Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис №92604 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД" заборгованості в розмірі 41264,45 грн. За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. 11.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66464819. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. 09.05.2024 року накладено арешт на кошти боржника. Вказаний виконавчий напис нотаріуса вважає таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та з підстав неправомірності вимог стягувача, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», а саме не перевірив безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Позивач та її представник в судове засідання не з`явився, представник надав заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив, відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних\~у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за наступних підстав. Відповідно до ч.3 с т.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно с т.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис №92604 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД" заборгованості в розмірі 41264,45 грн. За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. 11.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66464819. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. 09.05.2024 року накладено арешт на кошти боржника. При вирішенні вказаного цивільного спору, суд виходить з наступного. За законодавством України виконавчі написи нотаріуса вчиняються на підставі ст.ст. 87, 91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМ України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться в\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів»,\~у тому\~числі,\~й доповнено\~пункт 2\~Змін,\~а саме\~-\~«2.\~Доповнити перелік\~після розділу\~«Стягнення заборгованості\~за нотаріально\~посвідченими договорами»\~новим розділом\~такого змісту:\~«Стягнення заборгованості\~з підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин.\~2.\~Кредитні договори,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів\~за зобов`язаннями.\~Для одержання\~виконавчого напису\~додаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Оспорюваний виконавчий напис нотаріуса був вчинений 15 липня 2021р. і саме на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В мотивувальній частині рішення суду Київським апеляційний адміністративним судом зазначено наступне: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з складенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, до є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. При прийнятті даної постанови суд бере до уваги також положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Тобто, Постанова КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів визнана нечинною саме з моменту її прийняття - з 26.11.2014р. А так як оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса був вчинений 15 липня 2021р., то правова підстава для його вчинення - п. 2 Переліку була незаконною саме вже з 26.11.2014р. Кредитний договір, укладений позивачкою на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріуса, був укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Наразі п. 1 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022р. №480 Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. №1172 (Офіційний вісник України, 1999 р., №26, ст. 1241; 2014р., №97, ст. 2787), виключено. З огляду на зазначене однозначно вбачається, що станом на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса - 15.07.2021р. у приватного нотаріуса була відсутня правова підстава для його вчинення на підставі п.2 Переліку документів, тобто на підставі нотаріально непосвідченого кредитного договору. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що приватний нотаріус Грисюк О.В. не мала законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, тому вказаний вище виконавчий напис №92604 від 15.07.2021р. є таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved