Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] угли про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.05.2020 року відомості про батька вилучені із свідоцтва про народження малолітньої. Громадяни [PERSON] угли та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Реєстрація народження малолітніх відбулася на підставі ст. 122 СК України. 17.07.2023 року до Служби у справах дітей із заявою щодо визначення прізвища новонароджених дітей звернулася громадянка [PERSON] . Пояснила, що перебуває у шлюбі із громадянином Республіки Узбекистан [PERSON] угли з 23.06.2021 року. У жовтні 2021 року чоловік повернувся на історичну батьківщину і з того часу вони не підтримують стосунки, а у квітні 2023 року вона народила двох дівчат, батьком яких не є її чоловік. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.08.2023 року № 957 громадянці [PERSON] було надано дозвіл на визначення її новонародженим дітям прізвища [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2023 року справа № 711/7161/23 до громадянки [PERSON] застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вона була підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. З огляду на те, що місце перебування батька дітей встановити не вдалося, 19.10.2023 стосовно [PERSON] та [PERSON] було складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2023 №1591, №1592, №1593 дітям було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до державної установи на повне державне утримання. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.12.2023 № 2002 малолітню [PERSON] влаштовано на виховання та проживання до дитячого будинку сімейного типу Домашів. Малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані на виховання та проживання до дитячого будинку сімейного типу Домашів у травні 2024 року відповідно до рішення № 756. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2024 року громадянку [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. Відповідно до ст. 75 КК України громадянку [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. 17.09.2024 року [PERSON] відвідала службу у справах дітей та написала заяву щодо можливості зустрічатися із дітьми. Їй була нарада консультація щодо порядку повернення малолітніх на виховання в родину. Громадяни [PERSON] угли та [PERSON] до Служби із заявою про повернення малолітніх на виховання в родину не зверталися. Засідання Комісії громадяни проігнорували, хоча про час та дату засідання були повідомлені належним чином. Зібраними документами підтверджено, що батьки ухиляються від виконання покладених на них обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дітей, що виражається в їх бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавили доньок права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання батьками обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх. Позбавлення батьківських прав громадян повністю відповідає інтересам дітей. За таких обставин, змушені звернутися до суду з даним позовом, просять суд позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] ; позбавити батьківських прав громадян [PERSON] угли та [PERSON] щодо малолітніх [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , на її утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 03.12.2024 року та до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , на її утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 03.12.2024 року та до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , на її утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 03.12.2024 року та до повноліття дитини. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.01.2025 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.02.2025закрито підготовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - Молчанович Н.О. скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені, із заявами чи клопотаннями до суду не зверталися. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд, взявши до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого. сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 20.10.2023 року (видане повторно), про що 13.11.2018 складено актовий запис № 2141. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.05.2020 року (справа № 712/1620/20) виключено відомості про батька [PERSON] з актового запису № 2141 від 13.11.2018 року про народження дитини [PERSON] , зробленого у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 05.09.2023 року, актовий запис № 1129, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 05.09.2023 року, актовий запис № 1128. Реєстрація народження малолітніх в органах РАЦС відбулася на підставі ст. 122 СК України. 17.07.2023 року до Служби у справах дітей із заявою щодо визначення прізвища новонароджених дітей звернулася громадянка [PERSON] . Пояснила, що перебуває у шлюбі із громадянином Республіки Узбекистан [PERSON] угли з 23.06.2021 року. У жовтні 2021 року чоловік повернувся на історичну батьківщину і з того часу вони не підтримують стосунки, а у квітні 2023 року вона народила двох дівчат, батьком яких не є її чоловік. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.08.2023 року № 957 громадянці [PERSON] було надано дозвіл на визначення її новонародженим дітям прізвища « [PERSON] ». Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2023 року справа № 711/7161/23 до громадянки [PERSON] застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вона була підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 19.10.2023 стосовно [PERSON] та [PERSON] було складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2023 №1591, №1592, №1593 дітям було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до державної установи на повне державне утримання. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.12.2023 № 2002 малолітню [PERSON] влаштовано на виховання та проживання до дитячого будинку сімейного типу Домашів. Малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані на виховання та проживання до дитячого будинку сімейного типу Домашів у травні 2024 року відповідно до рішення № 756. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2024 року громадянку [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. Відповідно до ст. 75 КК України громадянку [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. 10.09.2024 року [PERSON] відвідала службу у справах дітей та написала заяву щодо можливості зустрічатися із дітьми. Їй була нарада консультація щодо порядку повернення малолітніх на виховання в родину. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітніх дітей, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських прав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В матеріалах справи мається Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 17549-01-21 від 25.11.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] угли та [PERSON] щодо малолітніх [PERSON] , яка народилася [INFO] , [PERSON] , яка народилася [INFO] , [PERSON] , яка народилася [INFO] . Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідачі фактично не приймають участі у вихованні дітей, не надають допомоги на їх утримання, протягом тривалого часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх, тим самим діють всупереч інтересам дітей, позбавляючи їх права на належне батьківське виховання та утримання, суд доходить до висновку, що це є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача [PERSON] підлягають аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/6 частини доходів щомісячно на кожну дитину, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідачки, яка не обмежена у працездатності, отже має можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні дітей. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Outcome: approved