Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. Посилався на те, що перебуває із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки, щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву їхніх відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили б його особистим інтересам. Подружні стосунки між ними припинені ще з 2024 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин, вважає, що їхня сім`я існує формально. Між ними відсутні спори з приводу розподілу спільного майна подружжя, а також будь-який спір з приводу визначення місця проживання доньки, її виховання та утримання. Ними досягнута згода у цьому питанні, оскільки ними укладений Договір про визначення місця проживання дитини, умов утримання та участі батьків у вихованні дитини, відповідно до умов якого донька залишилася проживати з батьком та повністю перебуває на його утриманні. З огляду на те, що дитина знаходиться на його одноособовому вихованні та утриманні, а примусити матір брати участь у вихованні дитини він не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений, виникає необхідність у встановленні юридичного факту самостійного виховання дитини. Встановлення факту має для нього важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть можливість мені оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Просив розірвати шлюб, визначити місце проживання дітей із ним та встановити факт, що має юридичне значення. Відповідачем відзив на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд без його участі, позов підтримав. Відповідач також у судове засідання не з`явилася. Від відповідача надійшла заява, в якій остання визнала позов та просила його задовольнити. Просить розглянути справу у її відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 05 жовтня 2009 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1935 (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін народились двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, суд зазначає наступне. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження обставин самостійного виховання позивачем доньки, судом досліджуються наступні документи: Відповідно до нотаріально посвідченого Договору від 21 березня 2025 року, сторони погодили, що їхня спільна донька буде проживати разом із батьком [PERSON] виховуватися та перебувати на його вихованні та утриманні (а.с.14). Також письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , підтверджується факт самостійного виховання утримання батьком доньки (а.с.20-21). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved