Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У квітні 2025 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Алієва Нурай (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики № 79655436 від 01.05.2024 року в розмірі 26 340, які просить стягнути разом з витратами по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. Позовну заяву мотивує тим, що 01.05.2024 року між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики № 79655436. 14.06.2021\~року між\~ТОВ\~"1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів"\~та\~ТзОВ\~"Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргів"\~укладено\~договір факторингу\~№ 14/06/21,\~у відповідності\~до умов\~якого\~ТОВ "1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів"\~передає\~(відступає)\~ТОВ\~"ФК\~"Європейська\~агенція з\~повернення боргів"\~за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а\~ТОВ "Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргів"\~приймає\~належні\~ТОВ "1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів"\~права\~вимоги до\~боржників,\~вказаних у\~Реєстрі боржників, у тому числі за договором позики № 79655436 від 01.05.2024 [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням умов договору Відповідачем за ним утворилася заборгованість у розмірі 26\~340 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 15\~000 грн, заборгованості за відсотками 4 050 грн, 7\~290 грн заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитору, який надав кредит відповідачу, на підставі договору відступлення права вимоги. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено засідання на 14.05.2025. При цьому суд відповідно\~ст. 19 ЦПК України\~вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні враховує ціну позову і складність справи. Також суд приймає до уваги клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Згідно ч.1\~ст. 244 ЦПК України\~після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 14.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила розглядати справу її за відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала. Судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно з відомостями якого Відповідач зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 34). За вказаною адресою Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом його в судове засідання, однак лист повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, з огляду на вказані приписи\~ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 01.05.2024 року між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики № 79655436, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 55400, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 грн, строком на 30 днів з 01.05.2024 до 30.05.2024, процентна ставка становить 2,70% у день. (а.с. 6-9). Додатком № 1 до договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с. 9). 14.06.2021 року між\~ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~та\~ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"\~укладено договір факторингу N 14/06/21, у відповідності до умов якого\~ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~передає (відступає)\~ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів"\~за плату належні йому права вимоги, а\~ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"\~приймає належні\~ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 10-12). До договору також надано Додаткову угоду № 2 від 28 липня 2021, Додаткову угоду № 7 від 13 червня 2022, Додаткову угоду № 7 від 25 вересня 2024, Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024, витяг з реєстру боржників від 25.09.2024, розрахунок заборгованості за договором позики № 79655436 від 01.05.2024 року (а.с.10-18). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.09.2024 до Договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача станом на 25.02.2025 в сумі 26\~340 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 15\~000 грн, заборгованості за відсотками 4 050 грн, 7\~290 грн заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою(а.с. 18). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.\~1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~ст.1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що\~01.05.2024 року між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] було підписано електронним підписом позичальника договір позики № 79655436, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 грн, строком на 30 днів з 01.05.2024 до 30.05.2024, процентна ставка становить 2,70% на день. (а.с. 6-9). Згідно з п.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використання реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 вказаного Договору встановлено параметри та умови Позики, порядок і графік повернення Позики та сплати Процентів. Сума позики 15 000,00 грн, строком на 30 днів. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачем 55400. Додатком № 1 до договору сторонами договору також узгоджено є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с. 9). За приписами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Всупереч вимогам п. 1 Договору, позивачем при зверненні до суду не подано доказів перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача коштів у вказаному в п. 2 Договорі розмірі, які підтверджують факт перерахування коштів [PERSON] . Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою договір позики є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між сторонами з метою надання грошових коштів в користування на визначений строк за відповідну плату. Такий договір є реальним, оплатним і двостороннім, а предметом є саме грошові кошти, які підлягають передачі на визначених у Договорі умовах. Законодавець в статті 1046 наголошує, що договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Укладення договору, відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, вимагає досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов, включаючи предмет, строк, порядок передачі коштів, плату (відсотки) тощо. При цьому, згідно із статтею 1054 ЦК України, кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти в розмірі та на умовах, визначених договором, що є підставою для виникнення обов`язку у позичальника повернути кредит і сплатити проценти. Без реального надання коштів, фактичне виникнення зобов`язання не є можливим. Оскільки позика це реальний договір за змістом статті 1049 ЦК України, в якому обов`язок повернення виникає виключно за умови отримання грошових коштів, відсутність доказів такої передачі унеможливлює не лише виконання договору, а й сам факт досягнення домовленості щодо його істотних умов у частині його реалізації. Таким чином, відсутність доказів фактичного перерахування грошових коштів, які відповідно до пункту 2 Договору позики №?79655436 від 01.05.2024 мали бути перераховані на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів його електронного платіжного засобу, свідчить про відсутність належного виконання первинним кредитором зобов`язання за договором. Передача грошових коштів є необхідною передумовою виникнення зобов`язань у Позичальника щодо їх повернення та сплати процентів. Позивачем до позовної заяви долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 9), згідно з якою сума кредиту становить 15000 грн., а сума процентів за користування кредитом 4050 грн. Натомість, сума позову складає 26340 грн., з яких 15000 грн сума за основною сумою боргу, 4050 грн заборгованість за відсотками, 7290 грн заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Позивачем не додано до позовної заяви розрахунку заборгованості, з якого б можна було визначити яким саме чином, за якою ставкою та за який період ним розраховано суму заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом. Розрахунок заборгованості, здійснений Фактором, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Крім того, він містить лише суми заборгованості за основною сумою боргу, за відсотками, по процентам за понадстрокове користування позикою та загальну суму заборгованості, але не дозволяє встановити яким чином вони обчислені (а.с. 18). Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19). Відсутність факту перерахування коштів унеможливлює визнання договору таким, що породжує цивільно-правові наслідки, а також ставить під сумнів виникнення будь-яких фінансових обов`язків у Позичальника, зокрема щодо повернення позики та сплати процентів. Що стосується укладення договору факторингу № 14/06/21 суд зазначає наступне. 14.06.2021 року між\~ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~та\~ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"\~укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого\~ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~передає (відступає)\~ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів"\~за плату належні йому права вимоги, а\~ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"\~приймає належні\~ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 10-12). До договору також надано Додаткову угоду № 2 від 28 липня 2021, Додаткову угоду № 7 від 13 червня 2022, Додаткову угоду № 7 від 25 вересня 2024, Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024, витяг з реєстру боржників від 25.09.2024, розрахунок заборгованості за договором позики № 79655436 від 01.05.2024 року, укладеним між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] (а.с.10-18). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.09.2024 до Договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача станом на 25.02.2025 в сумі 26\~340 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 15\~000 грн, заборгованості за відсотками 4 050 грн, 7\~290 грн заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою(а.с. 18). Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників №32 від 25.09.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло Реєстр Боржників №32 від 25.09.2024 кількістю «не зазначено», вказаний Акт також не містить загальної суми заборгованості (а.с.16). До позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано копію витягу з реєстру боржників № 32\~від 25\~вересня 2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, щодо передання права вимоги відносно боржника [PERSON] , номер договору позики 79655436, у розмірі 26\~340 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 15\~000 грн, заборгованості за відсотками 4 050 грн, 7\~290 грн заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою (а.с. 17). Копія Витягу з реєстру хоча і містить реквізити клієнта та фактора, однак підписи їх уповноважених осіб та печатки відсутні, що викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності зазначених в ньому відомостей, та фактично засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг- представником ТОВ «ФК «ЄАПБ». Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Зокрема, звертаючись до суду з позовом, позивачем до початку судового розгляду не надано суду реєстру боржників до вищезазначеного договору факторингу, підписаного уповноваженими особами ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», якими би підтверджувалося набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором, укладеним з [PERSON] . Наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви витяг з реєстру боржників до договору факторингу між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги, оскільки вказаний витяг містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», який сформував цей витяг. Перед судом не доведено, що за умовами укладеного Договору факторингу, первісний кредитор повідомляв [PERSON] про перехід права вимоги та наявність зобов`язання з погашення заборгованості перед новим кредитором з інформацією про нього. Крім того, за відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» повинне було передати грошові кошти (ціну продажу/меморандум/платіжна інструкція), проте доказів на підтвердження сплати цих коштів за отримання права вимоги до [PERSON] , у визначені ст. 83 ЦПК України строки позивачем надано не було. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність обставин на які посилається позивач у позові. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою уст. 129 Конституції України. Позивач не скористався своїм правом надати відповідні докази, не взяв участь у судовому засіданні, щоб надати пояснення з приводу наведених вище обставин та докази на їх обґрунтування. Враховуючи те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено належними та допустимими доказами надання [PERSON] кредитних коштів за договором позики, розміру заборгованості, яку просить стягнути на свою користь, а також передання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаним договором позики, укладеним з [PERSON] , суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» позбавлене права пред`являти вимоги за Договором позики № 79655436 від 01.05.2024 року між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] . Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини та докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей, щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Позивачем понесені і документально підтверджені (а.с.30), витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed