Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

08 травня 2024 року адвокат Зеркін Артур Сергійович звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та усунення від права на спадкування та просив суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , яка має право на спадкування за правом представлення відповідно до ч.4 ст.1266 Цивільного кодексу України, як двоюрідна сестра померлої [PERSON] , на підставі того, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] та усунути від права на спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] . В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою [PERSON] . Позивач звернулась до Третьої криворізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про прийняття спадщини та до Спадкового реєстру було внесено реєстраційний номер №68764060 спадкової справи. 14 грудня 2023 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори було складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що між ними не підтверджується факт родинних відносин. Крім того, представник позивача посилаючись на вимоги ст.ст.1262, 1266 ЦК України, зазначив, що позивачу необхідно встановити факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] , яка має право на спадкування, як двоюрідна сестра померлої [PERSON] , оскільки [PERSON] , яка є матір`ю позивачки є рідною тіткою [PERSON] . Також представник позивача посилаючись на вимогти ч.5 ст.1224 ЦК України стверджував, що відповідач ухилялась від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, при цьому [PERSON] тяжко хворіла, а отже відповідач усвідомлювала свій обов`язок щодо забезпечення допомоги, як матеріальної так і моральної, мала таку можливість для його виконання, однак не вчиняла необхідних дій (не телефонувала, не приїжджала, матеріальної допомоги не навала). Натомість позивач матеріально забезпечувала померлу, у зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 травня 2024 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 03 лютого 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначила, що на неї не було покладено обов`язку тримання померлої [PERSON] , позивач особисто вирішила надавати допомогу померлій, доказів того, що [PERSON] зверталась до позивача чи відповідача з проханням надати їй допомогу, матеріали справи не містять. Також зазначила, що вона не мала можливості надавати допомогу [PERSON] в силу віку, віддаленості місця проживання та стану здоров`я. З померлою племінницею останнім часом вона спілкувалась лише телефоном, вітали одна з одну зі світами, на день народження висилала подарунки поштою та поповнювала їй рахунок телефону. На похорон до племінниці вона не їздила в зв`язку з похилим віком та хронічними хворобами. Позивачем не надано суду доказів, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, потребувала допомоги з її боку, а вона в свою чергу мала можливість надати таку допомогу. У судове засідання, призначене на 21 травня 2025 року, позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити їх у повному обсязі. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та посилаючись на обґрунтування наведені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, 01 квітня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача, в яких остання заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . З матеріалів справи встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Посвідкою про народження [NUMBER] (а.с.24). [INFO] народилась [PERSON] , батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Посвідкою про народження [NUMBER] (а.с.25). 02 лютого 1959 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Андріївським РАЦС Харківської області зроблено відповідний актовий запис №11. Після реєстрації одруження дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02.02.1959 року (а.с.18). 06 квітня 1966 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Червонодонецьким сількою радою Балаклійського району Харківської області зроблено відповідний актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.05.1966 року (а.с.19). [INFO] народилась [PERSON] , про що 03 травня 1971 року Андріївською сільською радою зроблено запис №58. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.05.1977 року (а.с.22). 25 грудня 1999 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Андріївською селищною радою Балаклійського району Харківської області зроблено запис №49. Після одруження дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.12.1999 року (а.с.23). 24 серпня 1956 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу зроблено відповідний актовий запис №852. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.08.1956 року (а.с.20). [INFO] народилась [PERSON] , про що 22 липня 1957 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу складено відповідний актовий запис №1193. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.1957 року (а.с.21). [INFO] померла [PERSON] , про що Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис №1849, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2021 року (а.с.77 зворот). Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому, до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах. Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту. Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З вказаного слідує, що [PERSON] яка була матір`ю [PERSON] та [PERSON] яка була матір`ю [PERSON] , були рідними сестрами, тому померла [PERSON] та позивач [PERSON] є двоюрідними сестрами. Щодо заявлених позовних вимог про усунення права на спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до копії спадкової справи №535/2021, заведеної після смерті - [PERSON] , наданої на виконання ухвали про витребування доказів від 11 червня 2024 року, а саме Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00035227576 від 23 лютого 2022 року, [INFO] народилась [PERSON] , про що виконавчим комітетом Андріївської селищною радою Балаклійського району Харківської області в лютому 1947 році складено відповідний актовий запис №18. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.95 зворот - 96). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00035227526 від 23 лютого 2022 року, 01 жовтня 1969 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що виконавчим комітетом Андріївської селищної радою Балаклійського району Харківської області складено відповідний актовий запис №91. Після реєстрації шлюбу, дружина змінила прізвище на [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.10.1969 року (а.с.97-98, 108 зворот). 17 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до Першої криворізької державної нотаріальної контори з нотаріальної посвідченою заявою про прийняття спадщини після смерті племінниці [PERSON] (а.с.106). 18 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до Третьої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.102 зворот). 14 грудня 2023 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. відмовлено гр. [PERSON] , що діє від імені та в інтересах [PERSON] , за довіреністю, у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та яка залишилась після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що між ними не підтверджено факт родинних відносин (а.с.76). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їх життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, що [PERSON] мала можливість її надати, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання. Звертаючись до суду з вказаним позовом представник позивача зазначає, що [PERSON] тяжко хворіла та перебувала на обліку в Комунальному підприємстві «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради». Відповідно до отриманого на виконання ухвали суду від 11.06.2024 року листа вих.№488 від 28.06.2024р. за підписом медичного директора Комунальному підприємстві «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Медведкова О., [PERSON] знаходилась на «Д» обліку КП «Криворізький онкологічний диспансер» ДОР» з 13.05.2011 року з діагнозом: Злоякісне новоутворення лівої молочної залози рТ1рN0M0, І ст., після хірургічного лікування (радикальної мастектомія 11.04.2011р.), гормонотерапія, кл. гр. ІІІ (а.с.68). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 цього Кодексу. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що [PERSON] хворіла та потребувала сторонньої допомоги, яку відповідач їй не надавала. Під безпорадним належить розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому належить враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для забезпечення життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року (справа №752/12158/14-ц), 21 березня 2018 року (справа №337/6000/15-ц), 04 липня 2018 року (справа №404/2163/16-ц) ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Згідно із ч.2 та ч.3 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач проживала окремо від племінниці [PERSON] , не цікавилася її життям та здоров`ям, не виконувала обов`язків, щодо догляду до хворою племінницею, що дає підстави для усунення відповідача, від права на спадкування майна після смерті племінниці. Позивачем не надано суду доказів ухилення відповідача від надання [PERSON] допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача. Допитана в судовому засіданні 02 квітня 2025 року свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачкою яка є двоюрідною сестрою її подруги [PERSON] . З [PERSON] вони добре товаришували, вона була знайома з її батьками. [PERSON] вона не бачила, однак знала про її існування зі слів [PERSON] , вона проживала в м. Андріївка Балаклійського району Харківської області. [PERSON] померла від ковіду, до смерті вона хворіла приблизно два тижні у неї була висока температура. За довго до цього у неї була видалена одна молочна залоза, після чого вона перебувала на обліку в онкологічній лікарні. Позивач по справі їй допомагала, привозила їй ліки, займалась її похованням, всі витрати на поховання взяла на себе. Вона вважає, що відповідачу по справі було відомо про хворобу [PERSON] , однак вона ні коли їй не допомагала. [PERSON] проживала по вулиці Соборності з самого народження. З молодості вони дружили з [PERSON] , вона була хресною