Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

21.02.2024 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про стягнення аліментів до відповідача, [PERSON] 04.03.2024 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06.05.2024 року. 06.03.2024 року від [PERSON] надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. 17.06.2024 року справа передана на розгляд іншому складові суду. Справа призначена до розгляду на 24.10.2024 року. 24.10.2024 року розгляд справи відкладено на 12.12.2024 року в зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. 12.12.2024 року розгляд справи відкладено на 18.03.2025 року в зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. 18.03.2025 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області клопотання [PERSON] про залучення його до участі у розгляді справи як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька задоволено. Розгляд справи відкладено на 20.05.2025 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне, відповідач по справі є його донькою. З 1994 року позивач проживає один, так як розлучився зі своєю дружиною - [PERSON] . За доводами позивача на оплату комунальних послуг та підтримку свого стану здоров`я позивач витрачає в середньому 2000 грн. в місяць, тоді як його дохід складається лише з пенсії, яка складає 2520 грн., та не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання, тоді як його донька може надавати своєму непрацездатному батьку фінансову допомогу, так як офіційно працевлаштована на ПрАТ «Дніпровський КПК» та стабільно отримує заробітну плату, але ухиляється від свого обов`язку. Позивач є інвалідом третьої групи. У 2023 році переніс оперативне втручання, курси променевої терапії та перебуває на Д обліку в онкодиспансерному відділенні КНП Кам`янської міської ради міської лікарні № 9. В зв`язку з тяжким захворюванням, позивач потребує постійної медикаментозної підтримки та періодичних обстежень. Проте пенсії не вистачає для купівлі ліків, мінімального набору продуктів харчування та оплати комунальних послуг, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі виходячи з того, що відповідачка навмисне вступила в зговір зі своїм батьком, та вводить суд в оману намагаючись зменшити розмір аліментів, які стягуються з неї на утримання двох неповнолітніх дітей, які проживають із батьком [PERSON] . При цьому відповідачка офіційно працевлаштована ПрАТ «Дніпровський КПК», має нерухоме майно 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] за який має заборгованість із комунальних платежів та має кредитні зобов`язання перед банком. Позивач [PERSON] , фактично проживає зі своєю дружиною [PERSON] , в будинку по [ADDRESS] , веде особисте господарство, вирощує птицю, яку реалізує на ринку. Займається газифікацією житлових приміщень, що встановлено рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 року у справі № 173/493/20. Крім вищевказаного будинку має ще дві двокімнатні квартири в сел. Дніпровському, які здає в найм з метою отримання прибутку. Має автомобіль, який також використовує для отримання прибутку, перевезення пасажирів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно обставин, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є батьком відповідача, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Зміна прізвища відповідача підтверджується відповідними копіями свідоцтв про шлюб. Позивач є пенсіонером за віком, дохід якого складає 2520 грн.,станом на січень 2024 року, що підтверджується довідкою про доходи № 4067290303001039 від 23.02.2024 року. Позивач є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 002375. У 2023 році переніс оперативне втручання, курси променевої терапії, що підтверджується випискою № 3559. Судом встановлено, що позивач перебуває на Д обліку в онкодиспансерному відділенні КНП Кам`янської міської ради міської лікарні № 9, що підтверджується відповідною довідкою від 28.06.2023 року. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Позивач по справі досяг пенсійного віку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. В свою чергу, в письмових поясненнях третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , зазначено, що позивачем навмисно не зазначено про той факт, що позивач по справі [PERSON] є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення та користується пільгами. Спростовує [PERSON] також доводи позивача про те, що він проживає один з 1994 року, посилаючись на рішення суду у справі №173/493/20 провадження №2/173/65/2021, де надаючи пояснення [PERSON] та [PERSON] не повідомляли про своє розлучення, а навпаки стверджували що вони є подружжям, мають спільне господарство, дбають один про одного, мають спільний бюджет, де також розглядалося питання про те, що родина [PERSON] , окрім будинку в якому вони проживають мають ще дві двокімнатні квартири, які здають в оренду та отримують прибуток. [PERSON] зазначає, що [PERSON] та [PERSON] дійшли домовленості щодо даного позову з мотивів зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями судових наказів та рішень суду. Окрім іншого, у поясненнях [PERSON] також зазначає, що відповідача по справі внесено до Єдиного реєстру боржників, на нерухоме майно та рахунки [PERSON] накладено арешт, про що свідчать копії відповідних постанов про відкриття виконавчих проваджень та постанови про накладення арешту. Таким чином з наданих третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , доказів вбачається, що позивач у справі має додатковий прибуток, має у власності нерухоме майно, від якого також отримує прибуток, користується транспортним засобом, тобто отримувана позивачем пенсія не є його єдиним прибутком. Крім того наданими суду доказами підтверджено, що з відповідачки [PERSON] ,. стягнені аліменти на утримання двох дітей, та остання має заборгованість зі сплати аліментів. Тому суд погоджується із доводами третьої особи, що метою даного позову є не стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, а зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідачки на утримання двох дітей. Також позивачем не зазначено в позові та не надано доказів про те, чи має він інших дітей чи членів сім`ї та який прибуток ними отримується і необгрунтовується необхідність стягнення аліментів лише з відповідачки, яка сплачує аліменти на утримання двох дітей та має борги. В позовній заяві позивач не вказує, тобто приховує факт, що його донька має двох неповнолітніх дітей, на утримання яких з неї стягуються аліменти. Крім того, позивач отримує пенсію, розмір якої є вищим за встановлений законом прожитковий мінімуму для працездатних осіб і в поданому позові не обґрунтував необхідність в отриманні аліментів у визначеному ним розмірі. Так, в поданій позовній заяві позивач вказує, що має захворювання та проходив лікування, проте на надав докази вартості лікування, доказів на підтвердження вартості придбаних позивачем ліків, чи потребує позивач продовження лікування, та які витрати несе в зв`язку з цим. Враховуючи викладене вище та оцінюючи надані учасниками розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають у задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок держави так як позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір» за позовом про стягнення аліментів, і судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому судовий збір з відповідача також не підлягає стягненню.

Outcome: dismissed