Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У червні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з вказаним позовом та посилається на те, що 8.12.2020 позивач уклав з [PERSON] кредитний договір, за яким АТ КБ «Приватбанк» відкрив рахунок для обслуговування відповідача та видав йому кредитну карту, а [PERSON] зобов`язався повертати використані ним грошові кошти та сплачувати проценти за користування кредитом. У зв`язку з тим, що відповідач не виконував вказані грошові зобов`язання, у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 103298 гривень 40 копійок та борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 24556 гривні 39 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором склав 127854 гривень 79 копійок. [PERSON] ухиляється від добровільного повернення боргу. Тому АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача борг за кредитним Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 06.09.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 вбачається, що цивільну справу за позовом, пред`явленим АТ КБ «Приватбанк», було розподілено судді Усатовій І.А Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2024 було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив слухати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Будь-яких заяв або клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 8 грудня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем кредитний договір, за яким позивач зобов`язався відкрити рахунок для обслуговування [PERSON] та видати йому кредитну карту, а відповідач зобов`язався повертати використані ним грошові кошти. Ця обставина підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 8 грудня 2020 року . 8 грудня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» відкрив рахунок для обслуговування відповідача та видав йому кредитну картку. Ця обставина підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку, відкритому для обслуговування [PERSON] . Спірні відносини регулюються главою 48 «Виконання зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 липня 2020 року у справі №378/305/18 (провадження №61-46239св18), пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови та правила не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановленими ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту виписки про рух грошових коштів по рахунку, відкритому для обслуговування відповідача, вбачається, що [PERSON] неодноразово використовував кредитні грошові кошти, а саме знімав їх та розраховувався ними. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не подав докази на підтвердження належного виконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором. Тому у [PERSON] виник борг по поверненню кредиту в розмірі 103298,40 гривень. Ця обставина підтверджується письмовим розрахунком, приєднаним до позову. На підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] від 8.12.2020, копії Заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 8.12.2020 та 01.02.2023, копію паспорта споживчого кредиту від 1 лютого 2023 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписку з рахунку, відкритого на ім`я відповідача, розрахунок заборгованості та копію паспорта відповідача. В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 8 грудня 2020 року підписаній відповідачем, відсутні умови про розмір процентів за користування кредитом, тоді як нову заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачем лише 1 лютого 2023 року. Проте вказані документи не підтверджують погодження АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] умов кредитування щодо розміру та порядку сплати процентів. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача. Підписана [PERSON] . Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] від 08.12.2020 містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, але не містить умов щодо розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом. На останньому аркуші копій заяв [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 08.12.2020 та 1.02.2023 зазначено, що вона була підписана відповідачем 08.12.2020 о 9.26 год. та 1.02.2023 о 12.09 год. Разом з тим, на вказаних заявах відсутні реквізити, які б вказували на те, що вони були підписані саме відповідачем шляхом проставлення електронного цифрового підпису. Вказана заява була сформована та роздрукована на аркушах паперу, відтак, у суду відсутні підстави для висновку про те, що саме вказана заява була надана відповідачу та підписана ним у встановленому законом порядку. Те ж саме стосується і паспорта споживчого кредиту від 14.01.2022, який крім вищезазначеного не містить і графічного підпису відповідача. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 викладена правова позиція, відповідно до якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Суд зазначає, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» була датована 08.12.2020, тоді як Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг датовані 08.12.2020 та 1.02.2023 та Паспорт споживчого кредиту датований 14.01.2022. АТ КБ «Приватбанк» не надало доказів надання ним відповідачеві договору у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки та зміну умов кредитування також не є документами, які доводять погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не доведено погодження сторонам умов щодо розміру та порядку сплати процентів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підписання її [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в розмірі 1957,14 грн. суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору.

Outcome: partial