Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

20.03.2025 представник ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС» Альховська Ірина Богданівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВС №1341466 від 24.01.2025, через систему «Електронний суд» подала до суду позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-165430 від 25.01.2019 в розмірі 211045, 29 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.01.2019 між АТ «Кредобанк» та відповідачем укладено кредитний договір №CL-165430, відповідно до умов якого\~банк зобов?язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування\~кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.\~Позичальник своїх зобов?язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.11.2023 у нього виникла у розмірі 211045,29 грн, яка складається з: 42798,62 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена); 8004,58 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту (строкова); 72036,20 грн сума заборгованості відсотками (прострочена); 1043,32 грн сума заборгованості за відсотками (строкова). За період з 02.11.2020 по 28.02.2025 на суму заборгованості за кредитним договором складає 211045, 29 грн. Відповідно до договору факторингу ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшло право грошової вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача, які просить стягнути з останнього. Згідно з рішенням №12/12/24-1 від 12.12.2024 змінено найменування ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс». Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 26.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.40-41). Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 23.04.2025 закрито підготовче провадження у справі №535/262/25 та призначено до розгляду по суті (а.с. 68). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.73-74). 31.03.2025 представник ТОВ\~«\~ФК «АКСІЛІУМ\~ФІНАНС»\~Альховська\~І.Б.\~через\~систему\~«Електронний суд»\~подала\~до\~суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.64-66). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 51, 56, 57), про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 21.05.2025 встановлено заочний розгляд справи №535/262/25. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 25.01.2019 [PERSON] подав Анкету-Заяву №СL-165430 на отримання готівкового кредиту у розмірі 60000, 00 грн, процентна ставка 52,99% (а.с.19). Відповідно до кредитного договору №СL-165430 від 25.01.2019 АТ «Кредобанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 60000,00 грн на 60 місяців, а саме до 24.01.2024, процентна ставка 52,99 % річних (а.с.14-18) За розрахунками фінансової компанії за період з 02.11.2020 по 28.02.2025 відповідач станом на 28.02.2025 має заборгованість у розмірі 211045,29 грн, з яких: 42798, 62 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена); 8004, 58 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту (строкова); 72036, 20 сума заборгованості відсотками (прострочена); 1043, 32 сума заборгованості за відсотками (строкова) (а.с.51). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також судом встановлено, що 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого АТ «Кредобанк» передало (відступило) ТОВ «ФК«Марин-Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача (а.с. 22 на звороті). Згідно з рішенням №12/12/24-1 від 12.12.2024 змінено найменування ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» (а.с.9). Згідно із ч. 1\~ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із\~ст. 1080 ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 512\~ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі №СL-165430 від 25.01.2019 сторони узгодили розмір кредитного ліміту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою власноручного підпису (а.с.13-18). Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, оскільки будь-яких доказів чи власних розрахунків на спростування таких відповідачем не надано (а.с.51). Дана позиція суду відповідає позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц, провадження № 61-40036св18. Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» підлягає заборгованість у розмірі 211045,29 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду в розмірі 2532,54 грн (платіжне доручення №130 від 18.03.2025) (\~а.с.29). Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача\~адвокатом Альховською І.Б. надано ордер про надання професійної правничої допомоги серія ВС №1341466, укладений між позивачем ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» та адвокатом Альховською І.Б., договір про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24.01.2025, акт наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №24/01/25 від 27.01.2025 року (а.с.30-31). Відповідно до ч.4, 5 ст. 137\~ЦПК України розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ч. 5, 6\~ст.137 ЦПК України\~в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До того ж, при стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Проадвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Більше того, відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн за участь у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення судового рішення. Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved