Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

14.08.2024 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №580287 від 19.04.2021 року у розмірі 48477,88 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» обґрунтовані наступним. 19.4.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №580287. Згідно Договору, відповідачу надається кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. На підставі платіжного документу відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 2000,00 грн. 28.08.2023 р. згідно умов Договору факторингу №2808-23, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 580287 від 19.04.2021 р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 48477,88 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 18898,03 грн.; заборгованість за відсотками становить 29579,85 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 20.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.01.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Лисенка В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначав, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі та вважає їх належно не доведеними позивачем. Відповідачем фактично отримано кредит за Кредитним договором у сумі 20000,00 грн., а не 25000,00 грн., як те передбачено кредитним договором, що також підтверджується самим позивачем, а розрахунок суми заборгованості наданий позивачем розрахований відносно суми кредиту 25000,00 грн . Таким чином, фактично відповідачу первісним кредитором було видано кредитні кошти за Кредитним договором у сумі 20000,00 грн., що підтверджується позивачем доданим письмовим доказом - платіжним дорученням №5111 від 19.04.2021 року, наявним у матеріалах даної справи, а надання відповідачу суми кредиту розміром 5000,00 грн. не підтверджується жодним доказом. Крім того, з огляду на зміст договору ТОВ «Слон Кредит», зобов`язалось надати 5000,00 грн собі, а не відповідачу. Тому ця сума не може вважатися кредитом та тим більше прийнята до розрахунку розміру платежів за цим кредитом. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не дозволяє встановити достовірний розмір кредитної заборгованості відповідача перед позивачем так як фактично позивачем до розрахунку прийнято суму кредиту розміром 25000,00 грн, що підлягала видачі відповідачу згідно умов кредитного договору, а не 20000,00 грн., що була фактично видана відповідачу, що як наслідок призвело до помилкового визначення позивачем зазначеного ним розміру заборгованості, як за тілом кредиту в сумі 18898,03 грн., так і заборгованість за відсотками в сумі 29579,85 грн. З метою з`ясування дійсних обставин кредитних правовідносин відповідача та позивача, а саме що сума отриманого відповідачем кредиту становить 20000,00 грн., представником відповідача було виконано розрахунок вартості користування та погашення кредиту з врахуванням фактичного порядку погашення кредитної заборгованості, що включав дострокове поетапне зменшення тіла кредиту. Таким чином, з врахуванням розміру фактичних платежів виконаних відповідачем, що також відображено позивачем у наданому ним «Розрахунку заборгованості за кредитом у гривні», відповідачем фактично було погашено тіло кредиту у сумі 4643,40 грн., а не 1577,20 грн., як те зазначено позивачем у наданому ним «Розрахунку заборгованості за кредитом у гривні». Такі обставини пов`язані з тим, що обов`язкові платежі сплачувались відповідачем фактично в розмірі розрахованому відносно сумі кредиту 25000,00 грн., а не 20000,00 грн., тобто більшому ніж передбачено умовами кредитного договору та відповідно тіло кредиту погашалося в більшому розмірі ніж визначеному у первісному розрахунку, що є додатком 1 до кредитного договору, у тому числі достроково. В свою чергу, дострокове погашення відповідачем тіла кредиту створює подальший перерахунок розміру обов`язкових платежів за аннуїтентною схемою нарахування та подальшу зміну відсотків за користування кредитом у зв`язку зі зменшенням бази нарахування відсотків за користування кредитними коштами. У зв`язку з такими обставинами, «Розрахунок заборгованості за кредитом у гривні» в частині нарахування суми погашеного тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами не відповідає дійсним обставинам справи та достовірно не підтверджує розмір позовних вимог позивача. З наданих позивачем доказів в підтвердження наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту в сумі 18898,03 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 29579,85 грн., з врахуванням некоректності та недостовірності наданих та виконаних розрахунків, не можливо встановити дійсні обставини справи та фактичну заборгованість відповідача перед позивачем. Що в свою чергу є підтвердженням того, що позовні вимоги позивача не підтверджені достовірними доказами. Також позивачем не надано обґрунтований та достовірний розрахунок нарахування заявленої ним суми позовних вимог, не можливо визначити та перевірити чи належним чином розраховано ним заборгованість по тілу кредиту у сумі 18898,03 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у сумі 29579,85 грн. 27.01.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої посилалися на те, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином надавши позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник в свою чергу порушив умови договору, допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Крім того, кредитні кошти були перераховані відповідачу за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 5111 від 19 квітня 2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, а отже доводи представника відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі позичальнику грошових коштів за умовами кредитного договору № 580287 від 19.04.2021, є необґрунтованими та безпідставними. Звертають увагу суду, що порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів визначений розділом 3 Договору. За весь період перебування права вимоги за кредитним договором у ТОВ «Діджи Фінанс», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним Договором, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач до судового засідання не з`явилася, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечують. У разі задоволення позовних вимог, представник просив суд частково зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.04.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №580287. Власноручним підписанням Договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання споживчого кредиту ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", Ліцензія на надання грошових коштів у позику, в тому числi на умовах фінансового кредиту, видана згідно з Розпорядженням Нацкомфіпослуг від 25.10.2018 року №1891, яка розміщена на сайті Фінансової Компанії: https://sloncredit.ua/, в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають Договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Відповідач погодив та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 20000,00 грн., шляхом перерахування на її картковий рахунок, відповідно до копії платіжного доручення №5111 від 19.04.2021 року. Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечує факту укладення відповідачем кредитного договору, тобто відповідач підписувала кредитний договір №580287 від 19.04.2021 року, в п.1.3 якого визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн., а в п.21. вказано, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 20000,00 грн. на користь споживача за реквізитами …, у розмірі 5000,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 договору. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір №580287 від 19.04.2021 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 28.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (фактор) укладено Договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року,\~ТОВ «Діджи\~Фінанс» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 48477,88 грн., з яких: - 18898,03 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; - 29579,85 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позичальник свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту щодо сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту належним чином не виконала, загальна заборгованість позичальника, яку просить стягнути ТОВ «Діджи Фінанс» становить 48477,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Розрахунок заборгованості проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов договору, а відповідач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним, відповідно до вимог ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п. 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. На підставі досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» засновані на законі та умовах укладеного договору, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №580287 від 19.04.2021 року у розмірі 48477,88 грн. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача в сумі 2422,40 грн. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України,\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Стосовно судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зауважує таке. Згідно з п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» в особі керуючого Міньковської Анастасії Володимирівни, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10, акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 27.06.2024 року, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 27.06.2024 року, додаткової угоди №003546610600 від 27.06.2024 року до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved