Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

10.02.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 22031000312537 від 05.03.2020 року в загальному розмірі 83856,16 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір № 22031000312537 від 05.03.2020, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти, з обов`язком сплати відсотків у фіксованому розмірі на строкову заборгованість, а також сплати комісії. Відповідач не виконував кредитні зобов`язання перед первісним кредитором. 28.03.2024 між АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу, за яким первісним кредитором передано новому кредитору - ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість у розмірі 83856,16 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 28799,61 грн та заборгованість по комісії 55056 грн. Оскільки відповідач заборгованість не сплачує, позивач як новий кредитор, звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути суму заборгованості за кредитом, судові витрати 2422,40 грн по сплаті судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 6 зворот). Ухвалою суду від 11.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач позов не визнав, надав суду відзив, в якому заперечив позовні вимоги в повному обсязі, просив поновити строк на подання відзиву. Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та прийняв його до розгляду, оскільки відповідач є юридично необізнаним, а після реалізації відповідачем права на правничу допомогу, відзив подано без жодного зволікання. Вказане сприятиме доступу до правосуддя, об`єктивному розгляду справи. У відзиві відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору № 22031000312537 з АТ «Банк кредит Дніпро», але не погодився з умовами щодо щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суми якої включені в розрахунок заборгованості за кредитом. Вказав, що п. 1.2 кредитного договору передбачає сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 05.03.2020 по 04.07.2021 - 3 %, з 05.07.2021 по 04.10.2022 2,5%, з 05.10.2022 по 04.01.2024 1,5 %, з 05.01.2024 по 05.03.2025 0,925 % від суми кредиту. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє споживача про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписки з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема про платежі за цим договором, що сплачені, що належить сплатити, а також іншу інформацію. Подібними за змістом є положення п. 6.8.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умов надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк кредит Дніпро», а саме щодо безоплатного раз на місяць повідомлення інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, тощо. За змістом ст. 12 Закону, умови договору про споживчий кредит, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідач вказав, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, відмінних від тих, що визначені ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Дії банку, що являють собою обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку про надання інформації споживачу згідно ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними та включеними до суми заборгованості за кредитом, а умови п. 1.2 та розділу 4 кредитного договору є нікчемними відповідно до ч.1, 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Обґрунтовуючи свою позицію в цій частині посилався на практику ВС у справах № 216/7637/21 та № 755/11636/21. Заперечуючи проти позову посилаючись на нікчемність положень кредитного договору в частині сплати комісії, виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем, згідно змісту якого 37985,36 грн було зараховано банком на погашення простроченої комісії, за відсутності правових підстав для її нарахування, відповідач вважав відсутньою в нього заборгованість за договором, оскільки сума коштів сплачених відповідачем та віднесених позивачем на оплату комісії, значно перевищує заявлену до стягнення суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками, тобто покриває суму кредиту. Відповідач вказав, що ним понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, які просив стягнути з позивача. Представник позивача подав суду відповідь на відзив. Вказав, що згідно п. 1.1, 1.2 кредитного договору, банк надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування, на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплати проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором. Сума кредиту склала 148800 грн, строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 05.03.2025, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 05.03.2020 по 04.07.2021 - 3 %, з 05.07.2021 по 04.10.2022 2,5%, з 05.10.2022 по 04.01.2024 1,5 %, з 05.01.2024 по 05.03.2025 0,925 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом фіксована 0,001% річних, а на прострочену заборгованість 56 % річних. Згідно паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту складала: з 01 по 15 міс 4464 грн, з 16 по 30 міс 3720 грн, з 31 по 45 міс 2232 грн, з 46 по 60 міс 1376,40 грн. З цими умовами відповідач був ознайомлений, жодних заперечень щодо умов договору не мав, погодився з ними. Положеннями ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування була нарахована первісним кредитором, позивач як правонаступник, комісію не нараховував. Представник позивача вважав завищеною, такою щодо не відповідає складності справи, заявлену відповідачем суму витрат на правничу допомогу, просив її суму зменшити. Відповідач право на подання заперечень не реалізував. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.6 зворот). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. У зв`язку з неявкою до суду учасників по справі, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05.03.2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22031000312537 від 05.03.2020, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 148800 грн, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника. Строк кредиту 60 місяців, з кінцевою датою повернення кредиту 05.03.2025. Кредит надано на споживчі цілі. Умовами договору передбачено обов`язок сплати відсотків за користування кредитними коштами 0,001 % річних на строкову заборгованість, 56 % річних на прострочену заборгованість. Умовами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту: з 05.03.2020 по 04.07.2021 - 3 %, з 05.07.2021 по 04.10.2022 2,5%, з 05.10.2022 по 04.01.2024 1,5 %, з 05.01.2024 по 05.03.2025 0,925 % від суми кредиту. Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що платежі за погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту, здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних платежів. Вказаний договір підписано [PERSON] . Відповідач визнав факт укладення кредитного договору, його підписання, не заперечував факт отримання кредитних коштів, вжиття заходів для погашення кредиту, але заперечив нарахування комісії за обслуговування кредиту, посилаючись на нікчемність умов щодо її нарахування. Зі змісту кредитного договору та графіку платежів за ним, слідує що умови договору містили умову про обов`язок сплати комісійної винагороди банку за додаткові та супутні послуги, а саме за розрахунково касове обслуговування. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем, дані якого щодо сум здійснених [PERSON] платежів за кредитним договором, узгоджуються з даними виписки по рахунку (в ЕС), розмір заборгованості відповідача станом на 27.03.2024 складав 83856,14 грн, з яких 28799,61 грн прострочена заборгованість за кредитом, 0,53 грн залишок прострочених відсотків за кредитом та 55056 грн заборгованість за комісією. Розрахунок сум заборгованості за кредитом та процентами відповідач не заперечував, а перевіривши його, суд погоджується з даними розрахунку заборгованості щодо суми заборгованості за кредитом та відсотками. З розрахунку сум заборгованості за комісією, правомірність нарахування якої заперечувалася відповідачем, слідує що частина грошових коштів внесених відповідачем на погашення платежів за кредитним договором віднесена банком на погашення комісії за користування кредитними коштами, а саме в сумі 85560 грн (сума колонок 3 «погашення комісії» та 6 «погашення прострочених комісій»). За підрахунками банку, нарахована та несплачена сума комісії склала 55056 грн. 28.03.2024 між первісним кредитором АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, за умовами якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 05.03.2020 на загальну суму 83856,16 грн, з яких 28799,61 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,55 грн заборгованість за відсотками та 55056 грн заборгованість за комісією. Відповідно до\~ст.\~512,\~514\~ ЦК\~України,\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок,\~серед іншого,\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст.\~518\~ЦК України,\~боржник має\~право висувати\~проти вимоги\~нового кредитора\~у зобов`язанні\~заперечення,\~які він\~мав проти\~первісного кредитора\~на момент\~одержання письмового\~повідомлення про\~заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Заперечуючи позовні вимоги позивача, відповідач вказав на нікчемність умов кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, відповідно безпідставність встановлення такої плати та її включення в суму заборгованості за кредитним договором. Вважав, що оскільки ним на рахунок банку внесено грошову суму, що перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, при цьому частина коштів була віднесена банком у рахунок погашення комісії, правомірність нарахування якої позивачем не доведена та ним - відповідачем заперечується, вважав необхідним віднесення сплачених ним сум у рахунок погашення суми кредиту та відсотків, а відповідно, вважав відсутньою у нього заборгованість як за тілом кредиту, так і за відсотками. Оцінюючи вказані доводи відповідача, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня\~\~2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає: з 05.03.2020 по 04.07.2021 - 3 %, з 05.07.2021 по 04.10.2022 2,5%, з 05.10.2022 по 04.01.2024 1,5 %, з 05.01.2024 по 05.03.2025 0,925 % від суми кредиту. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Позивачем, незважаючи на заперечення відповідача щодо підстав нарахування комісії та зарахування внесеним ним коштів у рахунок погашення комісії, в змагальному процесі, не надано суду доказів надання послуг пов`язаних з обслуговуванням кредиту та їх вартості. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Подібні за змістом висновки викладено в постанові ОП ВС у справі № 204/224/21 від 06.11.2023, які є обов`язковими для застосування судом. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від\~14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 та підтримані у постанові ОП ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21. З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами відповідача щодо нікчемності положень договору про встановлення комісійної винагороди банку за обслуговування кредиту, а відповідно вважає безпідставними позовні вимоги щодо стягнення суми комісії 55056 грн. Оскільки перед судом доведено той факт, що відповідач вносив кошти на погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується даними виписки по рахунку та розрахунком заборгованості за кредит наданим позивачем, при цьому частина сплачених коштів, а саме 85560 грн (сума колонок 3 «погашення комісії» та 6 «погашення прострочених комісій») віднесені банком на погашення заборгованості по комісії, підстави для нарахування якої в даному судовому провадженні не обґрунтовані, то суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні заборгованість перед позивачем (була відсутня перед первісним кредитором) щодо тіла кредиту 28799,61 грн та відсотків 0,53 грн, адже розмір внесених відповідачем коштів, що віднесені кредитодавцем на погашення комісії, підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту та відсотків. Сума внесених відповідачем коштів та віднесена банком на рахунок погашення комісії 85560 грн, суттєво перевищує розмір заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків 28799,61 грн та 0,53 грн відповідно, а отже суд приходить до висновку, що станом на 27.03.2024 відповідач не мав заборгованості перед кредитодавцем за вищевказаним кредитним договором, а тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позивачем понесено витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн, а також витрати на правничу допомогу 6000 грн, які не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки в задоволенні позову відмовлено. Відповідачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що підтверджено договором про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі послуг правничої допомоги з відображенням обсягу та найменування наданих послуг, їх вартості, що узгоджуються з обсягом наданих адвокатом послуг, розрахунковою квитанцією з підтвердження факту понесення витрат на суму 5000 грн на оплату послуг адвоката (додатки в ЕС). Заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу є реальними, достатньо обґрунтованими, вартість наданих послуг представника не є явно завищеною, відповідає складності справи. Суд звертає увагу, що готуючи відзив на позовом, представником достатньо обґрунтовано висвітлена позиція відповідача по справі, проаналізована актуальна судова практика у спірних правовідносинах, наведено власні розрахунки, під час судового провадження представником готувалися заяви з процесуальних питань, зокрема про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ та про розгляд справи за відсутності відповідача, а тому суд критично оцінює доводи представника позивача про неспівмірність, необґрунтованість та захищеність витрат відповідача на правничу допомогу. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed