Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що\~ [INFO] помер її дід [PERSON] , який заповіту не залишив. [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , яка заповіту також не залишила. Після їх смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] області. Спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] прийняла їх дочка [PERSON] , яка була матір`ю позивачки, так як була єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своїх батьків та проживала разом з ними на день смерті за однією адресою. Однак, вона померла [INFO] і за життя не оформила право власності на зазначене будинковолодіння. Позивачка прийняла зазначену спадщину після смерті своєї матері, оскільки проживала разом з нею на час її смерті, звернувшись до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Антонюк О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері. Однак, цією приватною нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на дану спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове будинковолодіння. У зв`язку із цим позивачці рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно. Тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 01.05.2025 року її представник, адвокат Юркевич Христина Михайлівна подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Варчук І. в судове засідання не з`явилася, 02.09.2024 року до суду надійшла її заява від 22.08.2024 року, в якій вона просить розглянути справу без її участі та вказує, що визнає позовні вимоги (а. с. 59). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження №00045525284 від 14.06.2024 р., [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.74). Згідно з даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (актовий запис №26) [PERSON] та [PERSON] одружились 18.09.1961 року. У зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 14). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] (актовий запис №22) [INFO] народилася позивачки, батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а. с. 12). Отже, [PERSON] та [PERSON] були дідом та бабою позивачки по лінії матері. У відповідності до змісту свідоцтв про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 27) та серії [NUMBER] (актовий запис №26) вказані дід позивачки помер [INFO] , а баба 07.05.1999 року (а. с. 9, 10). Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (актовий запис №32) [PERSON] та позивачка уклали шлюб 14.11.1992 року. У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 13). Відповідно до даних свідоцтв про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 19) та серії [NUMBER] (актовий запис №63) батько позивачки помер [INFO] , а мати [INFO] (а. с. 8, 11). Згідно з довідками № 153, 317, виданими 23.02.2024 р. та 23.04.2024 р. виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради, рішенням 20-ї сесії ІІІ демократичного скликання від 13.11.2001 року в с. Печеніжин назву вулиці «Дзержинського» змінено на « [PERSON] », а номер будинку « [ADDRESS] » на зазначеній вулиці змінено на «50» згідно з рішенням того ж виконкому №149 від 24.11.2004 року (а.с.19, 20). Судом також встановлено, що відповідно до довідок № 154 та № 348, виданих 23.02.2024 року та 10.05.2024 року вказаним виконавчим комітетом: - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по одній другій частці кожному) належав спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вказане господарство відносилось до суспільної групи «робітничий двір». До смерті [PERSON] в даному будинку було зареєстроване його місце проживання, його дружини [PERSON] , позивачки та її матері; -на момент смерті [PERSON] за вищевказаною адресою було зареєстроване місце проживання позивачки та її матері; -на момент смерті матері позивачки за вищевказаною адресою було зареєстроване місце проживання позивачки; -заповіти від імені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом даної селищної ради не посвідчувалися (а.с.16, 17). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 79731 від 20.03.2024 року та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленими ОКП «Коломийське\~міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20.03.2024 року, згідно з архівниими даними станом на 31.12.2012 р. право власності зареєстровано в реєстровій книзі №3 під реєстровим №615, за [PERSON] та [PERSON] , форма власноті приватна спільна часткова (по одній другій частці кожному). Дане майно складається із: житлового будинку (А), загальною площею 118 кв. м., житловою площею 48,5 кв. м., вбиральні (К), сараїв (Л, Н), літньої кухні (М), криниці (№1), огорожі (№2-6). Зазначене будинковолодіння побудоване в період з 1941 р. по 1986 р. (а. с. 22-25). Судом також встановлено, що 20.03.2024 року з метою прийняття вказаної спадщини за законом після позивачка звернулась з відповідною заявою до вищевказаної приватної нотаріуса, яка рекомендувала позивачці звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки позивачка не подала документи, які підтверджують право власності [PERSON] та [PERSON] на вищевказане нерухоме майно, про що 14.06.2024 року вказаною приватною нотаріусом винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 21). Згідно з даними спадкової справи № 72/2024, заведеної після смерті [PERSON] , спадщину за законом прийняла лише позивачка (а.с.66-92). Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 року № 48. За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема, положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Відповідно до\~ст. 328 чинного ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1\~ст.1216 цього Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 392 чинного\~ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачкою як за єдиною спадкоємцем за законом після смерті її матері права власності на вказане нерухоме майно, адже державна реєстрація права власності на нерухоме майно не була обов`язковою умовою набуття вказаного права на момент побудови вищезазначеного будинковолодіння, а із вказаних вище довідок встановлено, що це будинковолодіння належало саме [PERSON] та [PERSON] , тобто батькам матері позивачки [PERSON] , яка на час смерті кожного з них проживала з ними за однією адресою, а тому вважалася такою, що прийняла спадщину після їх смерті, однак, за життя не формила своїх прав на це майно. На підставі наведеного, статей 392, 1261, 1296 ЦК України, статей 206, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved