Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року у розмірі 26100,00 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривні та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1017291, за умовами якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу 12000,00 гривень, шляхом переказу на картковий рахунок. Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті через веб-сайт або мобільний додаток та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу № 01/04, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до Відповідача. 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/4 у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1017291 від 14 лютого 2020 року.Позивач, посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка складається із: 12000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13500,00 грн - заборгованість за відсотками; 600,00 грн - заборгованість за комісією;заборгованість за пенею - 0,00 грн. Виклад позиції відповідача. Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача Лановий Є.М. надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних в справі доказів. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Південної міської ради Харківського району Харківської області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст.187 ЦПК України, смс- повісткою. Відповідач відзиву на позов не надавав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1017291, відповідно до якого позивач зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 12000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 1.3. договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів. Положеннями п. 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах. Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-якиймомент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Із пункту 6.1 договору суд встановив, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно п.6.5 встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Водночас із пункту 10 кредитного договору вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Із графіку розрахунків вбачається, дата платежу 15.03.2020, кредит 12000,00 грн, комісія - 600,00; проценти 2700,00 грн, разом 15300,00 грн, позичальник [PERSON] кредитодавець ТОВ «Мілоан», також відсутні підписи за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Водночас встановлено, що у цьому письмовому доказі, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог також, як і в кредитному договорі, відсутній електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Також із платіжного доручення № 15240427 від 14 лютого 2020 року судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» як платник, банк платника ПриватБанк було перераховано [PERSON] на банківську картку «Visa» № [NUMBER] грошові кошти в сумі 12000,00 грн із зазначенням платежу: кошти згідно договору № 1017291. Із матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу № 01/04, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1017291 від 14 лютого 2020 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до Відповідача. 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/4 у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1017291 від 14 лютого 2020 року. Наявність заборгованості за кредитним договором № 1017291від 14 лютого 2020 року, зумовила звернення ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675). Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, із аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача). або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). З копії кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Встановлено, що договір про споживчий кредит №1017291 від 14 лютого 2020 року не містить електронного цифрового підпису, зокрема, у конкретному випадку відповідача або електронного підпису одноразовим ідентифікатором із зазначенням дати та часу підпису, номером персонального ідентифікатора [PERSON] , який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору позикодавцю ТОВ «Мілоан». Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи. Крім того, позивач, на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та виконання ТОВ «Мілоан», як позикодавцем його умов в частині передачі грошових коштів позичальнику у сумі 12000,00 грн, у позовній заяві посилається на платіжне доручення № 15240427 від 14 лютого 2020 року. Дослідивши вищевказане платіжне доручення, суд зазначає, що воно не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі, з огляду на таке. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Абзацом 14 п.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (це Положення розроблене відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №75), передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення № 75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення № 15240427 від 14 лютого 2020 року, встановлено, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» [PERSON] грошових коштів, як кредитних в сумі 12000,00 грн, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить). У цьому контексті суд звертає увагу на те, що у дослідженому платіжному дорученні № 15240427 від 14 лютого 2020 року замість означених обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у платіжному дорученні зазначено відповідно «Visa» № 414949*45, (водночас має містити усі відкриті цифри (номер рахунку), а не їх частину), що є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що ані кредитний договір, ані графік розрахунків, як додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 12000,00 грн відповідачу, зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні № 15240427 від 14 лютого 2020 року. Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи, а також і не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «Мілоан», як позикодавцем були перераховані грошові кошти [PERSON] в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. За змістом ст.84 ЦПК України учасник справи у разі саме неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту як укладення між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] кредитного договору, так і факту перерахування останньому кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed