Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , яким просить відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на обліку Служби у справах дітей по Київському району перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку з невиконанням матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків. Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] належним чином не виконує батьківські обов`язки та не займається вихованням та утриманням дитини, крім того зловживає алкогольними напоями. Згідно з інформацією сектору ювенальної превенції ВП Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-3, частиною 1 статті 184 КУпАП. Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Спеціалістами Служби у справах дітей по Київському району разом з фахівцем відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» під час відвідування родини в місцях комплексного поселення внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] проживає з донькою [PERSON] у кімнаті гуртожитку загальною площею 18 м2. На момент відвідування родини мати [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння, мала неохайний зовнішній вигляд. У жінки постійно тремтіли руки, одяг на ній був брудний, при цьому [PERSON] не приховувала, що вживає алкогольні напої. Малолітня [PERSON] мала хворий зовнішній вигляд, була одягнута у брудний одяг. На час відвідування родини санітарно-гігієнічний стан житла незадовільний, оскільки в кімнаті брудно і неохайно, підлога і меблі були дуже брудними, речі розкидані. Згідно з повідомленнями коменданта гуртожитку, за місцем проживання родини неодноразово виїздила поліція, оскільки мати в стані алкогольного сп`яніння кричала на дитину та ображала її. Крім того, 17 грудня 2024 року до Служби у справах дітей по Київському району надійшло повідомлення від Відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова ХМЦСС «Довіра» про неналежне виконання матір`ю [PERSON] своїх обов`язків, а саме: малолітня [PERSON] , [INFO] , постійно голодна, мати систематично вживає алкогольні напої в присутності дочки. Сусіди також повідомили, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями і дитина часто буває голодною та з синцями. Позивач зазначає, що 18 грудня 2024 року групою оперативного реагування на повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення у складі працівника Служби у справах дітей по Київському району, Відділу соціальної роботи по Київському району та сектору ювенальної превенції ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області було здійснено виїзд за адресою місця проживання [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] . За результатами виїзду було встановлено, що мати [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння, дитина проживає в неналежних умовах, знаходиться у занедбаному стані, дитина хвора, голодна, в брудному одязі. Під час огляду дитини медичною сестрою КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» встановлено, що дитина хворіє, у неї температура 37,6°. 12 грудня 2024 року дитині було викликано швидку медичну допомогу в зв`язку з тяжким станом (висока температура). Представниками робочої комісії проведено оцінку рівня безпеки малолітньої [PERSON] та ухвалено рішення про вилучення її із небезпечного середовища. Малолітню [PERSON] влаштовано до КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 1» Харківської міської ради, де вона перебуває на даний час. Спеціалістами ССД по Київському району [PERSON] було роз`яснено порядок та умови повернення дитини на постійне проживання в родину. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви Департаменту служб у справах дітей Харківської міської радив повному обсязі. На обґрунтування відзиву на позов відповідач посилається на те, що [INFO] від фактичних шлюбних стосунків відповідач народила дочку, стосунки з батьком дитини припинились, та відповідач з дитиною залишились проживати в селищі Куп`янськ-Вузловий, Куп`янської міської громади, Куп`янського району Харківської області. На теперішній час відповідач [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] мешкають у гуртожитку та зареєстровані у встановленому законом порядку як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . 18 грудня 2024 року сусіди викликали працівників поліції та соціальної служби, які забрали її малолітню доньку [PERSON] . Відповідач зазначила, що на теперішній час не вживає алкогольні напої, має належний зовнішній вигляд, вдягнута в чисті речі, крім того, санітарно-гігієнічний стан їхнього з донькою житла знаходиться у задовільному стану. Зазначила, що постійно телефонує дитині, донька хвилюється та просить забрати її додому. Відповідач з 27 травня 2020 року працює в виробничому підрозділі «Служба роботи станцій» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» і наразі обіймає посаду оператора при черговому по станції Куп`янськ-Сортувальний, її дохід за півріччя 2024 року склав 18139,46 гривень. Крім того відповідач зазначила, що її дитина [PERSON] навчається в КЗ «Харківська гімназія №52 Харківської міської ради» та має у кімнаті місце, обладнане для навчання. Відповідач допомагає доньці з навчанням, завжди в додатку «зум» перебуває поруч. Крім того зазначила, що органи опіки та піклування не надають їй інформацію щодо місця перебування її дитини [PERSON] . Пізніше їй було повідомлено, що доньку передали до патронатної сім`ї, побачитися з донькою [PERSON] зможе тільки після рішення суду, на її письмові звернення з цього приводу до Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, прокурора Київського окружної прокуратури м. Харкова, органів опіки та піклування, відповіді до теперішнього часу їй не надані. [PERSON] з посиланням на висновок ЛКК № 3 від 03 січня 2025 року звертає увагу суду, що не має психічних розглядів, наркотичної та алкогольної залежності. Разом з тим, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази її винної поведінки та умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , а також що [PERSON] є хронічним алкоголіком або наркоманом. Кожен день відповідач намагається встановити місцеперебування своєї малолітньої дитини [PERSON] , щоб її відвідати, бачити її, обіймати та спілкуватися з нею. Позивачем не було надано переконливих доказів загрози життю та здоров`ю дитини внаслідок протиправних дій матері. щодо її доньки [PERSON] . За таких обставин [PERSON] заперечує проти відібрання у неї її малолітньої дитини, оскільки вона має бажання кожного дня спілкуватися з донькою та брати участь у її розвитку та вихованні. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Оганова В.В. надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що 04 листопада 2023 року у зв`язку з активними бойовими діями у м. Куп`янську родина [PERSON] була евакуйована у примусовому порядку до м. Харкова. З посиланням на висновок оцінки потреб ВСР по Київському району від 23 травня 2024 року представник позивача Оганова В.В. зазначила, що у [PERSON] низький рівень батьківського потенціалу, між малолітньою [PERSON] та матір`ю [PERSON] недоброзичливі стосунки, відсутнє порозуміння, існує психологічне насильство, дитина боїться матір. [PERSON] знаходилась на обстеженні та лікуванні в наркологічному відділенні № 5 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 27 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року. Комісією ЛКК встановлено діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, згубне вживання /F10/1/. Крім того, представник позивача Оганова В.В. зазначила, що в матеріалах справи є належні докази, які свідчать про психологічне насильство стосовно малолітньої [PERSON] . Крім того дитина позбавлена належного догляду, харчування та лікування. Неодноразове залишення матір`ю малолітньої дитини без догляду є небезпечним для її життя та здоров`я. Враховуючи вік дитини та стан її здоров`я, подальше залишення малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] є небезпечним для життя дитини. Відповідач в судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог, також пояснила, що вона наразі пройшла лікування від алкогольної залежності, у тому числі зробила відповідне кодування шляхом ін`єкції, алкоголь не вживає взагалі, неофіційно працює прибиральницею в ОСББ, офіційно не працевлаштовується, оскільки працевлаштована у регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», де отримує частину заробітної плати у зв`язку з простоєм підприємства, має стаж роботи, який не хоче втрачати. Відповідач зазначає, що виконала всі умови, які позивач висунув перед нею для повернення дитини, а саме: пройшла лікування від алкогольної залежності, надала позивачу всі відповідні довідки з місця роботи. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2025 року, постановленою судом без оформлення окремого документа, про що зазначено у протоколі підготовчого засідання, визнано поважними причини пропуску строку для подання відзиву, продовжено відповідачу [PERSON] процесуальний строк для подання до суду відзиву та прийнято відзив до розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2025 року, постановленою судом без оформлення окремого документа, про що зазначено у протоколі підготовчого засідання, визнано поважними причини пропуску строку для подання відповіді на відзив, продовжено позивачу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради процесуальний строк для подання відповіді на відзив та прийнято до розгляду відповідь на відзив та письмові докази. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Погонцева О.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в повному обсязі, пояснивши про обставини, викладені вище. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 429. Відомості про батька дитини внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України, про що слідує з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 0016163766, сформованого 30 грудня 2015 року. [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] , перебуває разом з дитиною [PERSON] на обліку як внутрішньо переміщені особи за місцум фактичного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. На підставі рішення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 184 від 18 грудня 2024 року «Про негайне відібрання малолітньої дитини у матері» малолітню [PERSON] , [INFO] , відібрано у матері, [PERSON] ; службі у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради доручено здійснити заходи щодо тимчасового влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , до спеціалізованого закладу для дітей відповідно до віку та стану здоров`я; службі у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради доручено повідомити Київську окружну прокуратуру м. Харкова про негайне відібрання [PERSON] , [INFO] , протягом семи днів від дати прийняття рішення звернутись до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . На підставі визначення оцінки рівня безпеки дитини як «дуже небезпечно» 18 грудня 2024 року складено протокол про тимчасове вилучення дитини [PERSON] , [INFO] , з небезпечного середовища за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту акта проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , складеного комісією 18 грудня 2024 року слідує, що згідно з висновком спеціаліста у малолітньої [PERSON] були встановлені ознаки погіршення стану здоров`я, а саме висока температура тіла, малолітня [PERSON] мала зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, низький рівень гігієни у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, одягнута в брудний одяг (спідня білизна брудна та з дірками), рівень безпеки дитини встановлено як дуже небезпечний. З інформаційного листа директора Куп`янського ліцею № 3 Куп`янської міської ради Харківської області від 17 червня 2024 року слідує, що малолітня [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS] та є здобувачем безової середньої освіти 2 класу Куп`янського ліцею № 3. Дитина характеризується як активна, фізично розвинена згідно віку, читає, пише, вчить вірші, має художні здібності, брала участь в конкурсах. З початку І семестру 2023/2024 навчального року малолітня [PERSON] відвідувала синхронні уроки і надсилала самостійні завдання, але не в повному обсязі. Після евакуації до м. Харків мама дитини [PERSON] майже перестала виходити на зв`язок та уникає спілкування з класним керівником. 29 листопада 2024 року, 18 грудня 2024 року комісією Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради складені акти обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зі змісту яких слідує, що на момент проведення обстеження мати дитини [PERSON] зловживає спиртними напоями, кімната перебуває у брудному стані, речі та одяг дитини також перебувають у брудному стані. Постановою Київського районного суду м. Харків від 03 липня 2024 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. Відповідно до зазначеної постанови 05 червня 2024 року [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєю дочки [PERSON] , а також ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] . Зі змісту листа начальника Відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова ХМЦСС «Довіра» Дорофєєвої С.В. від 29.05.2024 слідує, що за адресою: [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] з донькою [PERSON] , за інформацією сусідів [PERSON] часто підвищує голос на доньку, зловживає алкогольними напоями, [PERSON] має недостатній рівень батьківського потенціалу, крім того сім`я має низький рівень матеріального забезпечення. З відповідачем були проведені профілактичні бесіди та надані відповідні консультації. Зі змісту листа т.в.о. начальника Відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова ХМЦСС «Довіра» Юр`євої І.С. від 17.12.2024 слідує, що до Відділу надійшла інформація від громадської організації щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, а саме: малолітня [PERSON] постійно буває голодною, мати зловживає алкогольними напоями. З приводу зазначених обставин щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків також були надані письмові пояснення мешканців гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , які були надані до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, та які з негативного боку характеризують поведінку [PERSON] та її стосунки з донькою [PERSON] 29 травня 2024 року був складений висновок оцінки потреб сім`ї [PERSON] , згідно з яким встановлено наявність складних життєвих обставин, чинниками яких зазначено: низький рівень батьківського потенціалу, вимушений переїзд у зв`язку з воєнними діями, постійні сварки між матір`ю та дитиною, зловживання матір`ю алкогольними напоями. Згідно з висновком ЛКК № 3 Міського психоневрологічного диспансеру № 3 м. Харкова від 13 січня 2025 року [PERSON] на момент огляду психічних розладів не має. Згідно з довідкою № 5366 від 07.01.2025 КПН ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за підписом медичного директора Задорожної Т.К., завідувача стаціонарного н/в № 5 Черкашина К.І. , лікаря-нарколога [PERSON] , [PERSON] знаходилась на обстеженні та лікуванні в наркологічному відділенні № 5 КПН ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 27.12.2024 по 07.01.2025 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, згубне вживання. Відповідно до довідки Харківського регіонального відділу управління персоналом регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 24.12.2024 [PERSON] з 27 травня 2020 року працює в виробничому підрозділі «Служба роботи станцій» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», зараз займає посаду оператора при черговому по станції Куп`янськ-Сортувальний та на даний час знаходиться у простоях. Відповідно до довідки регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» про доходи [PERSON] ,. загальна сума доходу за період з липня 2024 року по грудень 2024 року 18139,46 гривень. Зі змісту письмових заяв [PERSON] від 27 січня 2025 року та 28 січня 2025 року, наданих до Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей, Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, Київської окружної прокуратури м. Харкова, слідує, що відповідач неодноразово просила надати інформацію про адресу перебування її неповнолітньої дитини [PERSON] , відомості щодо надання відповідей відсутні. Зі змісту листа начальника Служби у справах дітей Берестинської міської ради Н. Сіліної від 19 березня 2025 року слідує, що із бесіди з патронатним вихователем малолітньої [PERSON] - [PERSON] встановлено, що мати дитини [PERSON] постійно спілкується з дитиною в телефонному режимі. Після розмов з мамою дитина поводить себе погано, вередує, не слухається. Мама і бабуся налаштовують дитину проти родини, в якій вона наразі перебуває, порушують емоційну рівновагу дитини, негативно впливають на проходження дитиною реабілітації, патронатному вихователю погрожували поліцією, намагалися залякати. Н а сьогоднішній момент недоцільне встановлення днів і годин спілкування [PERSON] з її малолітньою донькою [PERSON] . Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» ЄСПЛ виснував, що, по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В рішенні від 23 червня 2020 року у справі «Оморефе проти Іспанії» ЄСПЛ дійшов висновку, що органи влади не збалансували інтереси дитини з інтересами біологічної матері, не врахували належним чином зусилля заявниці щодо впорядкування та стабілізації свого становища. Не було жодного психологічного висновку про відсутність прихильності матері до сина, а бідність не могла бути головною причиною позбавлення матері її прав і обов`язків. За приписами частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 19 СК України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Відповідно до вимог законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Частинами 1-3 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частиною 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень частини 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями частин 2, 3 статті 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм права, суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків є виключні випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й з їх особистих негативних звичок. Варто враховувати ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. За результатами судового розгляду судом встановлено, що заходи щодо проведення обстеження умов проживання та виховання малолітньої дитини [PERSON] востаннє здійснювалися в грудні 2024 року. На той час було встановлено незадовільний санітарно-гігієнічний стан житла родини відповідача за адресою: [ADDRESS] , що у тому числі стало підставою для прийняття рішення про відібрання дитини. В той же час, з пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що наразі відповідач вже не проживає в вищезазначеній кімнаті у зв`язку з відібранням дитини, а мешкає в загальній кімнаті гуртожитки з іншими жінками, у разі повернення дитини в родину, відповідачу, як внутрішньо переміщеній особі, буде виділена інша окрема кімната. За таких обставин суд висновує про відсутність підстав стверджувати, що відповідач продовжує проживати в приміщенні, яке знаходиться в незадовільному санітарно-гігієнічному стані, і що саме в таке приміщення потрапить дитина у разі повернення матері. Після зміни місця проживання відповідача, а саме кімнати № [NUMBER] , заходи з обстеження умов проживання відповідача не здійснювались, а тому доводи відповідача, що наразі вона підтримує місце проживання в належному стані, позивачем не спростовані. Суд критично розцінює доводи представника позивача про відсутність у відповідача окремого житла, оскільки відповідач переселена з зони активних бойових дій у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що вона перебуває у складних життєвих умовах, а тому не можна вимагати від відповідача пошуку окремого житлового приміщення для проживання як умови повернення їй дитини. Підставами відібрання дитини також були неналежне виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого дитина перебувала в неохайному вигляді, неналежно харчувалась, а також сварки відповідача з дитиною, під час яких відповідач підвищувала на дитину голос. Зазначена поведінка відповідача та умови її проживання, що є очевидним та підтверджується як наданими позивачем документами, так і самою відповідачкою, були обумовлені зловживанням останньою алкогольними напоями. Зі змісту довідки КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» № 5366 від 07 січня 2025 року, яку [PERSON] надала до суду разом із відзивом, слідує, що [PERSON] знаходилась на обстеженні та лікуванні в наркологічному відділенні № 5 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 27 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, згубне вживання. Згідно з висновком ЛКК № 3Міського психоневрологічного диспансеру № 3 м. Харкова від 13 січня 2025 року [PERSON] на момент огляду психічних розладів не має. Отже суд зазначає, що відповідач пройшла лікування від алкогольної залежності, її доводи про те, що на цей час вона взагалі з моменту лікування не вживає алкогольні напої, позивачем жодним чином не спростовані. Відповідач офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату з урахуванням простою підприємства, про що до Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, а тому суд критично ставиться до доводів представника позивача про необхідність відповідача знайти роботу к умови для повернення дитини. Крім того відповідач зазначила, що вона неофіційно має дохід від виконання робіт з прибирання прибудинкових територій. Щодо посилання позивача на лист Служби у справах дітей Берестинської міської ради щодо негативного впливу спілкування відповідача з дитиною в телефонному режимі на проходження дитиною реабілітації та агресивну поведінку відповідача по відношенню до патронатного вихователя, суд зазначає таке. Позивачем не надано до суду жодних висновків психологів, які б надавали можливість суду належним чином з`ясувати психічний стан дитини при її проживанні окремо від матері, наявність негативного впливу на психоемоційний стан дитини при її спілкуванні з матір`ю, причини зміни поведінки дитини після такого спілкування. Сам по собі лист за підписом начальника Служби у справах дітей не може бути належним доказом негативного впливу на дитину її спілкування з матір`ю. Враховуючи вік дитини [PERSON] [INFO] , суд вважає, що бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання її думки, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу, який би відображав ставлення малолітньої [PERSON] до її окремого проживання від матері [PERSON] , та вплив їх стосунків на моральний розвиток дитини. Аналізуючи надані відповідачем докази та її поведінку під час судового розгляду справи, суд зазначає що відповідачем після відібрання дитини вжиті достатні зусилля щодо впорядкування та стабілізації свого становища, а саме: відповідач надала відповідні документи щодо працевлаштування та наявності доходу, пройшла лікування від алкогольної залежності, підтримує спілкування з дитиною в телефонному режимі, бере участь у всіх судових засіданнях, де демонструє активне бажання повернути дитину. Всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як визнання [PERSON] своєї винної поведінки та свідоме прагнення повернути свою малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України). Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вислухавши доводи сторін в судовому засіданні,

Outcome: dismissed