Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, з 2010 року спільно проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] у позивача та відповідачки народилася дочка [PERSON] . Матір дитини зареєструвала народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України, у свідоцтві про народження Серія [NUMBER] , яке видане Ленінським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] Україна Запорізька область місто Запоріжжя, про що у Книзі реєстрацій народжень 2011 року липня місяця 05 числа зроблений відповідний актовий запис за № 585. Батьками зазначені: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. [INFO] у позивача та відповідачки народився син [PERSON] . Матір дитини зареєструвала народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Реєстрація дитини [PERSON] відбулася у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що у Книзі реєстрацій народжень 13 числа серпня місяця 2013 року зроблений відповідний актовий запис за № 799. Зі слів матері у графі батько зазначений [PERSON] , громадянин України. [INFO] у позивача та відповідачки народилася дочка [PERSON] . Матір дитини зареєструвала народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України. У свідоцтві про народження Серія [NUMBER] , яке видане Ленінським районним у місті Запоріжжі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] Україна Запорізька область місто Запоріжжя, про що у Книзі реєстрацій народжень 31 числа травня місяця 2016 року зроблений відповідний актовий запис за № 560. Батьками зазначені: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. Весь час спільного проживання з позивачем, відповідачка зловживала спиртними напоями, залишала дітей без нагляду. 08.03.2021 року відповідачка пішла з родини до іншого чоловіка, проживала окремо від позивача та дітей. Троє дітей проживали з позивачем, відповідачка проти цього не заперечувала. На початку повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України і введення воєнного стану на всій території України з 24.02.2022 року, відповідачка без згоди позивача вивезла дітей до Німеччини, зв`язок з позивачем не підтримувала. На території Німеччини у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків щодо своїх трьох дітей, зловживанням спиртними напоями, відповідачка була позбавлена батьківських прав щодо всіх дітей, діти були відібрані та влаштовані у прийомну родину. Перебуваючи у прийомній родині, діти змогли зв`язатися телефоном із позивачем. Батьки позивача, дідусь і бабуся дітей виїхали з території України до Німеччини та у судовому порядку встановили опіку над дітьми. У травні 2024 року діти повернулися на територію України та постійно проживають із позивачем. Під час судових процесів на території Німеччини було з`ясовано, що відповідачка разом із відповідачем [PERSON] , [INFO] у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внесли зміни до актових записів всіх трьох дітей щодо відомостей про батька. А саме, зазначили, що батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є [PERSON] , змінили всім трьом дітям по-батькові замість [PERSON] / [PERSON] на [PERSON]/[PERSON] . Повідомивши органу державної реєстрації актів цивільного стану завідомо неправдиві відомості про батька дітей, оформили нові свідоцтва про народження дітей, де у графі батько - зазначений [PERSON] . Позивач звернувся до Запорізького НДЕКЦ МВС України із заявою про проведення дослідження методом ДНК-аналізу на предмет встановлення батьківства відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За результатами проведеної судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю «Молекулярно-генетичні дослідження» сформований висновок експерта від 11.07.2024 року № СЕ-19/108- 24/10785-БД, відповідного до якого « [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічної спорідненості складає не менше ніж 99,9999%. [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічної спорідненості складає не менше ніж 99,9999%. [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічної спорідненості складає не менше ніж 99,9999%». Таким чином, позивач вважає себе і є батьком дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Просить суд визнати його батьком дітей, внести зміни до актового запису про народження та стягнути аліментів з відповідачки на утримання дітей, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21.08.2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, 02.05.2025 на адресу суду надійшла його заява про розгляд справи за його відсутності, просить суд уточнити позовні вимоги, а саме, відмовляється від позовних вимог, в частині стягнення всіх судових витрат, у тому числі витрат пов`язаних з проведенням експертизи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, на адресу суду надала заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, позов визнає в повному обсязі, з урахуванням заяви позивача від 02.05.2025 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про визнання позовних вимог, з урахуванням заяви позивача від 02.05.2025 року. Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 05.07.2011 року Ленінським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №585, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Матір`ю зазначена « [PERSON] », батьком вказаний « [PERSON] ». [INFO] у позивача та відповідачки народився син [PERSON] . Матір дитини зареєструвала народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України, про що у Книзі реєстрацій народжень 13.08.2013 року зроблений відповідний актовий запис за № 799. Зі слів матері у графі батько зазначений [PERSON] , громадянин України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 31.05.2016 року Ленінським районним у місті Запоріжжі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №560, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Матір`ю зазначена « [PERSON] », батьком вказаний « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] , що видане 12.03.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №585, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Матір`ю зазначена « [PERSON] », батьком вказаний « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] , що видане 12.03.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №799, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Матір`ю зазначена « [PERSON] », батьком вказаний « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] , що видане 12.03.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №560, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Матір`ю зазначена « [PERSON] », батьком вказаний « [PERSON] ». Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-24/10785-БД від 11.07.2024 року, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999%. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-24/10785-БД від 11.07.2024 року, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999%. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-24/10785-БД від 11.07.2024 року, [PERSON] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999%. Дані обставини визнаються відповідачами [PERSON] , [PERSON] та доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 16 травня 2018 року в справі № 61-6030св18. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). За статтею 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Доказом батьківства можуть бути різні обставини (відомості) насамперед висновок судово-генетичної експертизи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, (далі - Правила) встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення, зміни чи включення до актового запису про народження дитини відомостей про батька. ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")). Верховний Суд звертає увагу, що передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Як записано у статті 122 СК України, права та обов`язки батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від нього. Встановлення саме цієї обставини спонукало позивача звернутися до суду з приводу встановлення батьківства, тобто оспорюючи батьківство відповідача. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідачів, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, як батька, оскільки позивач доклав усіх можливих зусиль для доведення походження дітей від нього. Доказів спростування доводів позивача, щодо визнання його батьківства стосовно дітей, суду не надано. При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини зачіпають права та інтереси малолітньої дитини, стосуються досить делікатної сфери суспільних відносин й пов`язані із особистим та сімейним життям сторін. Встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини, щодо встановлення її походження. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене, як і право позивача, доводити своє батьківство стосовно дитини, у передбачений законодавством спосіб. Статтею 134 СК України передбачено внесення змін до актового запису про народження на підставі рішення суду у разі визнання батьківства. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дітей, забезпечуючи надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачами [PERSON] , [PERSON] , і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, так як в ч. 4 ст. 206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved