа, яка вчиняла діє щодо накладення арешту, а не Нікопольське районне управління поліції в Дніпропетровській області. Тому, враховуючи вищевикладене, відповідач з пред`явленими вимогами не погоджується та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.35-39). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 06.01.2022 року до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022041340000032 внесено відомості про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відносно [PERSON] , який 05.01.2022 року, керуючи автомобілем Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду, справа № 182/47/22, провадження № 1-кс/0182/23/2022, виданою 11.01.2022 року, за клопотанням слідчого було накладено арешт на автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом заборони його відчуження до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі. 20.12.2022 року по кримінальному провадженню №12022041340000032 було прийнято рішення про закриття у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України (а.с.9-11, 14-15). Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини, які полягають в тому, що позивач на власний розсуд бажає розпорядитись належним йому майном, проте, через заборону він позбавлений цієї можливості. При цьому, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості щодо вчиненні дій про зняття заборони, оскільки при зверненні до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) він отримав лист, згідно якого його було повідомлено, що ухвала про арешт була розглянута і, на підставі п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий без прийняття до виконання. Однак, згідно відповіді територіального сервісного центру МВС № 1245, відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 21 серпня 2024 року, є інформація про накладення арешту на автомобіль Ford Transit, номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , підстава - ухвала суду від 11.01.2022 року, справа № 182/47/22, провадження № 1-кс/0182/23/2022 (а.с.17, 19). Відповідно до ст.391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що на майно позивача було накладено арешт, який в даному випадку свідчить про той факт, що його наявність порушує право позивача щодо розпорядження цим майном. При цьому, з урахуванням поданих документів та доказів, суддя приходить до висновку, що підстави для заборони відсутні, оскільки Постановою від 20 грудня 2022 року кримінальне провадження було закрито, що в даному випадку свідчить про те, що підстави для заборони відпали. Попри це, сторона позивача в позасудовому порядку позбавлений можливості щодо зняття заборони на належне йому майно, в той же час, у відповідності до вимог чинного законодавства, останній наділений правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, яке йому належить. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику ( речове право на чуже майно). Таким чином, враховуючи вищевикладене, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого, він позбавлений можливості у повному обсязі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні та є таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, посилання сторони відповідача на обставини, як на підставу відмови в задоволенні позову, судом до уваги не приймаються, оскільки факт наявності арешту та факт, що підстави для його накладання (обтяження) відпали, у суду сумніву не викликають, а дана заборона для позивача створює незручності та порушує його право на майно, яке йому належить. Тому, з вищевикладених підстав та поданих позивачем доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підтверджені належними та допустимими доказами та свідчать про те, що позивач в позасудовому порядку позбавлений можливості щодо вчинення дій, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Outcome: approved