Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

1.Описова частина рішення. 1.1. Позиція позивача. 26 березня 2025 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (далі спадкодавець). До складу спадщини після смерті батька увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 0722881500:04:000:0107, площею 2,206 га на території Воютинської сільської ради Луцького району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач вказує, що є єдиним спадкоємцем за заповітом та у встановленому порядку прийняла спадщину. Однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину від 21 червня 2005 року батько володів лише 11/15 частками цієї ділянки, а йому було помилково видано державний акт від 23 червня 2005 року на всю земельну ділянку. Позивач вказує, що вказана невідповідність не дозволяє їй оформити свої спадкові права, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на 11/15 часток цієї земельної ділянки. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач будучи повідомлений про розгляд справи відзиву на позов не подав. 1.3. Позиція сторін у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не прибула, але її представник у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. 1.4. Щодо заочного розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву та не направив свого представника у судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 2. Мотивувальна частина рішення Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (далі спадкодавець). До складу спадщини після смерті батька увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 0722881500:04:000:0107, площею 2,206 га на території Воютинської сільської ради Луцького району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Вказана ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії РЗ №127815. При цьому зі змісту державного акту слідує, що він виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСА №621097 від 21 червня 2005 року. За змістом цього свідоцтва, спадкодавець успадкував лише 11/15 часток цієї ділянки. З матеріалів спадкової справи слідує, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом та у встановленому порядку прийняла спадщину. Однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину від 21 червня 2005 року спадкодавцю належало лише 11/15 частками цієї ділянки, а йому було помилково видано державний акт від 23 червня 2005 року на всю земельну ділянку. 2.2. Позиція суду. 2.2.1. Щодо питання наявності порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивачів, а також належного складу відповідачів. Перш ніж переходити до питання вирішення справи по суті, необхідно вирішити, чи дійсно були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи законні інтереси позивачів. В цьому контексті слід звернути увагу на положення статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якими передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ці ж положення знаходять своє відображення у частині першій статті 4 ЦПК України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, обов`язковою передумовою для звернення до суду в порядку цивільного судочинства є наявність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача (заявника). В даному випадку, з огляду на розбіжність у правовстановлюючих документів спадкодавця у визначенні розміру частки земельної ділянки, яка йому належить, та неможливість в іншому порядку, ніж судовому, оформити свої права, можливо вважати, що право власності позивача не визнається, а такий спір може бути розглянутий судом. 2.2.2. Щодо захисту права власності позивача. Положеннями статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на те, що у правовстановлюючих документах спадкодавця наявна розбіжність у розмірі частки земельної ділянки, яка йому належить, а іншого порядку поновлення прав позивача не існує, враховуючи, що позивач у встановленому порядку прийняла спадщину, суд дійшов висновку, що права та законні інтереси позивача підлягають судовому захисту, а тому позов слід задовольнити шляхом визнання за нею права власності на 11/15 частки спірної ділянки.

Outcome: approved