Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини. Згідно заявлених вимог позивач просила суд визнати недійсною заяву про прийняття обов`язкової частки в спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] , [INFO] померлого [INFO] , складеною [PERSON] в червні 2014 року, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяною Анатоліївною, що міститься в матеріалах спадкової справи №55709388. Вимоги позову були обґрунтовані тим, що влітку 2006 подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулись до позивача з проханням взяти їх під своє піклуватися на умовах надання їм матеріальної допомоги, забезпечення продуктами харчування, ліками, забезпечення процесу лікування та в подальшому здійснення організації та фінансування всіх ритуальних послуг по їх похованню. З подружжям [PERSON] та [PERSON] позивач знайома понад 20 років. 28 жовтня 2006 року [PERSON] та [PERSON] склали на користь позивача два заповіти, за умовами яких кожний із них заповів позивачу по частині квартири [ADDRESS] . Позивач належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання по піклуванню. Всі родичи, друзі та сусіди сім`ї [PERSON] були обізнані про домовленість останніх з позивачем. [INFO] помер [PERSON] 08 лютого 2014 року позивач подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . Цього ж числа [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] важко перенесла смерть чоловіка і в неї почались розлади сприйняття та усвідомлення реальності. У відсутність позивача її часто почали відвідувати сусіди, [PERSON] повідомляла, що сусідка бажає заволодіти її квартирою. 09 травня 2014 року сусіди повідомили, що [PERSON] склала на користь їх дітей заповіт. За доводами позовної заяви, [PERSON] ані станом на 27 березня 2014 року, ані тим більше в більш пізній період, в силу розладу психіки, не усвідомлювала того, що складала заповіт на користь дітей сусідів. Крім того, виявилось, що в червні 2014 року [PERSON] приводили до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. з метою складання та подачі нею заяви про прийняття обов`язкової частки в спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] . Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсними заповітів та спадкового договору, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі 755/7546/17 було призначено судову психіатричну експертизу, за висновком якої [PERSON] за життя та в період посвідчення заповіту від 23 березня 2014 року та спадкового договору від 07 квітня 2016 року страждала стійким психічним розладом, на час посвідчення заповіту від 23 березня 2014 року та спадкового договору від 07 квітня 2016 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року у справі 755/7546/17 позов було задоволено. 19 березня 2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири, що залишилась після смерті [PERSON] , ще на частину квартири свідоцтво не видано. Крім того, 25 серпня 2023 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири, що залишилась після смерті [PERSON] . Отже позивач оформила спадщину лише на частини квартири, оскільки [PERSON] було подано заяву про прийняття обов`язкової частки в спадщині в період, коли остання вже не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Позивач вказує на те, що [PERSON] з березня 2014 року і в подальшому вже мала значні відхилення в психічному здоров`ї, які не могли бути не помітними. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Слободянюк А.В. (т.1 а.с.46) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяни Анатоліївни належним чином засвідчені копії: матеріалів спадкової справи №55709388, номер у нотаріуса 2/2014, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; заяви [PERSON] про прийняття обов`язкової частки в спадщині, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . (т.1 а.с.52-53). 14 грудня 2023 року представником відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Павловською Д.С. направлено до суду відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неналежність визначеного позивачем відповідача у справі. Вказує, що жодного доказу на підтвердження того, що Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) порушило права позивача, надано не було. (т.1 а.с.74-77) 21 грудня 2023 року до суду надійшли матеріали спадкової справи №2/2014, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.87-180). 30 січня 2024 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про зміну предмету позову, згідно якої просить суд: визнати недійсною заяву про прийняття обов`язкової частки в спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] , [INFO] померлого [INFO] , складеною [PERSON] 10 червня 2014 року, справжність підпису на якій посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Максимковою Ольгою Олексіївною та зареєстрована в реєстрі за №2724, що міститься в матеріалах спадкової справи №55709388; визнати недійсною заяву [PERSON] від 24 червня 2014 року, справжність її підпису на якій посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталією Миколаївною та зареєстрована в реєстрі за №838. (т.1 а.с.186-191) Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №29 від 01 лютого 2024 року, відповідно до п.п. 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Зазначену справу передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В., призначено підготовче засідання, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київську міську раду. (т.1 а.с. 199-201) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року відзив третьої особи Київської міської ради, який по суті є поясненнями третьої особи - повернуто заявнику без розгляду. (т.2 а.с.41-42) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийняло заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову. (т.2 а.с.76-77) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.102, 104-105) Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кшевецька І.В. в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив і додатково пояснила, що психічні розлади у [PERSON] почались з березня 2014 року та стан її здоров`я погіршувався з кожним днем, чим скористались сусіди останньої та почали її водити до нотаріусів з метою складання заповітів та інших заяв. Зазначила, що інших спадкоємців у [PERSON] немає, отже відсутні опоненти до яких сліж звертатись з позовом, а нотаріуси, які не з`ясували стан спадкодавця, підпорядковуються управлінню юстиції. Позивач підтримала надані представником пояснення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (т.2 а.с.1). Третя особа Київська міська рада була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином, свого представника в судове засідання не направила. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 жовтня 2006 року [PERSON] складено заповіти, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори Вороніною С.А., за яким він на випадок своєї смерті зробив розпорядження: заповів належну йому частину квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] (т.1 а.с.101). Цього ж числа, [PERSON] складено заповіти, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори Вороніною С.А., за яким вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження: заповіла належну йому частину квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] (т.1 а.с.7). [INFO] [PERSON] помер у віці 89 років (т.1 а.с.103). 08 лютого 2014 року [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. подано заяву про відмову від належної їй обов`язкової частки після смерті її чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.83). Цього ж числа позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. подано заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (т.1 а.с.97). 10 червня 2014 року [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. подано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Максимковою О.О., якою вона приймає спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. (т.1 а.с.113). 25 червня 2014 року [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. подано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. 24 червня 2014 року, якою вона відкликає заяву від 08 лютого 2014 року про відмову від спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , а також цією заявою приймає спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.119). [INFO] [PERSON] померла у віці 91 року (т.1 а.с.179). Предметом судового спору у цій справі є визнання недійсними вказаних вище заяв [PERSON] від 10 червня 2014 року та від 24 червня 2014 року. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. (частина третя цієї ж статті) Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц. Згідно роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18), від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження№ 61-837св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 212/1409/18 (провадження № 61-9053св21) та від 22 грудня 2021 року у справі № 203/3778/14-ц (провадження № 61-14978св21). Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19). Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України. (постанова Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі № 752/23412/18 (провадження № 61-6596св23) Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, №36-9цс12 від 29 лютого 2012 року, №6-9цс12 від 29 лютого 2012 року підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно долученого до позовної висновку судово-психіатричного експерта №324 від 10 червня 2019 року, складеного на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі 755/7546/17, судовими експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, на поставлені судом питання надані наступні відповіді: [PERSON] за життя та в період посвідчення заповіту від 27.03.2014 та спадкового договору від 07.04.2016 страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом. [PERSON] за своїм психічним станом на час посвідчення заповіту від 27.03.2014 та спадкового договору від 07.04.2016 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Діагностована неврологом 16.06.2014 «дисциркуляторна енцефалопатія (ДЕП) ІІ-ІІІ ст. з інтелектуально-мнестичним та церебрастенічним синдромами» супроводжувалась психічними розладами, що є складовими психоорганічного синдрому, який за ступенем вираженості на час посвідчення заповіту від 27.03.2014 та спадкового договору від 07.04.2016 р. позбавляли [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.12-28). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Відповідачами за позовом про визнання недійсними правочинів, вчинених спадкодавцнм, мають бути особи, які мають цивільно-правовий інтерес або право на спадкування майна померлого, і саме за такого суб`єктного складу має вирішуватися заявлений позов. Стороною позивача стверджувалось в судовому засіданні, що у [PERSON] відсутні інші, крім позивача, спадкоємці. За матеріалами справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , що виступає в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , ГУЮ в м. Києві треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Максимкова Ольга Олексіївна, приватний нотаріус КМНО Топілко Оксана Олександрівна про визнання недійсним заповіту та спадкового договору. Визнано недійсним заповіт складений [PERSON] 27 березня 2014 року на користь [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Максимовою О.О., реєстровий номер 1560. Визнано недійсним заповіт складений [PERSON] 7 квітня 2016 року на користь [PERSON] [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., реєстровий номер 506. Визнати недійсним спадковий договір складений укладений 7 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., реєстровий номер 504. (т.1 а.с.29-32) Разом із тим позивачем не було подано клопотання про витребування спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [PERSON] . Згідно з частинами першою, четвертою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі на житловий фонд. Районні та обласні ради здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад від імені територіальних громад сіл, селищ, міст. За змістом положень ч.1, 3 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Отже, у справі, що розглядається, належними відповідачами за вимогами про визнання недійсними заяв, складених особою яка померла, мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а дному випадку (виходячи з об`єкту спадкування) - Київська міська рада. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Тобто, пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові, вирішення позову з неналежним складом відповідачів не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав. Зважаючи на викладене, оскільки позивачем до участі у цій справі не залучені як співвідповідачі особи, які прийняли спадщину (за їх наявності), а за їх відсутності територіальна громада в особі Київської міської ради, суд убачає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, Київська міська рада, про визнання заяв недійсними, через їх пред`явлення до неналежного відповідача. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed