Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Маламуж-Корнієнко Т.С. звернулася до суду з позовною заявою в інтересах позивача в якій просить: 1) розірвати шлюб укладений між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 21.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 293; 2) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2009 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 293. За час перебування в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких у свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] . Спільне проживання у сторін не склалося у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені на протязі тривалого часу до подання позовної заяви, а тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. Неповнолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей між сторонами не досягнуто. Відповідач аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не сплачує, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від свого доходу щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В своїй заяві позивач зазначила, що шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між нею та відповідачем фактично припинені починаючи з грудня 2024 року. Від відповідача до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. В своїй заяві відповідач просив розглядати справу без його участі. Протягом встановленого строку, відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Відповідач зазначив, що шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між ним та позивачем фактично припинені починаючи з грудня 2024 року. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 21.04.2009 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 293, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, серії [NUMBER] від 07.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи, що примирення між сторонами неможливе та позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, оскільки шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені на протязі тривалого часу до подання позовної заяви, суд вважає, що подальше спільне життя сторін із збереженням шлюбу неможливе, оскільки сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. З огляду на наведене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України прохання позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За час перебування в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 892. Також в період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.08.2014 року, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 427. З матеріалів доданих до позову судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами досягнуто домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей. Даних про\~те,\~що відповідач\~сплачує аліменти\~на інших\~дітей чи\~непрацездатних батьків\~суду не\~надано, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від свого заробітку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності\~до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» -\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~достатній для\~її фізичного,\~морального,\~культурного,\~духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Спосіб стягнення аліментів у частині від доходу або у твердій грошовій сумі, визначається, за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо утримання спільних дітей покладений на обох батьків в рівних частинах. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відсутність у платника аліментів інших утриманців, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання дітей розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та\~ до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем подання позовної заяви вважається 10.04.2025 року, оскільки позовна заява надійшла до суду засобами електронного зв`язку за допомогою підсистеми «Електронний суд» у зв`язку з чим, аліменти підлягають стягненню з вказаної дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі вказаного закону, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про стягнення аліментів в розмірі 1211,20 грн., який визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» на 1-ше січня календарного року, в якому подано позовну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved