Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., звернувся до суду з позовом до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка доводилася йому рідною бабою по батьківській лінії, та яка за життя склала два заповітні розпорядження. Перший заповіт нею було складено 22.12.2005, відповідно до якого вона розпорядилася після своєї смерті передати все належне їй майно і на що вона за законом матиме право своєму сину [PERSON] , 1951 р. н. Цей заповіт був посвідчений секретарем виконкому Буковецької сільської ради Гойчук Г. Ф. і зареєстрований у реєстрі за № 114 . Однак її син, тобто його батько [PERSON] , [INFO] , помер раніше за свою матір, а саме [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] . У зв`язку з цим [PERSON] , 1928 р. н., 02 вересня 2021 року склала другий заповіт, яким розпорядилася на випадок своєї смерті передати: - житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований у [ADDRESS] та земельну ділянку згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 024085 своєму онуку [PERSON] , тобто йому; - земельну частку (пай) площею 1,32 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 031112 та земельну ділянку площею 0,28 га, згідно з рішення 2-ої сесії 22-ого скликання від 13.12.1994, заповіла своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт посвідчено 02.09.2021 року старостою с. Буковець Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області та зареєстровано в реєстрі за № 1. Зазначав, що до спадкового майна померлої [PERSON] , 1928 року народження, входить і нерухоме майно, що належало за життя її чоловіку [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] . Зокрема, за життя [PERSON] , [INFO] , постійному мешканцю [ADDRESS] , належало таке нерухоме майно: 1) житловий будинок під реєстраційним номером 39 у с. Буковець Хустського району Закарпатської області, який побудований [PERSON] орієнтовно в 1958 році, та згідно з погосподарської книги обліковувався за ним як за власником, при цьому свідоцтво про право власності на даний будинок [PERSON] за життя не отримував, що підтверджується випискою з погосподарської книги, виданою старостою с. Буковець [PERSON] від 27.03.2024 за № 150; 2) земельна ділянка загальною площею 0,60 га, розташована на території с. Буковець Хустського району Закарпатської області, яка передана у приватну власність [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , на підставі рішення від 02.08.1996 року 10-ої сесії 27-го скликання Буковецької сільської ради народних депутатів, про що видано 15.12.1996 Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 024085 на ім`я [PERSON] . Звертав увагу і на те, що на час смерті [PERSON] , 1923 р. н., який помер [INFO] , разом із ним на день його смерті постійно проживали та були зареєстровані: його дружина [PERSON] , 1928 р. н., його син [PERSON] , 1951 р. н., разом із сім`єю (дружина [PERSON] та четверо дітей), ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою № 35 від 08.12.2021, виданою виконкомом Пилипецької сільської ради. За життя його дідо [PERSON] , 1923 р. н., заповітного розпорядження не залишав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) за № 80215003 від 22.02.2025. Із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [INFO] [PERSON] жоден зі спадкоємців першої черги за законом до нотаріуса не звертався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80215002 від 22.02.2025. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР (1963) спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За цих підстав дружина померлого [INFO] [PERSON] , 1923 р. н., - [PERSON] , 1928 р. н., вважається належною спадкоємицею за законом першої черги, яка фактично прийняла спадщину до майна померлого свого чоловіка [PERSON] . А відтак за життя [PERSON] , 1928 р. н., вважала, що майно належне її чоловіку за життя належить їй одноосібно, бо син померлого [PERSON] , 1951 р. н., не претендував на спадкове майно померлого батька, а тому не звертався за життя до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини до майна померлого батька. Зауважував, що його батько [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , склав 02 березня 2017 року заповітне розпорядження на належне йому майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 2,1500 га, кадастровий номер 2122480400:02:001:0023, яка знаходиться на території Буковецької сільської ради, урочище «Верх», Міжгірського району Закарпатської області, цільове використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку розпорядився передати після його смерті [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) № 80215010 від 22.02.2025. Із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [INFO] [PERSON] , 1951 р. н., жоден зі спадкоємців першої черги за законом, або за заповітом до нотаріуса не звертався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80215007 від 22.02.2025. Згідно з довідкою виконкому Пилипецької сільської ради за № 36 від 08.12.2021, померлий [INFO] [PERSON] , 1951 р. н., був постійним мешканцем [ADDRESS] , разом із ним на день його смерті постійно проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1928 р. н., мати померлого; [PERSON] , 1957 р. н., дружина померлого; [PERSON] , 1978 р. н., син померлого (позивач). Указував, що [PERSON] , 1928 р. н., [PERSON] , 1957 р. н., та він уважаються єдиними, належними спадкоємцями за законом нерухомого майна померлого [INFO] [PERSON] , 1951 р. н., однак після його смерті ніхто зі спадкоємців першої черги за законом із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] до нотаріуса не звертався, спадкові справи не відкривались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), оскільки за життя померлому [PERSON] , 1951 р. н., належала тільки одна земельна ділянка (пай) загальною площею 2,1500 га, кадастровий номер: 2122480400:02:001:0023, яку він заповів [PERSON] . Спадщину до майна померлого батька [PERSON] , 1923 р. н., за життя [PERSON] не оформляв, оскільки вважав, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого батька є його мати [PERSON] , 1928 р. н. Зауважував, що на час смерті [PERSON] , 1928 р. н., яка померла [INFO] та була зареєстрована і постійно проживала у [ADDRESS] разом із нею на день її смерті постійно проживали та були зареєстровані: невістка [PERSON] , 1957 р. н., та він як онук померлої, ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою № 37 виданою 08.12.2021 виконкомом Пилипецької сільської ради. За таких обставин після смерті [INFO] його баби [PERSON] , 1928 року народження, відкрилася спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на те, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка, та яке заповіла йому (позивачу). Як було встановлено нотаріусом, він прийняв спадщину за [PERSON] як спадкоємець за заповітом шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] до Міжгірської державної нотаріальної контори не надходили. Однак незважаючи на те, що спадкове майно не є спірним, інших спадкоємців немає, державна нотаріуска Дунаєва О. І. постановою від 22.02.2025 № 48/02-31 відмовила йому у видачі свідоцтв про право на спадщину за майном померлої [PERSON] на спадкові житловий будинок та земельні ділянки загальною площею 0,60 га з причин відсутності у правовстановлюючих документів та інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на це спадкове майно, а також через те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану 24.11.1945 було зареєстровано шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що унеможливлює встановлення родинних стосунків для перевірки факту прийняття спадщини дружиною за [PERSON] , оскільки дата народження [PERSON] , згідно зі свідоцтва про смерть є 05 листопада 1928 року, а не 27.01.1928. За цих підстав нотаріус рекомендував йому звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та про встановлення факту перебування у шлюбі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначене і стало підставою для звернення до суду з цим позовом та з метою захисту його порушених спадкових прав. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд: 1. Установити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , при житті перебувала з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у зареєстрованому 24.11.1945 шлюбі (була його дружиною); 2. Визнати за ним як за спадкоємцем за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку за кадастровим номером 2122480400:01:003:0036, площею 0,0970 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку; - земельну ділянку за кадастровим номером 2122480400:01:003:0037, площею 0,4556 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства; - земельну ділянку за кадастровим номером 2122480400:01:003:0035, площею 0,0474 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.73,74). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цю справу до судового розгляду (а.с.88-90). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалася. У письмових пояснень адресованих суду третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] від 21.03.2025 зазначено, що вона заперечень щодо задоволення позову не має і просить такий задовольнити (а.с.82). У судове засідання позивач [PERSON] \~та його\~представниця\~адвокатка Гренджа В.Ю. не з`явилися повторно, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. При цьому представницею позивача [PERSON] адвокаткою Гренджа В. Ю. подано до суду заяви від 15.04.2025, 12.05.2025, в яких вона просить розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.95, 140).\~Водночас стороною\~позивача у\~заяві від\~12.05.2025\~вказано,\~що нею\~у прохальній\~частині позовної\~заяви допущено\~описку щодо\~формулювання вимоги\~щодо встановлення\~факту родинних\~відносин між\~фізичними особами\~подружжям,\~тоді як\~правильно слід\~уважати встановлення\~факту перебування\~у зареєстрованому\~24.11.1945\~шлюбі[PERSON] і [PERSON] . Представник відповідача Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області Петканич В. у судове засідання не з`явився також, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, проте подав до суду 27.03.2025 заяву, в якій зазначив, що Пилипецька сільська рада заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не має та просила розглянути дану справу за відсутності її представника (а.с.86, 93). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату і час судового засідання. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.10.1951 позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Буковець Волівського району Закарпатської області, батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.84). Як слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1976 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після якого дружина змінила своєю дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.85). [PERSON] (дід позивача), [INFO] , помер [INFO] , про що свідчить повторно видане свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] від 24.11.2021, актовий запис про смерть № 6 (а.с.14). [PERSON] (батько позивача), [INFO] , помер [INFO] , про що свідчить повторно видане свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] від 03.05.2024, актовий запис про смерть № 347 (а.с.15). [PERSON] (баба позивача), [INFO] , померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] , виданим Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області від 24.11.2021, актовий запис про смерть № 390 (а.с.13). Згідно із заповітом від 02.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сятинею Т. С. за реєстровим номером № 193, на випадок свої смерті [PERSON] , [INFO] , зробив заповітне розпорядження на належне йому майно, а саме земельну ділянку загальною площею 2,1500 га, кадастровий номер 2122480400:02:001:0023, яка знаходиться на території Буковецької сільської ради, урочище «Верх», Міжгірського району Закарпатської області, цільове використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Відповідно до\~заповіту від\~02.09.2021,\~посвідченого старостою\~села Буковець\~Хустського району\~Закарпатської області\~Татинець С.\~Ф.\~за реєстровим\~№ 1,\~то\~на випадок\~своєї\~смерті\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зробила заповітне\~розпорядження,\~а\~саме:\~-\~житловий будинок\~із надвірними\~будівлями,\~який розташований\~у [ADDRESS] \~та земельну\~ділянку згідно\~з державним\~актом на\~право приватної\~власності \~на землю\~серії ІІІ-ЗК\~№ 024085\~заповіла своєму\~внуку [PERSON] \~(позивачу),\~ [INFO] ;\~-\~земельну частку\~(пай)\~площею 1,32\~га,\~відповідно до\~державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ІІ-ЗК\~№ 031112\~та земельну\~ділянку площею\~0,28\~га,\~згідно з\~рішенням 2-ої\~сесії 22-го\~скликання від\~13.12.1994,\~заповіла своїй\~дочці [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.17, 18). Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 80214990, виданої 22.02.2025 державною нотаріускою Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвою О. І., то у спадковому реєстрі наявна інформація щодо чинності зазначеного вище заповіту [PERSON] від 02.09.2021 за реєстровим № 1 (а.с.25). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80215003, виданої від 22.02.2025 державною нотаріускою Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвою О. І., то у спадкову реєстрі відсутня інформація щодо померлого [PERSON] (а.с.26). Як убачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80215002, виданої 22.02.2025 державною нотаріускою Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвою О. І., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відносно померлого [INFO] [PERSON] відсутня (а.с.27). Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 80215010, виданої 22.02.2025 державною нотаріускою Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвою О. І., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо чинності зазначеного вище заповіту [PERSON] від 02.03.2017 за реєстровим № 193 (а.с.28). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80215007, виданої 22.02.2025 державною нотаріускою Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвою О. І., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] відсутня (а.с.29). Як видно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67730638, сформованого 10.12.2021 державною нотаріускою Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвою О. І., зареєстровано спадкову справу за номером у спадкову реєстрі 8827287 за спадкодавицею [PERSON] (а.с.21). Згідно з довідкою старости села Буковець Татинець С. Ф., що видана виконкомом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08.12.2021 № 35, то померлий [INFO] [PERSON] , 1923 р. н., був постійним мешканцем [ADDRESS] і разом з ним на день його смерті постійно проживали та були зареєстровані: його дружина [PERSON] , 1928 р. н., його син [PERSON] , 1951 р. н., зі своєю сім`єю /дружина [PERSON] та четверо дітей/ (а.с.33). Відповідно до\~довідки старости\~села Буковець\~Татинець С.\~Ф.,\~що видана\~виконкомом Пилипецької\~сільської ради\~Хустського району\~Закарпатської області\~від 08.12.2021\~№ 36,\~то померлий\~ [INFO] \~ [PERSON] ,\~1951\~року народження,\~був постійним\~мешканцем [ADDRESS] \~та разом\~із ним\~на день\~його смерті\~постійно проживали\~та були\~зареєстровані:\~його матір\~ [PERSON] ,\~1928\~р.\~н.;\~його дружина\~ [PERSON] ,\~1957р.\~н.;\~його син\~ [PERSON] ,\~1978\~р.\~н. (а.с.34). Із довідки старости села Буковець Татинець С. Ф., що видана виконкомом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08.12.2021 № 37 вбачається, що на час смерті [INFO] [PERSON] , 1928 року народження, така була зареєстрована і постійно проживала у [ADDRESS] та разом із нею на день її смерті постійно проживали та були зареєстровані: невістка [PERSON] , 1957 р. н., онук (позивач) [PERSON] , 1978 р. н. (а.с.35). Із виписки\~з погосподарської\~книги,\~виданою виконкомом\~Пилипецької сільської\~ради Хустського\~району Закарпатської\~області від\~27.03.2024\~за №\~150\~слідує,\~що згідно\~з погосподарської\~книги №\~l\~житловий будинок\~у [ADDRESS] \~належить померлому\~ [PERSON] .\~Цьому житловому\~будинку присвоєний\~особовий рахунок\~ [NUMBER] ,\~який побудований\~орієнтовно в\~1958\~році та\~розташований на\~земельній ділянці\~в урочищі\~«Біля хати»\~площею 0,1444\~га.\~Власником та\~забудовником зазначено\~вище житлового\~будинку є\~померлий [PERSON] .\~Свідоцтво на\~право власності\~на даний\~житловий будинок\~сільською радою\~не видавалося (а.с.36). Із довідки КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» за № 115 від 23.05.2024 видно, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.37). З технічного паспорту від 28.08.2024 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] видно, що цей будинок має загальну площу 53,91 кв. м (а.с.38-42). Як видно зі звіту про оціночну вартість об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,91 кв. м, то станом на дату формування довідки 24.02.2025 вартість оціночного цього об`єкту нерухомого майна становить 120 559 гривень (а.с.60). Як слідує з Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ- 3К № 024085 від 15.12.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 37, [PERSON] , на підставі передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, що розташовані на території Буковецької сільської ради, цільове призначення для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.45). Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, наданих на заяву/запит позивача [PERSON] , то є наявною інформації про такі земельні ділянки: з кадастровим номером 2122480400:01:003:0036, площею 0,0970 га, з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.46-49); - з кадастровим номером 2122480400:01:003:0037, площею 0,4556 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Буковець (а.с.50-54); - з кадастровим номером 2122480400:01:003:0035, площею\~0,0474\~га,\~з\~цільовим призначенням\~для\~ведення\~особистого селянського\~господарства,\~яка\~розташована\~за адресою:\~Закарпатська область,\~Хустський\~район,\~с.\~Буковець (а.с.55-58). Документами, які є підставою для виникнення права і посвідчення права на ці земельні ділянки є рішення Буковецької сільської ради 10-ої сесії 17-го скликання від 02.08.1996 та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ- 3К № 024085 від 15.12.1996. Постановою державної нотаріуски Хустського районного нотаріального округу в Закарпатській області Дунаєвої Ю. М від 22 лютого 2025 року за вих. № 48/02-31 було відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за майном померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,60 га, які знаходяться на території Буковецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, оскільки на цей житловий будинок відсутні правоустановчі документи, відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього майна, а також через неможливості встановити родинні відносини, так як за даними Державного реєстру актів цивільного стану 24.11.1945 було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а не [INFO] ), що унеможливлює встановлення родинних стосунків для перевірки факту прийняття спадщини дружиною [PERSON] (а.с.32). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину нотаріус\~обов`язково перевіряє:\~факт смерті\~спадкодавця,\~час і\~місце відкриття\~спадщини,\~наявність підстав\~для закликання\~до спадкоємства,\~якщо має\~місце спадкування\~за законом,\~прийняття спадкоємцем\~спадщини у\~встановлений законом\~спосіб,\~склад спадкового\~майна,\~на яке\~видається свідоцтво\~про право\~на спадщину.\~На підтвердження\~цих обставин\~від спадкоємців\~витребовуються документи,\~які підтверджують\~вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Також відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, перелік яких наведено у частині першій цієї ж статті. При цьому за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, беручи до уваги те, що розбіжності між даними Державного реєстру актів цивільного стану від 24.11.1945 щодо дати народження [PERSON] [INFO] під час укладення нею шлюбу та іншими наявними у матеріалах справи документами, зокрема, свідоцтва про її смерть, витягів та інформації зі Спадкового реєстру, складеного нею заповіту, де її датою народження є саме [INFO] , а тому встановлення цього факту, що має юридичне значення, тобто що [PERSON] , [INFO] , була дружиною в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , має значення для охорони прав та інтересів позивача, який позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити цей факт, що унеможливлює реалізацію ним свого права на спадкування й оформлення права на спадщину після смерті своєї баби [PERSON] , [INFO] , а також ураховуючи, що відповідач і третя особа не заперечують щодо задоволення позову, не порушення при цьому прав інших осіб, суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved