Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Моnоbаnк», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Моnоbаnк». 15 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Клієнт своїм підписом повністю прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в AT «Універсал банк» при наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, зарезервував та відкрив поточний рахунок № [NUMBER] та встановив ліміт використання кредиту у розмірі 35 00,00 грн. У зв`язку з порушенням умов договору про надання банківських послуг у відповідача виникла заборгованість в розмірі 34\~379, 03 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 34\~379, 03 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк». Просить стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал банк» заборгованість в розмірі 34\~379, 03 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028, 00 грн. Представником позивача при зверненні до суду із даним позовом зазначено, що позовні вимоги останній підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. У разі неявки представника позивача в судове засідання просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток поштовим зв`язком, які повернуті на адресу суду з позначками «Адресат відсутній за вказаною адресою» та «За закінчення терміну зберігання». Про причини неявки суд не повідомив. Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 09.05.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2021 року [PERSON] дистанційно звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (Monobank). Відповідно до умов анкети-заяви банк відкрив позичальникові поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у визначеному розмірі 35 500 грн. 00 коп. із зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] . В анкеті-заяві позичальника зазначено, що [PERSON] проставлянням власноручного свого підпису під цією анкетою-заявою підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, з якими вона ознайомилася, погодилася та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила та зобов`язалася виконувати його умови. Також, у п.6 анкети-заяви від 15.04.2021 [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (за цифрово-словесним шифром, зазначеним у заяві), що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису. До позовної заяви банк додав витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал Банк», затверджених рішенням Правління банку, редакція набрала чинності з 08.04.2021 року, та паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank. Положеннями\~ст.1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). За змістом\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,\~629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1\~ст.638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2\~ст.638 ЦК України). Частиною 1\~статті 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон), згідно зі ст.3 якого електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3\~ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч.6\~ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8\~ст.11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст.12 Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, враховуючи, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень, викладене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам\~закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. У позові АТ «Універсал Банк» посилається на те, що 15.04.2021 року [PERSON] підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення. Проте, наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а тому з огляду на їх мінливий характер, вони не можуть вважатись складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.\~До того ж Умови і правила надання банківських послуг надані позивачем до позову в редакції, що діє з 08.04.2021 року, а не в редакції, що діяла на момент укладення договору [PERSON] 15.04.2021 року, а тому не можуть вважатись належним доказом. Підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг, містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги. Що стосується наявного в матеріалах справи паспорта споживчого кредиту Чорної картки monobank, то суд зауважує, що у даному випадку паспорт споживчого кредитування, який у\~Законі України "Про споживче кредитування"\~трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, в силу позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.05.2022 року у справі №393/126/20, може свідчити тільки про ознайомлення відповідача з можливістю зміни умов кредитування, надання можливості порівняти різні пропозиції кредитодавця, але аж ніяк не може бути підтвердженням того, на які саме умови вона дала згоду. Крім того, паспорт споживчого кредитування, який долучений до справи, не містить жодного підпису відповідача: ні власноручного, ні електронного, а відповідна графа з назвою "підпис споживача" є незаповненою. Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 року у справі №393/126/20 акцентує увагу на необхідності розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитовця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №284/157/20-ц, від 18.11.2020 у справі №313/346/20 та від 26.12.2019 у справі №467/555/19 про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Позивач зазначав, що факт ознайомлення відповідачем з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису. Разом з тим, у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank та тарифів, їх підписання відповідачем відповідно дост.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту, а відтак відсутні правові підстави вважати їх складовою кредитного договору від 15.04.2021 року, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Предметом позову АТ «Універсал Банк» є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч.2ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 15.04.2021 року на підставі договору позичальник [PERSON] отримав кредит у межах визначеного банком ліміту 35\~500, 00 грн. шляхом зарахування на поточний рахунок. Звертаючись до суду з позовом, банк на підтвердження наявності заборгованості та його розміру подав до суду розрахунок заборгованості станом на 05.08.2024 року. При цьому, як слідує з наданого позивачем розрахунку, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній\~законом\~формі істотних умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, про що зазначалось вище, АТ «Універсал Банк» здійснювалось нарахування та списання відсотків не відповідно до положень ч.1ст. 1048 ЦК України\~(на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі 37,2%, за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Так, за період з 30.11.2023 року до 05.08.2024 року банком були нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом в загальному розмірі 3587, 42 грн., зокрема: 31.01.2024 року 975, 72 грн., 29.02.2024 року 532, 11 грн., 31.03.2024 року 632, 92 грн., 30.04.2024 року 678, 00 грн., 31.05.2024 року 768, 67 грн. , які відповідачем повністю сплачено, що відображено у відповідній графі розрахунку заборгованості. Зазначаючи про наявність заборгованості за тілом кредиту, позивач самовільно включив в неї нараховані відсотки, які фактично погашені позичальником, за рахунок чого збільшив заборгованість за тілом кредиту на 3\~587, 42 грн. Встановивши, що анкета-заява від 15.04.2021 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь АТ «Універсал Банк» усієї суми, яка визначена ним у позовній заяві, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття позичальником умов і тарифів кредитування, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей (процентів) підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 18.05.2022 року у справі №697/302/20. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17). Отже, заборгованість за тілом кредиту становить 30\~791, 61 грн., з розрахунку: 34 379,03 грн. 3587, 42 грн. \~До того ж доказів збільшення кредитного ліміту позичальником понад 35 000 грн., у тому числі допущення овердрафту поза межами встановленого ліміту, банк суду не надав, в той час як позичальник періодично здійснювала платежі на погашення тіла кредиту, в повному обсязі не використовуючи сплачені кошти. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті у повному обсязі, а також вимоги ч.2\~ст.530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 30\~791, 61 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити частково. Даних, що свідчать про повну сплату заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за цим кредитним договором у добровільному порядку відповідачем за час розгляду справи суду не надано. Крім того, відсутні у матеріалах справи беззаперечні, належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до\~ст.617 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 34\~379, 03 грн., з яких задоволено вимоги в сумі 30\~791, 61 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3\~028, 00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 2712, 03 грн.

Outcome: partial