Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

27 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 30 листопада 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22035000098266, згідно якого Банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 7\~384,58 грн. строком на 12 місяців, тобто до 29 листопада 2019 року, зі сплатою процентів в розмірі - 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56,0% річних - за прострочену заборгованість; щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту, Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів обов`язкових платежів в сумі не менше 800,00 грн. (п. 5 Паспорту споживчого кредиту). Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. До моменту підписання кредитного договору відповідач ознайомився та погодився з умовами універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб/, тарифами банку, публічним договором (офертою) АТ «Банк Кредит Дніпро» та іншою інформацією за відповідною банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на офіційному сайті банку та відділеннях банку. Перед укладенням договору відповідач подав всі необхідні документи, а Банк на підставі таких документів провів ідентифікацію та верифікацію його особи, з`ясував розмір його доходів, соціальний стан та здійснив інші заходи з належної перевірки клієнта відповідно до чинного законодавства України та внутрішніх нормативних документів банку. Після успішного проведення процедури перевірки Відповідача, в тому числі для цілей укладення з Клієнтом кредитного Договору про надання Банківської послуги, Клієнт підписав Заяву-згоду на обробку персональних даних та доступ до його кредитної історії, що знаходиться в кінці паспорта кредиту. Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у Відділенні Банку шляхом підписання з боку Клієнта власноручним підписом, а з боку Банку, відповідно до п.2.6.1. УДБО шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи Банку, зокрема, з цим погодився Відповідач, відповідно до п.3.6.4. Кредитного договору. Відповідно до п. 2.6.1. Підписанням відповідного договору про надання Банківських послуг Клієнт підтверджує що він ознайомлений з умовами УДБО, Тарифами Банку та/або Умовами залучення банківських вкладів та іншою інформацією за відповідною Банківською послугою, що містяться в УДБО та/або оприлюднені на Офіційному сайті Банку (вкладка Приватним клієнтам) та у відділеннях Банку, прийняв їх безумовно та у повному обсязі та зобов`язується виконувати в повному обсязі. Згідно з 2.6.2 УДБО, підписанням відповідного договору про надання Банківської послуги Клієнт підтверджує, що він укладає УДБО, у тому числі з дотриманням принципу «свободи договору», визначеного статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України. Клієнт безвідклично підтверджує, що положення УДБО йому зрозумілі, є розумними та справедливими. Усі Рахунки, відкриті на підставі та у порядку, передбаченому УДБО, Клієнт погоджується вважати такими, що відкриті у тому числі на підставі цього УДБО, при цьому Сторони виходитимуть з того, що відповідна дія була вчинена Клієнтом на підставі УДБО, а згадані тут відносини Сторін починають регулюватися умовами окремої Банківської послуги лише з дати укладання Сторонами відповідного договору про надання Банківської послуги. Оскільки банк прийняв позитивне рішення про надання кредиту, відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки. АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі 7\~384,58 грн., встановленому договором, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 30.11.2018 року по 11.07.2023 року. Умовами кредитного договору сторони встановлюють зобов`язання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (обов`язковими щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором (п. 5 паспорту споживчого кредиту, п. 4. кредитного договору). Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 11 липня 2023 виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 11\~133,12 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту 6\~569,20 грн.; залишку прострочених відсотків 2\~533,21 грн.; залишку прострочених комісій 2\~030,71 грн. 12 липня 2023 року між АТ "Банк Кредит Дніпро» (Клієнт) та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 12/07/23, строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року. Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу № 12/07/23 фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Згідно з витягом із реєстром боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ "Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 11\~133,12 грн. Згідно п 6.2.2 договору факторингу № 12/07/23 права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. На виконання даних умов договору, відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги, Акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ "Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 11\~133,12 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу № 12/07/23 фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від клієнта за цим договором. 06 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача за Кредитним договором. Пунктом 1.1 Договору факторингу встановлено, що перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників від 06.03.2024 року до договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 року. Згідно з Реєстром боржників від 06.03.2024 до Договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 року до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 11\~133,12 грн. Відповідно до п.1.2 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників\~підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу № 06/03/24 - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Позивач наголошує на тому, що після переходу права вимоги за договором факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року нарахування за кредитним договором № 22035000098266 від 30. Листопада 2018 року жодним з факторів не здійснювалось. У зв`язку з чим зазначену суму, а також судові витрати в загальному розмірі 6\~922,40 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 30 серпня 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» не з`явився, звернувся до суду з заявою, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідачбув належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 30 листопада 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22035000098266, згідно якого Банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 7\~384,58 грн. строком на 12 місяців, тобто до 29 листопада 2019 року, зі сплатою процентів в розмірі - 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56,0% річних - за прострочену заборгованість; щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту, Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів обов`язкових платежів в сумі не менше 800,00 грн. (п. 5 Паспорту споживчого кредиту). Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. Встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі 7\~384,58 грн., встановленому договором, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 30.11.2018 року по 11.07.2023 року, які є первинними бухгалтерськими документами. Умовами кредитного договору сторони встановлюють зобов`язання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (обов`язковими щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором (п. 5 паспорту споживчого кредиту, п. 4. кредитного договору). Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 11 липня 2023 виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 11\~133,12 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту 6\~569,20 грн.; залишку прострочених відсотків 2\~533,21 грн.; залишку прострочених комісій 2\~030,71 грн. Встановлено, що 12 липня 2023 року між АТ "Банк Кредит Дніпро» (Клієнт) та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 12/07/23, строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року. Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу № 12/07/23 фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Згідно з витягом із реєстром боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ "Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 11\~133,12 грн. Згідно п 6.2.2 договору факторингу № 12/07/23 права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. На виконання даних умов договору, відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги, Акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ "Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 11\~133,12 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу № 12/07/23 фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від клієнта за цим договором. Встановлено, що 06 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача за Кредитним договором. Пунктом 1.1 Договору факторингу встановлено, що перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників від 06.03.2024 року до договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 року. Згідно з Реєстром боржників від 06.03.2024 до Договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 року до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 11\~133,12 грн. Відповідно до п.1.2 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників\~підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу № 06/03/24 - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. За приписами пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша\~статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою\~статті 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга\~статті 516 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Як встановлено вище, відповідно до Витягу з реєстру боржників від 06.03.2024 року до Договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 року, TOB «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року, заборгованість за яким становить 11\~133,12 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту 6\~569,20 грн.; залишку прострочених відсотків 2\~533,21 грн.; залишку прострочених комісій 2\~030,71 грн. Наявність заборгованості відповідача також підтверджено розрахунком заборгованості за кредитним договором № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року. Судом встановлено, що після переходу права вимоги за договором факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року нарахування за кредитним договором № 22035000098266 від 30. Листопада 2018 року жодним з факторів не здійснювалось. Таким чином, між сторонами виник спір щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за особовим рахунком клієнта вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами та здійснювала повернення кредитних коштів Банку. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними з частковим поверненням. Отже, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ані первісному, ані теперішньому кредитору не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданого банком розрахунку заборгованості станом на 11 липня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року, становить 11\~133,12 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту 6\~569,20 грн.; залишку прострочених відсотків 2\~533,21 грн.; залишку прострочених комісій 2\~030,71 грн. Також зазначені суми заборгованості відображені у виписках по особовому рахунку відповідача [PERSON] , які є первинними бухгалтерськими документами. Щодо вимог Банку по процентах за користування кредитом слід зазначити наступне. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Банк Кредит Дніпро»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до\~частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №1023-XII\~«Про захист\~прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з\~пунктом 22\~частини першої статті 1\~Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти, та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви, про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц. Як встановлено вище, підписаний відповідачем кредитний договір та паспорт споживчого кредиту від 30 листопада 2018 року містять погоджений розмір процентів, а саме: 0,001% річних за строкову заборгованість та 56,0% річних - за прострочену заборгованість. Таким чином, між сторонами було погоджено процентну ставку за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що після переходу права вимоги за договором факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 року та №с 06/03/24 від 06.03.2024 року нарахування за кредитним договором № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року жодним з факторів не здійснювалось. Як зазначалося вище, з наданого банком розрахунку заборгованості станом на 12 липня 2023 року заборгованість по простроченим процентам за період з 30.11.2018 року по 11.07.2023 року становить 2\~533,71 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим, розглядаючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення комісії, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).\~Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України)\~є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої статті 203\~ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України.\~Втім більшість\~законодавчих актів\~носять комплексний\~характер і\~в них\~поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які Банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Пунктом 1.2. кредитного договору № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року встановлено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% від суми кредиту щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором в розмірі 2\~030,71 грн. є безпідставними. З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 2\~030,71 грн. задоволенню не підлягають. У зв`язку з наведеним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним № 22035000098266 від 30 листопада 2018 року в розмірі 9\~102,41 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту - 6\~569,20 грн., залишку прострочених відсотків за період з 30.11.2018 року по 11.07.2023 року - 2\~533,21 грн. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial