Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна помер [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем якого є [PERSON] . Приватним нотаріусом було направлено на адресу ГУ ПФУ в Запорізькій області запит про надання інформації про всю суму пенсії, яка не була виплачена [PERSON] . Довідкою № 197 від 16.09.2021 було повідомлено, що залишок нарахованих, але не виплачених коштів з 14.09.2018 року по 31.05.2021 року становить 266 939,15 грн. Приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.11.2021 року, згідно якого, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю [PERSON] у розмірі 266 939 грн. 15 коп. Після отримання свідоцтва про право на спадщину позивач подав заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера від 22.11.2021. Однак, починаючи з 22.11.2021 позивачу було виплачено: у листопаді 2022 року - 530 грн., у грудні 2022 року - 2,18 грн., у липні 2023 року - 557,32 грн., у вересні 2023 року - 2093 грн., у жовті 2023 року - 1303 грн., у листопаді 2023 року - 4,10 грн., у грудні 2023 року - 0,62 грн., у жовтні 2024 року - 2361 грн., у листопаді 2024 року - 2361 грн., у грудні 2024 року - 2361 грн., а загалом - лише 11 573,22 грн., що підтверджується листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.12.2024 № 0800-0401-8/117409 та довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 18.12.2024. Таким чином, станом на день подачі позову, згідно свідоцтва про право на спадщину залишається невиплаченою сума у розмірі 255 365,93 грн. 93 коп. Вважаючи, що відповідач повідомив неповну інформацію стосовно суми невиплаченої пенсії [PERSON] , представник позивача направив відповідачу адвокатський запит з проханням надати: інформацію, з якої дати [PERSON] , який є померлим братом [PERSON] , була припинена виплата пенсії та на якій підставі, інформацію, якою були суми пенсії [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , на момент припинення її виплати та на момент дня його смерті; інформацію, чи виплачувалась пенсія померлому з 15.12.2014 (дня, коли він набув статусу внутрішньо переміщеної особи) по 13.09.2018, якщо так, надати таблицю з відповідними виплатами, якщо ні, надати підставу та повідомити розмір боргу з пенсійних виплат за даний період. Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03.01.2025 № 0800-0401-8/774 повідомлено, що виплату пенсії [PERSON] з 01.07.2015 року було призупинено, у зв`язку з відсутністю інформації щодо його реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Рішення про призупинення надано не було. Також зазначено, що пенсіонеру [PERSON] у період з 01.07.2015 по 31.05.2021 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії він не звертався. Внаслідок цього, надати інформацію про розмір пенсії за 01.07.2015 по 13.09.2018 не мають можливості. Отже, на думку відповідача, оскільки [PERSON] за життя перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як внутрішньо переміщена особа, виплата його недоотриманої пенсії проводиться на умовах Порядку № 1165. До того ж, відповідач протиправно не повідомив як приватному нотаріусу, так і позивачу, щодо заборгованості з пенсії померлого за період 01.07.2015 по 13.09.2018 у результаті чого позивач позбавлений можливості її отримати. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь [PERSON] суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01.07.2015 року по 31.05.2021 року у розмірі 415 031,29 грн. Ухвалою суду від 15.01.2025 року відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 10.02.2025 року на адресу суду від відповідача через систему „Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області позов не визнає у зв`язку із таким. Відповідно до ст. 46 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2004 № 1058 (далі - Закон № 1058) передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р., який надійшов 15.09.2021 року, щодо суми недоотриманої пенсії померлого [PERSON] (помер [INFO] ), відповідачем було надано довідку, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії за період з 14.09.2018 по 31.05.2021 року складає 266939,15 грн. (розмір суми визначено за 3 роки до дня звернення нотаріуса з запитом). Крім того, було повідомлено, що розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Так як позивач, який є спадкоємцем недоотриманої пенсії, 22.11.2021 звернувся до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідним документами, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону № 1058 переглянута за період з 21.11.2018 по 31.05.2021 (по місяць смерті) та склала 251686,87 грн. (розмір суми визначено за 3 роки до дня звернення спадкоємиці із заявою). На звернення з заявою від 22.11.2021 року спадкоємця [PERSON] вже було нараховано суми за період з 21.11.2018 по 31.05.2021 у розмірі 251686,87 грн., а також розпочато дії щодо виплати цих сум. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі - Порядок 1165). Порядком № 1165 визначено механізм виплати пенсій з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та статті 61 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Згідно з Порядком № 1165 пенсійні виплати проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. Розрахована сума недоотриманої пенсії [PERSON] була проведена в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Отже, сума недоотриманої пенсії [PERSON] внесена до переліку боргів ВПО, обліковується Головним управлінням і виплачується на умовах порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165. Сума недоотриманої пенсії [PERSON] виплачується частинами згідно переліку боргів ВПО та частково виплачена на рахунок [PERSON] у розмірі 11573,22 грн., залишок складає 240113,65 грн., який буде виплачено на умовах порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165. У зв`язку з тим, що на день смерті [PERSON] виплату пенсії було припинено, пенсія з 01.07.2015 не нараховувалась, тому розмір недоотриманої пенсії визначається відповідачем у відповідності до частини 1 статті 46 Закону України після звернення позивача з заявою про її отримання. [PERSON] з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.09.2018 по день смерті, не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, тому за період з 01.07.2015 по 31.05.2021 року управління їх не нараховувало. Так як, у період з 01.07.2015 нарахування та виплата пенсії не проводились, а [PERSON] за її поновленням до управління не звертався, тому підстав для їх нарахування та виплати спадкоємцю померлого немає. Таким чином, підстави для виплати ненарахованої та неотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.07.2015 по 20.11.2018 у позивача відсутні, оскільки пенсія за вказаний період взагалі не нараховувалась. Ухвалою суду від 17.02.2025 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області інформацію про розмір недоотриманої пенсії [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.07.2015 року по 13.09.2018 року. Ухвалою суду від 12.03.2025 повторно витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розрахунок розміру пенсії [PERSON] за період з 01.07.2015 року по 13.09.2018 року, яка би була нарахована та виплачена у разі звернення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за життя. Ухвалою суду від 21.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позивні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 у справі № 428/10113/20 вказав таке: «Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину». Також у вказаній постанові Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 428/10113/20 надав оцінку неправомірній відмові відповідача у справі обрахувати розмір пенсії спадкодавця за період, більший ніж 3 роки з дати звернення спадкоємців. За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам,, сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь- яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується листом відповідача за вих. № 0800-0401-8/117409 від 23.12.2024 року. [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна помер [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить недоотримана за життя пенсія. Спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.11.2021 року у спадковій справі № 22/2021, зареєстроване в реєстрі за № 1466. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишик Л.Р. було направлено на адресу ГУ ПФУ в Запорізькій області запит про надання інформації про всю суму пенсії, яка не була виплачена [PERSON] . Довідкою № 197 від 16.09.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області було повідомлено, що залишок нарахованих, але не виплачених коштів з 14.09.2018 року по 31.05.2021 року становить 266 939,15 грн. 22.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишик Л.Р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю [PERSON] , у розмірі 266 939 грн. 15 коп. Дана сума недоотриманої пенсії встановлена нотаріусом відповідно до довідки про наявність недоотриманої пенсії наданої відповідачем. 22.11.2021 позивач подав до ГУ ПФУ в Запорізькій області заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера [PERSON] . Починаючи з 22.11.2021 станом на дату подачі позовної заяви позивачу було виплачено: у листопаді 2022 року - 530 грн., у грудні 2022 року - 2,18 грн., у липні 2023 року - 557,32 грн., у вересні 2023 року - 2093 грн., у жовті 2023 року - 1303 грн., у листопаді 2023 року - 4,10 грн., у грудні 2023 року - 0,62 грн., у жовтні 2024 року - 2361 грн., у листопаді 2024 року - 2361 грн., у грудні 2024 року - 2361 грн., на загальну суму 11 573,22 грн., що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 18.12.2024. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.12.2024 № 0800-0401-8/117409, у відповідь на адвокатський запит №16/12/24-2-Р від 16.12.2024, повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку в Головному управлінні, як внутрішньо переміщена особа. У листі також зазначено, що виплату пенсії [PERSON] з 01.09.2018 року було призупинено, у зв`язку з відсутністю інформації щодо його реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Пенсіонеру [PERSON] у період з 01.09.2018 по 31.05.2021 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії він не звертався. На запит від нотаріуса Кашик Л.Р. 07.09.2021 Головним управлінням було надано попередній розрахунок недоодержаної [PERSON] пенсії за період з 14.09.2018 по 31.05.2021 у сумі 266939,15 грн. та зазначено, що розмір виплати буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. До управління [PERSON] звернувся з заявою про виплату недоодержаної пенсії [PERSON] зі свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими документами 22.11.2021 року. Отже, період недоотриманої пенсії було переглянуто з 21.11.2018 по 31.05.2021 (три роки до дня звернення спадкоємця) і її розмір склав 251686,87 грн. Оскільки [PERSON] за життя перебував на обліку в Головному управлінні, як внутрішньо переміщена особа, виплата його недоотриманої пенсії проводиться на умовах Порядку 1165. Станом на 19.12.2024 [PERSON] згідно зі зверненням від 22.11.2021 року за недоотриманою пенсією ( [PERSON] ) виплачено 11573,22 грн., залишок складає 240113,65 грн., який буде виплачено на умовах порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.01.2025 № 0800-0401-8/774, у відповідь на адвокатський запит №30/12/24-3-Р від 30.12.2024, повідомлено, що виплату пенсії [PERSON] з 01.07.2015 року було призупинено, у зв`язку з відсутністю інформації щодо його реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Рішення про призупинення надано не було. Також зазначено, що пенсіонеру [PERSON] у період з 01.07.2015 по 31.05.2021 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії він не звертався. Внаслідок цього, надати інформацію про розмір пенсії за 01.07.2015 по 13.09.2018 не має можливості. Не надано такої інформації і під час розгляду справи на ухвали суду про витребування доказів. Таким чином, щодо стягнення грошових коштів недоотриманої пенсії за період з 14.09.2018 по 31.05.2021 у розмірі 255\~365,93 грн. в порядку спадкування за законом, що не була виплачена відповідачем, то судом встановлено, що позивач як спадкоємець померлого [PERSON] за законом отримав у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до нього перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 266\~939,15 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 1466 (спадкова справа 1466) від 04.12.2023 року. В той же час відповідачем за зверненням позивача вказану суму недоотриманої пенсії в повному обсязі не виплачено, та зазначено, що така виплата буде здійснена у сумі 251\~686,87 грн., на умовах порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165. Разом із тим, право на спадщину позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в даній справі. Відповідно до положення ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду. Відповідачем не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я позивача, тому аргументи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна та безпідставно застосовує Порядок №1165. Доводи відповідача не спростовують підстав позову і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємиці та є для спадкоємиці основним правовстановлюючим документом. На час подачі даної позовної заяви свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним. За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 266\~939,15 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території. У силу абз. 2 п. 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. П. 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абз. 2 п. 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису. Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів. У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абз. 2 цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за 9 місяців відповідного року зазначений в абзаці 2 цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. Отже, Порядок №1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить, громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави. У преамбулі до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-ІV, не можуть застосовуватись. Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18. Постанова КМУ від 10.11.2021 № 1165 не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Верховною Радою України не приймались зміни до Закону № 1058-ІV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, тому застосувати до спірних правовідносин положення Порядку № 1165 не вбачається за можливе та є протиправним, оскільки Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а дійшов висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія Відповідно до ч. 2, 3, 7 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02) Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою результату. Відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконанню судових рішень» (далі - Закон № 4901) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, стягнення заборгованості по пенсії є належним та ефективним способом захисту, оскільки виконання судового рішення про стягнення такої заборгованості буде здійснюватися в порядку, визначеному Законом № 4901 і прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів, а не згідно з Постановою КМУ від 10.11.2021 № 1165 „Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території. З наданих до суду документів вбачається, що позивач як спадкоємець померлого [PERSON] за законом отримав у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до нього перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 266\~939, 15 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 1466 (спадкова справа 22/2021) від 22.11.2021 року. В той же час відповідачем за зверненням позивача вказану суму недоотриманої пенсії в повному обсязі не виплачено, та зазначено, що така виплата буде здійснена у сумі 251\~686,87 грн., на умовах порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165. Право на спадщину позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в даній справі. у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна та неправомірно застосовує Порядок №1165. Аргументи відповідача не спростовують підстав позову і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину. За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 266\~939,15 грн. Враховуючи, що відповідачем проведено частково виплати по сплаті недоотриманої пенсії [PERSON] , остаточний розмір заборгованості становить 255\~365,93 грн., відповідачем обмежено спадкові права позивача на отримання сум недоотриманої пенсії [PERSON] , ураховуючи, що держава повинна виконувати взяті на себе позитивні зобов`язання, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача усієї суми недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 14.09.2018 по 31.05.2021 у сумі 255\~365,93 грн., що визначена свідоцтвом про право на спадщину є ефективним способом захисту, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Окрім того, щодо вимог про визнання права власності на набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01.07.2015 по 13.09.2018, то судом встановлено таке. Відповідачем з 01.07.2015 було призупинено виплату пенсійних виплат [PERSON] , залишилася невиплаченою пенсія за період з 01.07.2015 по 13.09.2018, яка не увійшла до складу суму, на яку позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 428/10113/20 (провадження № 61-14299св21). Припинення виплати пенсії брата позивача можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно зі статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера. Рішення стосовно припинення спадкодавцю виплати пенсії на інших підставах за її життя суду не надано. Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Жодним нормативно правовим актом та/або законом України не визначено такої підстави для припинення нарахування пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо перемішеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що „підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) де зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Постанова Кабінету Міністрів України № 637 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавство право на отримання пенсії, наявність у померлого спадкодавця статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від останнього як пенсіонера, на відмінну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних підстав, що у своїй сукупності свідчить про порушення Відповідачем вимог пенсійного законодавства, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39) і свідчить про втручання відповідача у право Позивачки на мирне володіння своїм майном. Також необхідно звернути увагу, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). З урахуванням вище викладеного та відповідно до положень ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 1227 ЦК України позивач має право на отримання спірних сум у порядку спадкування за законом з одночасним визнанням за позивачем права власності на ці суми як спадщину за законом після смерті спадкодавця. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене, відповідачем обмежено спадкові права позивача на отримання сум недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.07.2015 по 13.09.2018, яка не включена до свідоцтва про право на спадщину. Під час підготовчого провадження за клопотання позивача витребувалася у відповідача дані щодо розміру пенсії пенсіонера [PERSON] у спірний період, проте інформація про розмір такої пенсії надана суду не була, з підстав її ненарахування відповідачем. З огляду на вищенаведене, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, судом встановлено порушення прав позивача щодо отримання спадщини після померлого брата, і приходить до висновку, що його право в частині цих позовних вимог підлягає захисту саме у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , недоотримані [PERSON] за життя пенсійні виплати за період з 01.07.2015 року по 13.09.2018 року. З огляду на вказане позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі. З урахуванням ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3320,24 грн.

Outcome: approved