Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської із заявою звернулась [PERSON] , заінтересована особа: Подільська міська територіальна громада Одеської області, про встановлення факту жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Стислий виклад позицій учасників справи Заявниця [PERSON] у заяві зазначає, що з 2002 року проживала разом з [PERSON] , [INFO] до дня його смерті - [INFO] як дружина та чоловік без укладення шлюбу. Посилається на те, що не здійснили реєстрацію шлюбу, оскільки для цього не було потреби. За час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку (робили ремонти) купували різні речі та інші предмети домашнього побуту. Зазначає, що всі свята проводили в колі рідних та друзів, померлий [PERSON] спілкувався з родичами заявниці, заявниця багато часу проводила з його родичами та друзями. [INFO] [PERSON] помер. 06.09.2024 заявниця вирішила оформити спадщину, що залишилась після смерті свого [PERSON] звернулась до нотаріальної контори, де їй повідомили, що отримати свідоцтво про прийняття спадщини заявниця не може, оскільки з [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] зазначає, що з [PERSON] проживали в житловому будинку [ADDRESS] належить заявниці та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці необхідне для набуття права спадкоємиці після смерті [PERSON] , оформлення права власності на житловий будинок, в якому заявниця проживала разом із померлим. Позиція заінтересованих осіб Заінтересованими особами Подільською міською радою Подільського району Одеської області та [PERSON] пояснення до суду щодо заяви не надано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2024 заяву залишено без руху, 02.01.2025 ухвалою суду постановлено рішення про відкриття провадження у справі, призначення справи до розгляду в порядку окремого провадження. 23.01.2025 заінтересованою особою Подільською міською радою Подільського району Одеської області до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Розгляд справи розпочато 24.02.2025, у судове засідання з`явилась заявниця, допитано свідків у справі, та оголошено перерву. Ухвалою суду від 24.02.2025 витребувано у приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та залучено [PERSON] - сестру померлого [PERSON] . 25.03.2025 приватним нотаріусом Крисюк Л.В. на виконання ухвали суду від 24.02.2025 надано копію спадкової справи № 155/2024, заведену до майна [PERSON] 25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Котовський міськрайонний суд Одеської області перейменовано на Подільський міськрайонний суд Одеської області. У судове засідання 27.05.2025 заявниця та заінтересовані особи, повідомлені про дату, час та місце судового засідання не з`явились. Від заявниці [PERSON] до суду 27.05.2025 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу 27.05.2025 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. Встановлені судом фактичні обставини Дослідження письмових доказів [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 392, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.05.2024 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2008, справа № 2-996/08, визнано дійсним договір купівлі-продажу 6/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] та [PERSON] , з другого боку, 02.02.2008, та визнано за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності в рівних долях на 6/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19018676 від 30.05.2008 заявниці [PERSON] та померлому [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності 6/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно із технічним паспортом на садибний житловий будинок за заявницею та [PERSON] обраховується 6/100 будинковолодіння. Згідно з довідкою органу самоорганізації населення Подільської міської територіальної громади від 23.10.2024 № 17 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за зареєстрованою адресою, та проживала спільно із [PERSON] , про що свідчать сусіди [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] 06.09.2024 зареєстровано спадкову справу із номером у спадковому реєстрі №72943483, номер у нотаріуса № 155/2024 рік, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78260872 від 06.09.2024, який видано приватним нотаріусом Крисюк Л.В. Відповідно до копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. після смерті [PERSON] № 155/2024, 06.09.2024 до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] звернулась заявниця [PERSON] , в матеріалах спадкової справи наявна довідка про склад сім`ї Подільської міської ради Одеської області № 2348 від 04.09.2024, відповідно до якої до складу сім`ї [PERSON] входить [PERSON] , за адресою [ADDRESS] усього зареєстровано 2 особи. Станом на час відкриття спадкової справи 06.09.2024 у Спадковому реєстрі відомості щодо [PERSON] , померлого [INFO] були відсутні. Окрім того, обставина проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] ( [PERSON] ) підтверджується договором № 01/114072 про користування електричною енергією від 13.11.2024, який укладено між заявницею та ВАТ «Одесаобленерго», погодженими технічними умовами КВЕП «Котовськводоканал» на підключення до комунальної каналізації власного будинку [ADDRESS] від 22.08.2011 за зверненням заявниці 07.09.2011, актом розмежування балансової належності електромереж між заявницею та Котовським РЕМ від 26.06.2008. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Заявницею суду надано письмові заяви [PERSON] , [PERSON] , від 23.10.2024, відповідно до яких автори заяв засвідчують факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки [PERSON] та [PERSON] . Суд не бере до уваги заяву фізичної особи, складену в письмовій формі як доказ у справі, оскільки така заява не відповідає вимогам ЦПК України щодо допустимості та належності доказів. Відповідно до положень статей 78, 95, 230 ЦПК України, відомості про факти, які мають значення для справи, повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами. Допит особи як свідка у судовому засіданні є єдиним процесуальним способом отримання усної інформації про відомі їй факти. За відсутності такого допиту, достовірність викладених у заявах обставин не може бути перевірена судом, а тому така заява не може бути належним джерелом доказів. Показання свідків У судовому засіданні факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , ведення спільного побуту, постійне знаходження особистих речей за місцем проживання як заявниці так і [PERSON] , спільне придбання побутової техніки, відвідування масових заходів, облаштування будинковолодіння підтверджено показаннями свідка [PERSON] . Зокрема, свідком [PERSON] надано показання, згідно яких заявниця та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю з 2002 року у с. Новоселівка Подільського району Одеської області, а з 2008 року у місті Подільськ (Котовськ) за адресою [ADDRESS] Свідок [PERSON] вказує на наявність відносин, характер спілкування притаманних для подружніх пар. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, відповідно до п.5 - факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Стаття 315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення: - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; установлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявниця просила встановити факти спільного проживання із чоловіком, який необхідний їй для оформлення прав на майно померлого в порядку спадкування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які заявник посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, вважає, що заявником належними та допустимими доказами перед судом доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.01.2002. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2002. На підставі викладеного,

Outcome: approved