Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2024 року до Центрального\~районного суду\~м.\~Миколаєва надійшов\~позов [PERSON] ,\~який звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~,\~в якому\~просив розірвати\~договір №\~200122-14\~від 20\~січня 2022\~року про\~поставку обладнання\~,\~укладений між\~сторонами,\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~на користь\~ [PERSON] \~суму в\~розмірі \~102\~519,95\~Євро,\~з якої\~30\~000\~Євро авансу,\~виданого відповідачу\~на забзезпечення\~виконання вказаного\~Договору,\~69980,22\~ Євро-\~пеня згідно\~п.11.3\~Договру,\~2539,73\~грн Євро\~-\~проценти згідно\~ст.\~625\~ЦК України за невиконання до договору №200122-14 від 20.01.2022 року про поставку обладнання та виконання робіт з монтажу холодильної техніки, який укладено між сторонами у справі. В обгрунтування позову посилався на обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 490/3593/22 щодо укладання сторонами договору підряду. Перебіг строку поставки обладнання почався 20 січня 2022 року, тобто у день сплати першого платежу за договром у розмірі еквівалентному 30 000 євро, та закінчився 20 травня 2022 року. Проте протягом вказаного строку жодних повідомлень про виконанян договору з боку відповідача не надходило, отже невиконаними залишилися зобов`язання підрядника. Зазаначає, що відсутні докази відмови замовника від обладнання в устанволений п.4.1 Договром строк, більш того, навіть після порушенян умов договру підрядником, замовник звертався до підрядника з відповідною пропозицією , яку було відхилено. Отже, передані відповідчау 30 000 євро є авансом на забезпечення виконання договру , які підлягають поверненню позивачу в повному обсязі. Ураховуючи, що відповідчаем прострочено виконання взятого на себе зобов`язання з поставки обладнання, а сплачені позивачем 30 000 євро на день звернення до суду не повернуті, отже усі ризики, пов`язані з невиконанням відповідачем п.4.1 Договру несе відповідач як підрядник, з урахуванням пені, передбаченою п.11.3 Договору та 3/ річних за ст. 625 ЦК України. За базу нарахування процентів слід взяти період з 21 травня 2022 року та загальну вартість непоставленого обладнання згідно Додатку № 1 до Договору, що становить 64 785 Євро. Офіційний курс гривні до Євро на 23.12.2024 року становить 43,51 грн за 1 Євро, відтак гривневий еквівалент 102 519,95 Євро, що підлягає стягненню з відповідача, становить 4 460 786,58 грн. Щодо правового обгрунтування позову посилається на положення ст.ст. 625, 849,852-857 ЦК України. Одночасно з подачею позову надійшла заява від [PERSON] про забезпечення позову у справі № 490/11593/24 шляхом накладення заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження об`єкта речових прав: нежитлове приміщення, загальною площею 50,1 кв.м. розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 860634832218. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2024 року для розгляду заяви про забезпечення позову визначено головуючого суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 25.12.2024 року клопотання [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Накладено заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нежитлового приміщення, загальною площею 50,1 кв.м. розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 860634832218, що належать [PERSON] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.12.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Гуденко О.А. та призначено до розгляду . 05.02.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Пікулем Д.С, подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що 14 квітня 2022 року [PERSON] , через засоби зв`язку, які були йому доступні на той момент- саме за допомогою месенджера Вайбер повідомив позивача про готовність відвантажити обладнання.Проте жодних дій щодо виконання умов договру та своїх зобов`язань щодо сплати другого платежу у розмірі 22960,71 Євро [PERSON] , не вчинив.Повторне повідомленян було направлено 06.08.2022 року. Щодо розірвання договору зазначає проте, що відсутні підстави для розірвання , сокільки відсутні істотні порушення довгору для можлвиості його розірвання в односторонньому порядку. Так прострочення з боку підрядника мало місце на строк лише 2 місяці, а позвиач не довів, що таке простроченян завдало йому значної шкоди. Щодо стягнення штрафних санкцій, то пощвиач помилково нараховує пену на умум ,в изначену у Євро, адже ціна договору визначена у гривні, а Євро викорситовувася лише як еківіввлент. До того ж, подвійна ставка НБУ не застосовується до зобов`язань, визначених у іноземній валюті. 05 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Пікулем Д.С, подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договром , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором № 200122-14 від 20.01.2022 року в розмірі 1 741 987,10 грн, з яких 866 803,54 грн невиконане зобов`язання за договором № 200122-14 від 20 січня 2022 року, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 810 892,60 грн, 64 190,96 грн три відсотки річних, а аткож судовий збір 15 410 грн та витрати на правничу допомогу 40 000 грн. В обгрунтування вимог посилається на невиконання замовником [PERSON] п.п.3.3.2. Договору, за яким другий платіж виконується Замовником Підряднику на протязі 5 (п`яти) робочих днів з моменту повідомлення Підрядником Замовника про готовність відвантажувати обладнання, в розмірі, що еквівалентний 22 960,71 Євро. Він, як Підрядник , 14 квітня 2022 року він належним чином через застосунок Viber повідомив Замовника про готовність відвантажувати обладнання, проте Замовник не забезпечив приймання обладнання, а 11 серпня 2022 року надіслав відповідь на повторне повідомлення Підрядника від 06 серпня 2022 року про готовність відвантажувати обладнання, в якому безпідставно просив розірвати договір з посиланням на зміну ситуації в країні у зв`язку з чим повідомив, що обладнання йому не потрібне. Крім того, цю пропозицію Замовника від 11 серпні 2022 року щодо розірвання договору він не міг прийняти, оскільки обладнання вже було закуплене, зберігається на орендованому складі, повернути витрачені кошти не вбачається можливим через специфічність обладнання й відсутність на нього попиту. [PERSON] , вже вдруге з метою ухилення від виконання договру , звертається до суду з необгрунтованими позовами. 19.03.2025 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити у його задволенні в повному обсязі, оскільки вимоги є надуманими задля затягування розгляду справи та спотворення фактичних обставин справи. Зокрема, не підтверджено належними й допустимими доказами посилання зустрічного позову на факт, що 14 квітня 2022 року Підрядник через Viber повідомив Замовника про готовність відвантажувати обладнання, і що таке повідомлення слід вважати належним у розумінні п.14.6. Договору. Вказаний аргумент Замовником не визнається, так само як і доводи Підрядника, що Замовник просив розірвати договір поставки з посиланням на зміну ситуації в країні, через що обладнання йому не потрібне. [PERSON] не повідомляє суд про усі відомі йому обставини, пов`язані із спором у цій справі, зокрема Підрядником не додана його ж відповідь від 30 серпня 2022 року про згоду на розірвання договору на умовах Замовника, не надані інші докази щодо обставин, на які посилається Замовник у зустрічному позові. Звертає увагу, що матеріали справи первісного позову містять усі необхідні докази, зокрема повідомлення Замовника від 11 серпні 2022 року про розірвання договору, відповідь Підрядника від 30 серпня 2022 року на вказане повідомлення, які не заперечуються сторонами й достатні для всебічної оцінки правовідносин у цій справі та її вирішення у розумний строк. Представник відповідача адвокат Пікуль Д.С. 17.03.2025 року подав клопотання, в якому просив повернути заяву від 10.03.2025 року, подану [PERSON] , який є представником за довіреністю [PERSON] , заявнику без розгляду. Клопотання мотивоване тим, що враховуючи предмет позову, та те, що цивільна справа 490/11593/24 не є малозначною, що виключає можливість представництва Позивача в суді особою, яка діє на підставі довіреності та не має статусу адвоката, суд має повернути заяву від 10.03.2025 року, подану [PERSON] , який є представником за довіреністю [PERSON] , заявнику без розгляду. Ухвалою суду\~від 19.03.2025\~року прийнято\~до розгляду\~зустрічний позов\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором та\~об`днати\~в одне\~провадження з\~первісним позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. Закрито підготовче\~провадження у\~справі за\~первісним \~позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором . Призначено справу до судового розгляду по суті. 14 травня 2025 року надійшла заява від представника відповідача пр застосування позовної давності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Звертаючись з позовом до суду, позивач у своїй позовній заяві зазначав про те, що 20.01.2022 року між Позивачем та Відповідачем укладений договір № 200122-14, за змістом п. 2.1. якого, Відповідач зобов`язувався поставити Обладнання та виконати роботи з монтажу холодильної техніки з використанням Матеріалів на Об`єкті Замовника (додаток № 2), а Позивач зобов`язувався прийняти і оплатити ці Роботи та Обладнання. Отримавши аванс в розмірі: 30 000,00 євро, Відповідач не поставив Обладнання у визначений Договором строк, до 20.05.2022 року. Оскільки Обладнання не було поставлене, Позивач просив суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі: 69 980,22 євро, яка нарахована ним з 21.05.2022 року по 23.12.2024 року. Позивач просить стягнути пеню з 21.05.2022 року по 23.12.2024 року, тобто після сплину річного строку позовної давності, обумовленого п.1. ч. 2 ст. 258 ЦК України, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення нарахованої стороною Позивача пені в розмірі: 69 980,22 євро. Враховуючи навдене, предстанвик сироти В.В. просить у задоволенні позову [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів, в частині стягнення пені в розмірі: 69 980,22 євро відмовити. 14 травня 2025 року надійшла заява від предстаника відповідача про зменшення неустойки. Зазначає, що у разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Отже, зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Звертаючись з позовом до суду, позивач у своїй позовній заяві , оскільки обладнання за договором не було поставлене, просить суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі: 69 980,22 євро, яка значно перевищує можливий заявлений позивачем збиток розмірі: 30 000,00 євро. Інший розмір збитків позивачем не заявлено, доказів наявності більшого розміру можливих збитків ним не надано. Стягнення заявленої суми неустойки в розмірі: 69 980,22 євро за таких умов сторона відповідача вважає нерозумним з огляду на непропорційність наслідкам правопорушення, адже матиме наслідком не компенсацію майнових втрат Позивача, а його збагачення за рахунок Відповідача, що несправедливо відносно боржника. У разі відхилення судом доводів сторони Відповідача щодо відмови у задоволенні вимог щодо стягнення пені, викладених у відзиві та відмову у задоволенні заяви про застосування позовної давності, з огляду на неспівмірність заявленої до стягнення суми неустойки, сторона Відповідача вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, зменшити розмір суми неустойки до 1 000,00 (однієї тисячі гривень 00 копійок) грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснив, що жодних повідомлень до серпня 2022 року від відповідчаа не отримував. Після отримання повідомлення в серпні він надав відповідь та запропонував шляхи вирішення, не відмовлявся прийняти обладнання, але він мав пересвідчитися як щодо наявності, так і щодо якості обладнання. проте відповідча не погодився оцінити обладнання та розірвати договір на взаємовигідних умовах. Після цього в зв`язку з невиконанням умов договору з боку відповідчаа він зрозумів, що ніякого добровільного вирішення не буде, долговір не виконаний, отже вимушений був звертатися до суду. У судовому засіданні представник відповідача підтримали вимоги зустрічного позову, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Суду пояснили, що відповідачем виконано усі умови договору, проте [PERSON] , відмовився здійснювати другий платіж за довгором, фактично відмовився від його виконанян в односторонньому порядку.Наразі обладанання зберігається на відповідному складі [PERSON] , про що повідомлено замовника у повідомленні у застосунку Вайбер. Звернув у вагу суду на те, що умовами договру взагалі не передбачено, що піддрядник має надавати замовники якісь докази щодо наявності обладнання та його якості до здійснення другого платежу за договором. Також підтримали заяви про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки та про зменшення розміру неустойки. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Підрядник) 20 січня 2022 року укладено договір №200122-14, відповідно до пунктів 2.1, 2.2 якого Підрядник зобов`язується поставити Обладнання та виконати Роботи з монтажу холодильної техніки з використанням Матеріалів на Об`єкті Замовника у відповідності з умовами цього Договору, на підставі Технічного Завдання Замовника (Додаток № 2), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити ці Роботи та Обладнання. Місце поставки обладнання та виконання Робіт: Об`єкт Замовника. