Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У березні 2025 року позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Гончарука\~Р.\~О. звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 0523481600:09:002:0171, цільове призначення якої є для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано\~тим,\~що [INFO] померла її тітка [PERSON] . За життя тітка зробила заповітне розпорядження, яким заповіла позивачці земельну ділянку (пай), площею 2,8959 га, що розташована на території Погребищенської територіальної громади, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Позивачка прийняла спадщину за заповітом в установленому законом порядку. 19.02.2025 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєвою\~М.О. позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . 19.02.2025 приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянки площею 0,25 га, (кадастровий номер 0523481600:09:002:0171), на якій розташований вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на тій підставі, що, хоча зазначена земельна ділянка й належала [PERSON] на момент смерті, однак вона не була включена до складу спадкового майна відповідно до заповіту. Також нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки наявний спадкоємець першої черги за правом представлення [PERSON] (її батько [PERSON] помер [INFO] ). На думку нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку на ім`я [PERSON] , як спадкоємця першої черги за правом представлення, також не може бути видано, оскільки це може призвести до порушення прав позивачки як власника житлового будинку, що розташований на цій земельній ділянці. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, [PERSON] звернулася із цим позовом до суду. Ухвалою судді від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.\~с.\~20). 16.04.2025 судом витребувано від приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Башти-Бєляєвої\~М.\~О. копії матеріалів спадкової справи №\~86/2024 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.\~с.\~30). Позивачка та її представник у підготовче засідання не з`явилися, проте представником позивачки надіслано заяву про розгляд позовної заяви без їх участі. Також просить позовні вимоги задовольнити (а.\~с.\~129). Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, однак 21.04.2025 до суду скерувала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.\~с.\~41). Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. За змістом ч. 1 ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №\~265, [PERSON] померла [INFO] (а.\~с.\~58). Згідно з довідкою виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 30.04.2025 №\~02-25/1483 за відомостями Реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була одна зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~44). Відповідно до копії рішення №\~99 52 сесії 7 скликання Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області від 11.09.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] (0523481600:09:002:0171) 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~13). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~228444147 від 16.10.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №\~38700184 внесено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0523481600:09:002:0171 площею 0,25 га, яка належить [PERSON] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54619669 від 16.10.2020 (а.\~с.\~14). З матеріалів спадкової справи №\~86/2024 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що вона за життя, користуючись своїм правом, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла на ім`я своєї племінниці [PERSON] : -земельну ділянку (пай) площею 2,8959 га, кадастровий номер 0323481600020000022, яка знаходиться на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №\~158618 від 22.10.2004); -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Заповіт посвідчений 23.09.2019 секретарем Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Петренко\~С.\~М., зареєстрований в реєстрі за №\~60 (а.\~с.\~54). [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєвій\~М.\~О. В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (а.\~с.\~52). Приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєвою\~М.\~О. на ім`я [PERSON] 19.02.2025 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,8959 га, кадастровий номер 0523481600:02:000:002, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с.\~120) та на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого під номером [ADDRESS] (а.\~с.\~118 на звороті). Разом з тим, як вбачається з матеріалів спадкової справи №\~86/2024 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину за законом, яка не була включена до складу спадкового майна відповідно до заповіту на ім`я [PERSON] , як спадкоємець за правом представлення свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , сина померлої, прийняла її онука [PERSON] , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєвій\~М.\~О. Як зазначено у вказаній заяві вона не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523481600:09:002:0171, на ім`я [PERSON] . В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які заяви про відкликання чи скасування вказаної заяви (а.\~с.\~64). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523481600:09:002:017, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належали померлій на підставі рішення Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області від 11.09.2020 №\~99 (а.\~с.\~13). Однак, після відкриття спадкової справи нотаріус виніс постанову від 03.03.2025 №\~40/02-31, якою відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на присадибну земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523481600:09:002:0171, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказана земельна ділянка не охоплена заповітом (а.\~с.\~126,\~127). [PERSON] , з метою захисту своїх спадкових прав, звернулася до суду. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду\~України №\~7\~«Про судову\~практику в\~справах про\~спадкування» від\~30\~травня 2008\~року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч. 1 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статей 1216, 1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.\~1233\~ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч. 1 ст.\~1235\~ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст.\~1296\~Цивільного кодексу\~України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В ч. 1 ст. 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статей 55,124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч. 2 ст.16\~ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.\~14\~Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За ч. 1 ст. 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 81\~Земельного кодексу\~України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Відповідно до ст.\~125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.\~126\~Земельного кодексу\~України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до п. «а» ч. 3 ст.\~152\~Земельного кодексу\~України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Відповідно до ч. 1 ст.\~381\~ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У цивілістичній доктрині сформульовано загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №\~318/1274/18). Згідно із ч. 1 ст. 120\~Земельного кодексу\~України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу\~України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст. 120\~Земельного кодексу\~України у поєднанні з нормою ст. 125\~Земельного кодексу\~України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у ній доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок позивачки інші будівлі та споруди, які успадковані після смерті спадкодавця [PERSON] , а земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523481600:09:002:0171, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власником яких є позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.2025. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову відповідачкою [PERSON] не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що з метою захисту майнових прав позивачки за нею необхідно визнати право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачка [PERSON] бажає судові витрати залишити за собою, то враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений нею судовий збір не підлягає стягненню із відповідачки на її користь.

Outcome: approved