мамою її дитини. Спілкувались з нею досить часто по телефону, бачились рідко, приблизно один раз на рік. [PERSON] була досить закритою, розповідала їй, що [PERSON] її двоюрідна сестра часто направляла їй посилки, через Укрпошту. Чи бачились вони та як часто їй не відомо. Їй відомо, що [PERSON] тітка [PERSON] , [INFO], стан її здоров`я їй не відомий. На момент смерті [PERSON] було 64 роки, близьких родичів вона не мала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона спілкувалась з [PERSON] з 2008 році, бачились на днях народженнях, на вулиці. Їй відомо, що [PERSON] хворіла, скаржилась на серце, жила одна. Про її онкологічне захворювання їй стало відомо після її смерті. [PERSON] зверталась до лікаря за необхідністю. Позивач по справі допомагала з оплатою за житлово-комунальні послуги, придбання ліків. Зі слів [PERSON] вона знала, що [PERSON] її двоюрідна сестра. Про інших родичів їй не відомо, знала, що у неї є тітка. Допомагала [PERSON] тільки [PERSON] , вона перераховувала їй кошти. [PERSON] розповідала, що вона їздила в гості до [PERSON] .. Тітка [PERSON] не була присутня не похоронах. [PERSON] померла від ковіду, бачила її перед смертю, її сусідка робила їй уколи. [PERSON] не просила про допомогу, не перебувала у безпорадному стані, вона сама купувала собі продукти, готувала. Їй відомо, що [PERSON] допомагала їй матеріально. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була її сусідкою, у них були дружні відносини. [PERSON] хворіла на онкологічне захворювання, інколи вона робила їй уколи. З [PERSON] вони познайомились на похованні [PERSON] . [PERSON] хворіла, [PERSON] їй допомагала, у [PERSON] була маленька пенсія і вона хворіла. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у неї була тітка, однак про допомогу вона чула лише від [PERSON]. [PERSON] пересувалась самостійно, часто хворіла, інколи просила придбати їй ліки, продукти харчування, оскільки вона погано себе почувала. В той день коли [PERSON] померла, вона телефонувала їй та сказала, що погано себе почуває, коли приїхала швидка допомога, [PERSON] вже померла. [PERSON] вона побачила вперше на поховані, вона сама їй зателефонувала та повідомила, що [PERSON] померла, номер [PERSON] вона знайшла в телефоні [PERSON] . [PERSON] постійно допомагала [PERSON] , вони спілкувались по телефону. Щоб ще хтось допомагав [PERSON] окрім [PERSON] їй не відомо. З наданих у судовому засіданні показань свідків судом встановлено, що померла [PERSON] не потребувала сторонньої допомоги, допомога від [PERSON] була періодичною та не мала постійного характеру, допомогу позивач надавала померлій [PERSON] самостійно за власним бажанням. Щодо долучених до матеріалів справи доказів у вигляді скрін шотів з інформацією про поповнення рахунків 31 жовтня 2020 року, 17 жовтня 2020 року, 19 січня 2021 року, 16 січня 2021 року, 18 грудня 2020 року, 30 квітня 2021 року, 25 березня 2021 року, 13 березня 2021 року (а.с.30-32), суд зазначає, що з вказаної інформації суд позбавлений можливості встановити факт поповнення мобільного рахунку саме позивачем [PERSON] , рахунку померлої [PERSON] . Крім того, у вказаному документі відображено перерахування коштів на різні мобільні номери, чи належав один з цих номерів [PERSON] матеріали справи не містять вказаних відомостей. Стосовно товарного чеку від 18.10.2021 року на придбання товару на суму 370грн., суд зазначає, що вказаний товари був придбаний в день смерті [PERSON] , що виключає можливість звернення останньої з проханням до позивача про придбання вказаного товару. Приписами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, яка мала можливість її надати, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання; що спадкодавець за життя звертався до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого [PERSON] свідомо ухилялась, відсутні. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, належить звернути увагу на те, що спадкодавця проживала постійно в м. Кривий Ріг, натомість відповідач, яка є особою похилого віку 1947 року народження, постійно проживала в Харківській області, що територіально віддано від м. Кривий Ріг. Відтак, належить зазначити, що є не доведеним, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, як спадкоємця, а також того, що відповідач мала матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу спадкодавцеві. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Позивачем не доведено, що спадкодавець потребував допомоги від спадкоємця [PERSON] , чи мала спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу, що спадкодавець звертався до тітки з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого остання ухилялась. Отже, [PERSON] не вчинила умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що наявні обставини (ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи), які є підставою для усунення відповідача [PERSON] від права спадкування після смерті [PERSON] . З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі того, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] , в іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: partial