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач місцем постачання є ресторан позивача, розташований за адресою [ADDRESS] . У день підписання цього договору Підрядник отримав від замовника 30 0000,00 Євро, що підтверджується розпискою [PERSON] , та відповідчаем не заперечується. 20 січня 2022 року [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Підрядник) уклали договір №200122-14, за умовами якого [PERSON] , виступаючи як підрядник, зобов`язався поставити [PERSON] , який виступав в якості замовника, обладнання та виконати роботи з монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника по вул. Макарова, 60г у м. Миколаєві у відповідності з умовами договору, на підставі технічного завдання замовника, а замовник зобов`язувався прийняти і оплатити роботи та обладнання. У Розділі «Визначення понять і термінів» сторони договору передбачили, що сторонами є замовник і підрядник, якими можуть бути фізичні або юридичні особи, що діють у відповідності до законодавства України. Об`єктом замовника є ресторан, розташований по [ADDRESS] . Роботи - це роботи, що виконує підрядник з поставки обладнання та монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника, що виконуються на підставі технічного завдання замовника (Додаток №2). Обладнання - це система вентиляції та кондиціювання визначена у комерційному кошторисі (Додаток №1 до цього Договору), що підлягає поставці на об`єкт замовника відповідно до умов цього договору. Матеріали - це будівельні матеріали, устаткування, вироби, конструкції, комплектуючі вироби, інвентар, інструменти, пристрої тощо, які використовуються підрядником в процесі виконання цього договору. У п.3.1, 3.1.1 договору сторони визначили, що загальна вартість робіт, обладнання та матеріалів за цим договором визначається на підставі комерційного кошторису і становить 2 080 375,92 грн. Вартість не є твердою і може змінюватися залежно від прийнятих технічних рішень за погодженням сторін. Сторони узгодили встановити еквівалент загальної вартості в іноземній валюті Євро у сумі 64 785 Євро. У п. 3.2. сторони передбачили порядок розрахунків за договором, а саме: протягом п`яти робочих днів з моменту підписання цього договору замовник здійснює попередню оплату в розмірі, що еквівалентна 30 000 Євро. Другий платіж виконується замовником підряднику протягом п`яти робочих днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність відвантажити обладнання в розмірі еквівалентному 22 960,71 Євро. Третій платіж виконується замовником підряднику протягом п`яти робочих днів з моменту погодження між ними дати виконання монтажних робіт з монтажу холодильної техніки, у розмірі еквівалентному 8999,63 Євро. Остаточний розрахунок у сумі 2824,66 Євро здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт. Відповідно до п. 3.4 договору перелік матеріалів та вартість робіт Додатку № 1 дана орієнтовна.Фінальна кількість та вартість матеріалів і робіт буде визначена після виконання та узгодження Робочого проекту. Відповідно до п. 4.1 договору підрядник зобов`язувався поставити обладнання у строк не більше ніж 120 календарних днів з дати отримання оплати, передбаченої п.3.3.1, та виконати роботи з монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника згідно з графіком виконання робіт, погодженим з замовником. Згідно з п.5.1, 5.2 договору забезпечення робіт матеріалами, обладнанням, устаткуванням, машинами, механізмами, робочою силою тощо покладається на підрядника та здійснюється власними силами підрядника та за його рахунок. Для виконання робіт по договору замовник забезпечує підрядника електроенергією та водопостачанням. Пробиття отворів та виконання штроб, підведення живлення до обладнання, яке встановлює підрядник, покладається на замовника за технічним завданням підрядника. З пунктів 9.1, 9.2, 9.3 випливає, що сторони передбачили проводити прийом-передачу виконаних робіт на об`єкті замовника. Здача-прийняття робіт та обладнання оформлюється актом приймання виконаних робіт в порядку та на умовах, визначених даним договором. Датою виконання робіт за даним договором вважається дата підписання сторонами акту приймання виконаних робіт. З пунктів 11.2, 11.3, 11.4 передбачена відповідальність сторін, а саме: замовник несе майнову відповідальність за порушення строків проведення розрахунку - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період прострочення, за кожний день прострочення від суми невиконаних зобов`язань; підрядник несе відповідальність за невиконання чи несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за договром (поставка обладнання, проушення строків виконання робіт тошо) - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період прострочення, за кожний день прострочення від суми невиконаних зобов`язань/непоставленого обладнання та матеріалів. Сплата пені не звільняє сторони від виконання договірних зобов`язань. До Договру сторонами підписано Додаток № 1 комерційний кошторис, який містить перелік обладнання матеріалів та робіт та їх вартість. при цьому зазначено обладнанян кухні 5 одиниць на загальну суму 16 197,40 Євро, обладнання зали з 10 одиниць на загальну суму 36 763,31 Євро. З копії розписки [PERSON] вбачається, що 20 січня 2022 року він отримав від [PERSON] 30 000 Євро за договором №200122-14 від 20 січня 2022 року. Як вбачається зі змісту Постанови Миколаївського апеляційного суду від 18.12.2024 року у справі № 490/3593/22, суд дійшов до висновку, оскільки зміст оспорюваного договору №200122-14 від 20 січня 2022 року свідчить, що між сторонами було укладено договір підряду, а не поставки. Згідно п.14.6 Договору , усі повідомлення за цим договром будуть вважатися зробленими належним чином у випадку , якщо вони зроблені в письмовій формі та надіслані реконмендовиним листом, кур`єром або вручені особисто або надіслані по електронній пошті ( в даному випадку дійсною перепискою вважається переписка по наступних електронних адресах підрядника та замовника). Як підтверджується матеріалами справи, 06 серпня 2022 року [PERSON] на узгоджену сторонами в передбаченому п. 14.6 Договром порядку електронну адресу , направив [PERSON] повторне повідомлення про готовність відвантажити обладнання та здійснити його монтаж на об`єкті замовника. Також зазначив, що незважаючи на форс-мажор з початком військової агресії рф проти України, підрядник забезпечив сумлінне виконання своїх обов`язків по довгору і вже 14 квітня 2022 року звернувся до замовника за допомогою мессенджера Вайбер і повідомив про готовність відвантажити обладнання, а також надіслав таблицю з актуальними даними щдо замовленого обладнання. Крім того, вкзане обладнання протгом усього часу зберігається на складах підрядника і його постачальників і спричиняє додаткові збитки у вигляді витрат на зберігання. Враховуючи викладене, повторно просить виконати умови договру ат протягом 5 днів здвйснити платіж у розмірі, еквівалентному 22 960,71 євро в порядку, передбаченому умовами договору; забезпечити приймання готового до відвантаження обладнання на об`єкті замовника. 11 серпня 2022 року також на узгоджену електронну адресу сироти В.В, [PERSON] , направлено Повідомлення про розірвання договру від 20.01.2022 року. в якому заперечує, що отримане ним 06.08.2022 року повідомлення є повторним , адже жодних повідомлень до цього він не отримував. Оскільки підрядник не виконав умови договору у узгоджений строк поставки, який сплив 20.05.2022 року , наступили наслідки простороченого зобов`язання, в зв`язку з чим пропонує укласти угоду про розірвання Договру на наступних умовах: - підрядник повертає замовнику 30 000 євро готівкою в повному обсязі; - за відсутності готівки підрядник передає замовнику обладнання, про готовність якого зазначено у повідомленні від 06.08.2022 року за незалежною оцінкою станом на 20.01.2022, замовлення та витрати з проведення оцінки несе підрядник: -передбачено умови сплати різниці у вартості замовлення. замовник не застосовує неустойку, передбачену умовами п.11.3 Договру. 30 серпня 2022 року сирота В.В, у відповідь на це повідомлення надіслав [PERSON] повдіомлення про те, що умовами договору та законодавства не передбачено одностороннє розірвання договру, отже не може прийняти виклдаені аргументи щодо розірвання договру. Водночас, враховуючи зміну обстановки, спричиненої війсковою агресією рф, пропонує укласти додаткову угоду (проект додається). Згідно умовами запропонованої угоди від 30.08.2022 року, сторони вирішили за взаємною згодою розірвати достроково договр № 200122-14 від 20.01.2022 року.протягом 5 днів замовник зобов`язується сплатити підрятнику 575,99 Євро . протягом 10 днів після сплати підрядникк зобов`язується передати замовнику обладнання згідно Доджатку № 1 до додаткової угоди - на скалді в м.Києві. Згідно запропонованої специфікації Додатку № 1 перераховано певні одиниці обладнання кухні та обладнання зали. Суд звертає увагу, що вони не відповідають узгодженому між сторонами Додатку до основного Довгору- так у запропонованій специвікації містить найменування лише 3 одиниць обладнання кухні та 6 найменувань з обладнання зали на загальну суму (згідно узгодженого комерційного коштрису) приблизно 21 000 Євро. При цьому , таке обладнання запропоновано позиваченві в рахунок авансу у розмірі 30 000 Євро ще і з доплтою у більше 500 Євро. За допомогою обрахунку простим математичним шляхом вбачається очевидна невідповідність уиовам підписаного сторонами договру підряду. Також, як встановлено з пояснень сторін та їх представників в судовому засіданні, жодного графіку виконання робіт з монтажу холодильної техніки з використанням матеріалів на об`єкті замовника Замовником та Підрядником не було погоджено відповідно до п. 4.1 договору. При цьому , як слідує зі змісту цього пункту Договору - протягом 120 днів підрядник був зобов`язаний не лише поставити обладнання, але і виконати розботи з монтажу за погодженим графіком з дати отримання оплати, передбаченої п.3.3.1 -тобто першого платежу у 30 000 Євро. Проте в повідомленні відповідчаа жодних пропозицій про строки монтажу не згадувалося і такого не пропонуваломя- мова йшла лише про відвантаженян обладнання. Також, як встановлено з пояснень сторін та їх представників в судовому засіданні, жодного узгодження Робочого проекту відповідно до умов п.3.4 Договру між сторонами не відбувалося З розархунку штрафних санкцій, наданого позивачем за первісним позовом, вбачається, що пеня нараховується з 21 травня 2022 року на суму непоставленого обладнання у розмірі 64 785 Євро: на суму неповернутого авансу нараховано 3 % річних за ст 625 ЦК України також з 21 травня 2022 року - по 23.12.2024 року. З розрахунку штрафних санкцій, наданого позивачем за зустрічним позовом, вбачається, що пеня нараховується з 14 серпня 2022 року на суму несплаченого платежу у розмірі 866 803,54 ( зазначає, що це є еквівалент 22 960,71 євро станом на 13.08.2022) : на цю ж суму нараховано 3 % річних за ст 625 ЦК України також з 14.08. 2022 року - по 31 січня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (п.1 ч.1ст.15 ЦПК України). Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із частиною першою статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (частина друга статті 839 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 ст. 852 ЦК України визначено, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Частиною 1 ст.509 ЦК передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У ст.530 ЦК передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.622 ЦК у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (ст.612 цього Кодексу), боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі. У ст.631 ЦК зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ч.3 ст.651 ЦК у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У ст.653 ЦК визначені правові наслідки розірвання договору: зобов`язання сторін припиняються. з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Тобто одним із наслідків розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, що виникли у сторін такого Договору відповідно до п.1 ч.2 ст.11 та ст.509 ЦК. Відтак за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17, від 18.11.2019 №910/16750/18. Відповідно, право замовника відмовитись від договору, передбачене ст.849 ЦК, зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (ч.2), якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином (ч.3) або передбачене ч.4 цієї статті безумовне право відмовитись від договору до закінчення роботи виникають лише щодо тих договорів, які на момент такої відмови були чинними. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17). Згідно з ч.1 ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач відповідно до умов п.4.1. догвору повинен був поставити обладнання в строк не більше 120 календарних днів з дати отримання оплати по п.3.3.1 - тобто до 20 травня 2022 року -проте свого обов`язку підрядник не виконав, у передбачений договром строк не повідомив замовника про готовність відвантажити обладнання. Суд звертає увагу, що до зустрічного позову та відзиву на первісний позов [PERSON] та його представниками не було додано ні самого тексту повідомлення від 14.04.2022 року в месенджері вайбер, ні доказів його надсилання взагалі. Більш того, навіть при листуванні в серпні 2022 року відповідач жодним чином не довів, що має виконане замовлення щодо Обладнання та дійсно таке обладнання він має на своєму складі.Не надава таких доказів він і до суду. Навіть пропонуючи розрвати догворі в добровільному порядку [PERSON] , не запропоновано поставити замовнику обладнання згідно умов договру та доаного комерційного кошторису- яке було в наявності, за його твердженням, щонайменше на 06.08.2022 року. Отже, відповідчаем за первісним позовом не доведено належними доказами, що сплачена 20.02.2022 року сума попередньої оплати в розмірі, що еквівалентно 30 000 Євро була використана ним на придбання обладнання за індивідуальним замовленням позивача. Як неодноразово зазначав Верховний Суд , що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту ( а в даному випадку це була специфікація до додаткового договору) і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника (такі висновки наведені в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №917/1489/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18). У такому разі підрядник повинен довести, що він надсилав замовнику акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання, реальне виконання робіт за договором. В дійсних правовідносинах сторін, [PERSON] не доведено ні виконання умов Договору від 20 січня 2022р оку в частині наявності та готовності відвантажувати обладнання , ні відмову замовника від їх прийняття в у передбачений та узгоджений сторонами строк. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом (частина друга статті 651 ЦК України). Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. [PERSON] як на підставу вимоги про розірвання договору підряду, укладеного між ним та відповідачем, посилався на істотне порушення підрядником строків виконання робіт, передбачених договором підряду. Суд встановив наявність підстав для відмови позивача від договору підряду, передбачених ч. 2 ст. 849 ЦК України, отже позивач відмовився від договору за наявності підстав встановлених законом. Виходячи із змісту ст. ст. 651, 653 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним, а у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Отже, внаслідок відмови позивача від договору підряду він вважається розірваним і внаслідок його розірвання зобов`язання сторін за договором припиняються. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь із відповідача суми в розмірі 30 000 Євро, сплаченої ним на виконання цього договору. Щодо вимог первісного позову про стягнення пені. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки порушення зобов`язання визначені в ч. 1 ст. 611 ЦК України, якими є: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вбачається, що сплата пені в разі прострочення виконання зобов`язання передбачена договором підряду, а саме п. 11.3Договору , при цьому позивач вважає, ща пеня має нараховуватися на загальну суму непоставленого обладнання, яка згідно догвору становить 64 785 Євро, та за весь період прострочення ,а саме з 21 травня 2022 року по 23 грудня 2024 року- день звернення до суду з цим позовом. Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 69 980,22 Євро згідно п.11.3 Догорву. По-перше, суд погоджується з твердженням позивача та відхиляє заперечення представника відповідача щодо того, що пеня не повинна нараховуватися на суму у 64 785 Євро, оскільки п.11.3 Договру передбачено анрахування пені за кожен день прострочення від суми невиконаних зобов`язань/непоставленого обладнання та матеріалів. По-друге , з листування сторін вбачається, що вже станом на 30 серпня 2022 року позивачем остаточно було заявлено про свою відмову від догвору підряду та його розірвання на вимогу замовника, а в вересні 2022 ркоу він вже звернувся до суду з позовом про визнання цього догвору недійсним.Отже, у підрядника були обгрунтовані підстави вважати, що з цього часу замовник не буде приймати виконання договору. Отже, нарахування пені на строк до 23.12.2024 року суд вважає необгрунтованим. Також, суд вважає підставною заяву представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності .Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Як стверджує сам позивач, про порушення своїх прав невиконанням підрядником договору він дізнався 21.05.2022 року. Отже, пеня мала нараховуватися за період до 21.05.2023 року , сума становить 31 789,02 Євро. Разом з тим, в даному випадку, визначена позивачем пеня перевищує попередню оплату , сплачену позивачем, так і навіть загальну вартість робіт та матеріалів , передбачену Договром, про що підставно зазначено у заяві представника відповідача за зустрічним позовом , у зв`язку з чим за правилом ч.3 ст. 551 ЦК України суд має право зменшити розмір пені, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018 р. у справі 905/2009/17. Ураховуючи вищенаведене, у контексті обставин даної справи, зокрема того, що відповідач здійснював дії, які свідчать про намагання останнього вирішити спір з урахуванням такод введення в Україні воєнного стану та важкої обстановки як вкиївському, та к і в Миколаївському регіонах саме в період весни-літа 2022 року, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до 50 000 грн, що відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства: добросовісності, розумності та справедливості. Щодо вимог первісного позову про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення 3% річних за прострочення саме грошового зобов`язання. Разом із цим, відповідно до частини 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто, після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору між сторонами не існує договірних правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року в справі № 904/4156/18 та постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року в справі № 757/56446/20-ц. За такого, оскільки договір підряду розірвано за рішенням суду, просторочення грошове зобов`язання відповідача щодо повернення суми предоплати за цим договром підряду ще не відбулося- отже підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України до даних правовідносин сторін відсутні. Щодо вимог\~зустрічного позову\~,\~а саме\~стягнення на\~користь [PERSON] \~з [PERSON] заборгованості за договором , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором № 200122-14 від 20.01.2022 року в розмірі 1 741 987,10 грн, з яких 866 803,54 грн невиконане зобов`язання за договором № 200122-14 від 20 січня 2022 року, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 810 892,60 грн, 64 190,96 грн три відсотки річних. Так, оскільки судом зроблено висновок про розірвання договору підряду на вимогу замовника за наявності просторочення виконання умов договору підряду з боку підрядника , отже були відсутні підстави виконання замовником [PERSON] п.п.3.3.2. Договору, а саме внесення другого платежу Підряднику на протязі 5 (п`яти) робочих днів з моменту повідомлення Підрядником Замовника про готовність відвантажувати обладнання, в розмірі, що еквівалентний 22 960,71 Євро. За такого, вимоги зустрічного позову не підлягають до задоволення як необгрунтовані з мотивів, що викладені судом вище. Як наслідок відсутні підстави і для нарахування штрафних санкцій за невиконанян умов договру з боку замовника. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справи «Мала проти України»; «Серявін та інші проти України»; «Проніна проти України», «Суомінен проти Фінляндії»). Судом під час розгляду справи було заслухано сторін, прийняті до уваги їх аргументи та доводи та надана належна оцінка кожному доказу по справі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вказаного , з урахуванням наданих під час розгляду справи, який відповідав основним засадам цивільного судочинства (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), доказів та заявлених аргументів, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог, у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання умов договору підряду та додатку до договору, розірвання договору підряду, укладеного між сторонами та стягнення з останнього на користь позивача суми попередньої оплати в розмірі 30 000 Євро та пені в розмірі 50 000 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь держави слід стягнути судовий збір, від сплати якого позивач був звільений при подачі позову, пропорційно до задволених позовних вимог у розмірі 12 500 грн. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно ст. 137,141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову за рахунок відповідача судові витрати позивача, включаючи витрати на правову допомогу, не відшкодовуються за рахунок відповідача за зустрічним позовом.

Outcome: partial