Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В позовних вимогах позивачі просять суд: Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки житлового будинку загальною площею 390,3 кв.м, житловою 58,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що настала [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки житлового будинку загальною площею 303,5 кв.м, житловою площею 65,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що настала [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки житлового будинку загальною площею 390,3 кв.м., житловою площею 58,9 кв.м., розташованого за адресок/: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що настала [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на І/о частки житлового будинку загальною площею 303,5 кв.м, .житловою площею 65/1 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , що настала [INFO] . Обґрунтовують свої вимоги тим, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 27.03.2019 року, серії [NUMBER] , відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 390,3 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1221486200:01:057:0006; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 303,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1221486200:01:053:0007. Вказані житлові будинки, померла [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] придбали за час зареєстрованого шлюбу укладеного між ними 01 січня 1973, які належали їм на праві спільної сумісної власності на підставі: Свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого, 16 грудня 1996 року Дніпровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Дніпропетровського району від 18.11.1996 року №770 зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації, запиту реєстрову книгу за № 44-1. Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №88197508, виданого 26.06.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35400120 від 26.05.17 р. Право власності на житловий будинок зареєстровано на за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на майно 26.05.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради, помер запису про право власності 20626249, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1259578812214. Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №88197701, виданого 26.05.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35399912 від 26.05.2017 року. Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради, номер запису про право власності 20626068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1259569612214. Спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] були: чоловік померлої - [PERSON] , [INFO] ; донька померлої - [PERSON] , [INFO] ; син померлої - [PERSON] , [INFO] . Спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] на підставі виданих їм приватним нотаріусом ДМНО Одинцовою С.О. свідоцтв про право на спадщину, належним чином оформили право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , що підтверджується отриманими Інформаційними довідками № 276346421 та 376345673 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2024 року. Син померлої [PERSON] також прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , однак не встиг оформити право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як загинув [INFO] в зоні бойових дій, що підтверджується Свідоцтвом про смерть і, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.08.2023 р., серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом після його смерті є: Дружина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 28.02.1998 р., серії [NUMBER] . Донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Виконкомом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 01.09.1998 р., серії [NUMBER] . Надалі, 21.09.2023 року на підставі поданих заяв спадкоємців померлого [PERSON] , Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою було зведено Спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 71273819, номер у нотаріуса 117/2023. Надалі спадкову справу було передано за територіальністю. Однак, звернувшись 19 квітня 2024 року із заявами про видачу Позивачам свідоцтв про права на спадщину після померлого [PERSON] , державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було винесено Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, якою Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Таким чином, позивачі прийняли спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] , але так як він за своє життя не встиг оформити право власності на спадкове майно, яке було ним прийняте після смерті його матері [PERSON] , спадкоємці після його смерті не можуть отримати свідоцтва на право на спадщину після померлого [PERSON] , у зв`язку з тим що, не можуть надати правовстановлюючі документи на спадкове майно померлого, тому і звертаються до суду з цією позовною заявою, адже вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на спадкове майно, яке було отримано спадкоємцем у спадок від його матері, але яке він не встиг оформити у власність, оскільки помер. Оскільки [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , прийняли спадщину, але не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на зазначені вище житлові будинки, то за ними слід визнати право власності на вищезгадане спадкове майно. У судове засідання позивачі не з`явились. Про час та місце були належним чином повідомленні. Через свого представника адвоката Індюкову Т.В. надали заяву в якій просили справу слухати за їх відсутності та підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Клопотань не надав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Надала заяву в якій не заперечу позовні вимоги та просить справу слухати у її відсутність. Представник відповідача Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судовому засіданні не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Клопотань не надав. Представник третьої особи Дніпровської районної державної нотаріальної контори у судовому засіданні не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Клопотань не надав. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. В силу положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позову з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 27.03.2019 року, серії [NUMBER] , відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 390,3 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1221486200:01:057:0006; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 303,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1221486200:01:053:0007. Вказані житлові будинки, померла [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] придбали за час зареєстрованого шлюбу укладеного між ними 01 січня 1973, які належали їм на праві спільної сумісної власності на підставі: Свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого, 16 грудня 1996 року Дніпровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Дніпропетровського району від 18.11.1996 року №770 зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації, запиту реєстрову книгу за № 44-1. Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №88197508, виданого 26.06.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35400120 від 26.05.17 р. Право власності на житловий будинок зареєстровано на за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на майно 26.05.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради, помер запису про право власності 20626249, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1259578812214. Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №88197701, виданого 26.05.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 35399912 від 26.05.2017 року. Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2017 року Комунальним підприємством «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради, номер запису про право власності 20626068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1259569612214. Спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] були: чоловік померлої - [PERSON] , [INFO] ; донька померлої - [PERSON] , [INFO] ; син померлої - [PERSON] , [INFO] . Спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] на підставі виданих їм приватним нотаріусом ДМНО Одинцовою С.О. свідоцтв про право на спадщину, належним чином оформили право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , що підтверджується отриманими Інформаційними довідками № 276346421 та 376345673 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2024 року. Син померлої [PERSON] також прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , однак не встиг оформити право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як загинув [INFO] в зоні бойових дій, що підтверджується Свідоцтвом про смерть і, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.08.2023 р., серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом після його смерті є: Дружина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 28.02.1998 р., серії [NUMBER] . Донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Виконкомом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 01.09.1998 р., серії [NUMBER] . Надалі, 21.09.2023 року на підставі поданих заяв спадкоємців померлого [PERSON] , Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою було зведено Спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 71273819, номер у нотаріуса 117/2023. Надалі спадкову справу було передано за територіальністю. Однак, звернувшись 19 квітня 2024 року із заявами про видачу Позивачам свідоцтв про права на спадщину після померлого [PERSON] , державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було винесено Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, якою Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Таким чином, позивачі прийняли спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] , але так як він за своє життя не встиг оформити право власності на спадкове майно, яке було ним прийняте після смерті його матері [PERSON] , спадкоємці після його смерті не можуть отримати свідоцтва на право на спадщину після померлого [PERSON] , у зв`язку з тим що, не можуть надати правовстановлюючі документи на спадкове майно померлого, тому і звертаються до суду з цією позовною заявою, адже вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на спадкове майно, яке було отримано спадкоємцем у спадок від його матері, але яке він не встиг оформити у власність, оскільки помер. Оскільки [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , прийняли спадщину, але не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на зазначені вище житлові будинки, то за ними слід визнати право власності на вищезгадане спадкове майно. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо по випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1 листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року право власності спадкоємця на спадкове манно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суду постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. За ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1261 ЦКУ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. та батьки. Згідно частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. За ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки Позивачі позбавлені можливості здійснити своє право на спадкування за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, то таке право підлягає захисту в судовому порядку. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов?язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці. зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява №38722/02). Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Чого при розгляді цієї цивільної справи здійснено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved