Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить скасувати рішення від 13.05.2024 року державного реєстратора Остерської міської ради Чернігівської області Кезлі Валентини Миколаївни про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на закінчений будівництвом об`єкт садовий будинок, загальною площею 46,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності та обов`язки забудовника стосовно здачі в експлуатацію садового будинку за адресою: [ADDRESS] з подальшою реєстрацією права власності на це нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовано тим, що 13 травня 2024 року державний реєстратор Остерської міської ради Чернігівської області Кезля Валентина Миколаївна здійснила державну реєстрацію за [PERSON] права власності на закінчений будівництвом об?єкт - садовий будинок, загальною площею 46,5 кв. м (з реєстраційним номером 2936135774100), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Про здійснення вказаної державної реєстрації права власності Позивачу стало відомо з витягу з державного реєстру речових прав. Підставою виникнення права власності державний реєстратор зазначила рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 73136866 від 15.05.2024 року. Реєстрація була проведена на основі документів, поданих для державної реєстрації, а саме: довідка про членство в кооперативі без номеру, видана 03.05.2024 року та технічний паспорт, виданий 22.04.2024 року. Позивач вважає, що державна реєстрація права власності за відповідачем проведена неправомірно, оскільки земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] на якій розташований садовий будинок надавалася у власність [PERSON] (спадкодавцю) ще у 2009 році згідно Рішення Чернігівської міської ради від 23.06.2009. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина та 03.05.2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Анікейчик О.Н. заведена спадкова справа N? 48/2023 щодо майна померлого. Згідно довідки приватного нотаріуса Анікейчик О.Н. від 03.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . На момент смерті спадкодавця даний садовий будинок не був введений в експлуатацію, а тому був об?єктом незавершеного будівництва. Об?єкт будівництва (об?єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб?єктивних майнових, а також зобов?язальних прав, у випадках та порядку, визначених актами цивільного законодавства. На думку позивача, подані відповідачем для реєстрації документи не відповідали вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Даний судовий будинок будувався спадкодавцем [PERSON] та його дружиною [PERSON] під час шлюбу, що фактично передбачає спільну сумісну власність подружжя, спадкоємцем померлого батька є позивач, право власності на об`єкт за життя спадкодавця зареєстроване не було, а тому померлий спадкодавець не набув права власності на цей садовий будинок за свого життя. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову, посилаюсь на те, що жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, як наслідок відсутні правові підстави для задоволення даного позову. Представник третьої особи подала письмові пояснення та зазначила, що при розгляді поданих відповідачем документів, діяла у межах наданої компетенції та у визначений законодавством спосіб, а вимоги позивача є безпідставними. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. 13 травня 2024 року державний реєстратор Остерської міської ради Чернігівської області Кезля Валентина Миколаївна здійснила державну реєстрацію за [PERSON] права власності на закінчений будівництвом об?єкт - садовий будинок, загальною площею 46,5 кв.м (з реєстраційним номером 2936135774100), що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 03.05.2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Анікейчик О.Н. заведена спадкова справа N? 48/2023 щодо майна померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 79 ЗК України (в редакції станом на день винесення Чернігівською міською радою рішення від 23.06.2009 року) земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст. 81 ЗК України (в редакції станом на день винесення Чернігівською міською радою рішення від 23.06.2009 року) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до положень ст. 125 ЗК України (в редакції станом на день винесення Чернігівською міською радою рішення від 23.06.2009 року) виникнення права на земельну ділянку право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, за приписами ч. 1. ст. 126 ЗК України (в редакції станом на 23.06.2009 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ЗК України (в редакції станом на 23.06.2009 року) право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право власності на земельну ділянку виникає не з моменту прийняття рішення уповноваженим органом про передачу у власність земельної ділянки, а з моменту державної реєстрації цих прав та отримання відповідного державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об?єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. За умовами ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об?єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); - за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч. 2 ст. 79-1 ЗК України). Відповідно до імперативних приписів ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Частиною дев?ятою ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об?єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч. 10 ст. 79-1 3К України). Згідно листа Управління земельних ресурсів N? 542/23/вих від 03.10.2023 року та листа ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області N? 29-25-0.3-5451/2-23 від 27.10.2023 року, вбачається, що земельна ділянка № [NUMBER] в садівничому товаристві «Хуторок» не формувалася, правовстановлюючі документи [PERSON] не видавалися. Також, про відсутність будь якої реєстрації права власності, формування земельної та видачу відповідних правовстановлюючих документів свідчить лист ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області N? П-1146/0-1276/6-24 від 12.08.2024 року. Таким чином, [PERSON] на день своєї смерті не мав права власності на земельну ділянку N? [NUMBER] в Садівничому товаристві Хуторок. Подібна за змістом правовідносини були предметом розгляду Верховного Суду по справі № 727/1140/21. Зокрема Верховний Суд в своїй постанові від 19.11.2024 року по справі N? 727/1140/21 зазначив наступне. Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об?єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуг, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. За змістом частини першої статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов?язки. Відповідно до частин першої та другої статті 181 ЦК України до нерухомих речей нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об?єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. За змістом частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об?єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. На підставі частин першої та другої статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Верховний Суд в своїй постанові від 19.11.2024 року по справі N? 727/1140/21 зробив висновок, що відповідно до статті 182 ЦК України та Закону України «Про кооперацію» право власності на майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідного до закону. [PERSON] за життя будучи членом СТ "Хуторок" написав заяву про вихід та передачу права користування земельною ділянкою N? 23 [PERSON] . Протоколом засідання правління СТ "Хуторок" N? 5 від 25.08.2022 року вказані вище заяви було задоволено та одноголосно передано право користування земельною ділянкою в садівничому товаристві "Хуторок" [PERSON] . Як зазначено вище, зареєстрованого в порядку передбаченому чинним законодавством права власності чи права користування земельною ділянкою [PERSON] не мав. Не було зареєстровано і право власності на будь-який садовий будинок станом на день виходу [PERSON] з членів товариства. Як наслідок дані об?єкти нерухомого майна не були та не могли бути об?єктом будь-яких правочинів, в тому числі спадкування. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи докази в їх сукупності та враховуючи, що [PERSON] за життя будучи членом СТ "Хуторок" написав заяву про вихід та передачу права користування земельною ділянкою N? 23 [PERSON] . Протоколом засідання правління СТ "Хуторок" N? 5 від 25.08.2022 року вказані заяви було задоволено та одноголосно передано право користування земельною ділянкою в садівничому товаристві "Хуторок" [PERSON] , зареєстрованого в порядку передбаченому чинним законодавством права власності чи права користування земельною ділянкою [PERSON] не мав. Не було зареєстровано і право власності на будь-який садовий будинок станом на день виходу [PERSON] з членів товариства. Як наслідок дані об?єкти нерухомого майна не були та не могли бути об?єктом будь-яких правочинів, в тому числі спадкування. З 25.08.2022 року членом СТ "Хутрок" є [PERSON] , що підтверджується довідкою від 03.05.2024 року та Книжкою члена садівничого товариства, а тому суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат по справі, відповідачем [PERSON] надано копію договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025, укладеного між відповідачем та адвокатом Прокоф`євим Богданом Івановичем, ордер серії СВ №1100367, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 18.12.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.02.2025 про сплату 10000 грн. Враховуючи категорію складності справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що заявлена стороною позивача сума витрат за надання правничої допомоги відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав для зменшення розміру витрат судом не встановлено, у зв`язку з чим витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved