Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

22\~березня 2025\~року позивачі\~надіслали в\~суд позов\~до [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та надвірними\~спорудами в\~порядку спадкування.\~Свої вимоги\~обґрунтовують тим,\~що [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~і з\~цього дня\~відкрилася спадщина\~на його\~майно,\~яке складається\~із житлового\~будинку з\~надвірними спорудами,\~який знаходиться\~в [ADDRESS] \~та земельної\~ділянки з\~цільовим призначенням\~для ведення\~ОСГ з кадастровим\~номером 0722482600:03:000:0691.\~На земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~0712482600:03:000:0691\~та цільовим\~призначенням для\~ведення ОСГ\~спадкодавець залишив\~заповіт на\~ім`я [PERSON] ,\~який 16.01.2023\~року звернувся\~до нотаріуса\~із відповідною\~заявою,\~на підставі\~якої була\~заведена спадкова\~справа №17/2023\~до майна\~померлого [PERSON] . Житловий будинок\~не охоплений\~заповітом,\~відтак,\~має місце\~спадкування за\~законом.\~Спадкоємцями за\~законом після\~смерті [PERSON] \~є його\~дружина [PERSON] ,\~донька [PERSON] \~(яка\~є особою\~з інвалідністю\~II\~групи),\~донька [PERSON] \~та син\~ [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали з спадкодавцем за однією адресою, фактично прийняли спадщину та 13 березня 2025 року подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Окрім того, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] за однією адресою з спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали, до нотаріальної контори подали заяви про відсутність претензій щодо спадкового майна. 13 березня 2025 року позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вищевказаний житловий будинок, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за ними, [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/2 частку кожному житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також судові витрати залишити за ними. Ухвалою судді від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 квітня 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 29 травня 2025 року. Позивачі у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, зазначений у поданій позивачем [PERSON] у заявці (а.с. 39, 61) та рекомендованим повідомленням про вручення [PERSON] судової повістки (а.с. 68). Одночасно із позовною заявою позивачі подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 40, 41). Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 69). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки (а.с. 66, 67). Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, заяв від них не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 17/2023 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Заячиці Володимирського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно 13 січня 2023 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 5, 22). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Локачинської селищної ради Волинської області вих. №9 від 17 січня 2023 року вбачається, що в с. Заячиці Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, що належало [PERSON] , який проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] та помер [INFO] . Спадкове майно зі слів спадкоємців складається з житлового будинку з господарськими будівлями, у [ADDRESS] , земельної частки (пай) колишнього КСП «Дружба» с. Заячиці, земельної ділянки для ведення ОСГ в с. Заячиці. Спадкоємцями першої черги є: дружина [PERSON] , зареєстрована і проживає в [ADDRESS] ; дочка [PERSON] , зареєстрована і проживає в [ADDRESS] ; син [PERSON] , проживає в м. Володимир Волинської області; дочка [PERSON] , проживає в с. Козлів Володимирського району Волинської області. Спадкоємцем за заповітом на земельну частку (пай) кадастровий номер 0722482600:03:000:0691 є [PERSON] , [INFO] (а.с. 22 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. 11 лютого 2021 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 247, у якому земельну ділянку площею 2,6648 га, розташовану на території Заячицівської сільської ради Локачинського району Волинської області кадастровий номер 0722482600:03:000:0691 заповів [PERSON] (а.с. 23). Чинність даного заповіту підтверджується також копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71279262 від 26.01.2023 року (а.с. 25). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 26 січня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу № 17/2023 до майна померлого [PERSON] (а.с. 21 на звороті). Статтею 1245 ЦК України встановлено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що передбачено ст. 1261 ЦК України. Позивач [PERSON] є дружиною спадкодавця, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 27 травня 1972 року Заячицівською сільською радою Локачинського району Волинської області (а.с. 31 на звороті). Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією її Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07 жовтня 1976 року Заячицівською сільською радою Локачинського району (а.с. 33 на звороті). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із відміток про зареєстроване місце проживання у копіях паспортів позивачів, останні на момент смерті [PERSON] були зареєстровані з ним за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 32,34-35). Таким чином, позивачі прийняли спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані з ним за однією адресою. Дочка спадкодавця [PERSON] 16 грудня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Дильного І.Г. із заявою про відсутність претензій по спадщині після смерті [PERSON] (а.с. 27). Окрім того, 11 лютого 2025 року приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Дильним І.Г. було направлено сину спадкодавця [PERSON] повідомлення про видачу спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, на якому є відмітка- повідомлення отримав 21.02.2025, претензій не маю (а.с. 29). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 17/2023 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 13 березня 2025 року позивачі [PERSON] та [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулися із відповідними заявами до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 31, 33). Однак, їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. №116/02-31 від 13.03.2025 року (а.с. 20, 37). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивачі через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлені права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулися до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 11 вересня 2023 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1973 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 15-18). Відповідно до\~виписки з\~погосподарської книги\~за 2016-2023\~роки Заячицівської\~сільської ради\~Локачинського району\~Волинської області,\~яка видана\~виконавчим комітетом\~Локачинської селищної\~ради Волинської\~області від\~05\~вересня 2023\~року №\~92,\~по особовому\~рахунку №\~003-1\~будинок з\~надвірними будівлями\~і спорудами\~знаходиться за\~адресою:\~ [ADDRESS] і належить [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] РНОКПП [NUMBER] . Рік побудови будівлі 1973 рік (а.с. 12). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 417641688 від 13.03.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 36 на звороті). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивачі як спадкоємці за законом першої черги майна померлого [PERSON] , підставно просять суд визнати за ними право власності на 1/2 частку кожному житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивачів, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємців при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачами, як спадкоємцями за законом першої черги, які прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на 1/2 частку кожному житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивачів, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ними, підлягає до задоволення.

Outcome: approved