Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

20.01.2025 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2018 шлюб між батьками позивача було розірвано. Рішенням Тернівського районного\~суду міста\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської областівід 12.10.2018 з відповідача на користь матері позивача були стягнуті аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після розірвання шлюбу позивач проживає разом із своєю матір`ю. Зазначає, що відповідача не бачила з травня 2018 року, він протягом тривалого часу не цікавиться її життям, успіхами в навчанні, станом здоров`я; не виявляє бажання спілкуватися та брати участь у її вихованні, утриманні. Крім того, зазначає, що 12 березня 2019 року її мама уклала шлюб із [PERSON] і з того часу вона разом із мамою і її чоловіком проживають разом. У шлюбі з [PERSON] мама народила двох братів [PERSON] та [PERSON] . Її вітчим ставиться однаково як до своїх синів, так і до позивача, вважає її своєю рідною донькою, приймає участь у її вихованні, утриманні та відпочинку. З розмов мами і вітчима їй стало відомо, що останній бажає удочерити її, що вона повністю підтримує, але зробити це без позбавлення батьківських прав її батька не можливо. Ухвалою від 22.01.2025 відкрито провадження по вищевказаній справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення підготовчого судового засідання на 11.02.2025. В зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про судове засідання розгляд справи було відкладено на 27.02.2025. Ухвалою від 27.02.2025 підготовче судове засідання було відкладено на 02.04.2025 та зобов`язано орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради в порядку ч.5 ст.19 СК України здійснити вихід за адресою реєстрації відповідача та надати суду висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою від 02.04.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні з викликом сторін на 01.05.2025. 01.05.2025 розгляд справи було відкладено на 28.05.2025 в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю доказів його повідомлення про судове засідання. У судове засідання, що призначене на 28.05.2025, відповідач повторно не з`явився, відзив на позов не подав. Судова повістка повернута з відміткою пошти про причини її невручення: адресат відсутній за вказаною адресою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім\~для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки\~отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Згідно з положеннями ч. ч. 7, 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. У судовому засіданні 28.05.2025 було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та після заслуховування пояснень позивача та її представника, допиту свідків, дослідження письмових доказів, судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Позивач та\~її представник\~у судовому\~засіданні підтримали\~позовні вимоги\~у повному\~обсязі,\~посилаючись на\~обставини,\~викладені у\~позовній заяві,\~просили позов\~задовольнити та надали згоду на заочний розгляд справи. Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради у судове засідання представника органу опіки та піклування не направив, просив суд розглядати справу за його відсутності та винести рішення з урахуванням найкращих інтересів неповнолітньої дитини. Крім того, від виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надійшов на адресу суду лист від 28.03.2025, в якому зазначено про неможливість подання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки на час відвідування останнього за адресою проживання: [ADDRESS] спеціалістам двері ніхто не відчинив, про що було складено акт та залишено запрошення до служби у справах дітей, але [PERSON] так і не з`явився до служби у справах дітей виконкому районної у місті ради (вх.№6119 від 01.04.2025). Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення зі згоди позивача та її представника, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача і її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області 12 травня 2010 року (а.с.6). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2018 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 січня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №40 (копія, а.с.7-8, зворот). На підставі виконавчого листа Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2018, із [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2018 на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття на користь матері дитини [PERSON] (копія, а.с.9). Відповідно до довідки, яка видана Криворізькою гімназією №41 Криворізької міської ради вих.№01-38/04 від 06.01.2025, [PERSON] дійсно навчається в 9-Б класі Криворізької гімназії №41 Криворізької міської ради. Батько, [PERSON] , у вихованні дитини участі не приймає, а саме: батьківські збори не відвідує, з вчителями не спілкується (а.с.10). Мати позивача [PERSON] 12 березня 2019 року уклала шлюб із [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.03.2019, актовий запис №137. Після реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини: [PERSON] (копія, а.с.11). У шлюбі з [PERSON] мати позивача [PERSON] . [INFO] народила синів: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих 30.07.2019 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.12, 13). На час розгляду судом справи неповнолітня позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 09.01.2025 (а.с.14). У листі виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради вих.№31/06-31/85 від 11.02.2025 вказано, що спеціалістами служби у справах дітей виконкому районної у місті ради 05.02.2025 було здійснено вихід за адресою реєстрації відповідача: [ADDRESS] , але двері їм ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт та залишено відповідачу запрошення до служби у справах дітей. Проте відповідач [PERSON] так і не з`явився до виконкому. Також поспілкуватися з останнім не вдалося, у зв`язку з тим, що у позовній заяві не зазначені його засоби зв`язку. У телефонній розмові мати позивача [PERSON] як законний представник [PERSON] повідомила спеціалістам служби у справах дітей, що з травня 2018 року [PERSON] не проживав з родиною, не виявляв бажання бачити свою доньку, не телефонував їй, не цікавився її життям та здоров`ям, не вітав на свята, не забезпечував дитину матеріально. Також зазначила, що вона разом із неповнолітньою донькою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться в Покровському районі міста Кривому Розі. Оскільки позивач не проживає в Тернівському районі, обстеження умов проживання позивача не входить до компетенції служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради. Враховуючи зазначене, надати об`єктивний висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не має можливості, тому прийняття рішення по справі залишають на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів позивача (а.с.44-45). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є бабусею позивача, повідомила суду, що її внучка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, оскільки відповідач не приймає участі в її житті, не цікавиться її успіхами в школі, не вітає з Днем народження. Зі слів знайомих їй відомо, що коли відповідач бачить доньку на вулиці, то ховається і не підходить до неї. З самого народження вихованням позивача займалася її мати. Після розлучення її доньки з відповідачем, він ні разу не просив дати дитину погуляти з ним, жодного психологічного контакту його з позивачем не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є прабабусею позивача, повідомила суду, що відповідач взагалі не приймав участі у вихованні його доньки [PERSON] . Після розірвання шлюбу з матір`ю дитини, жодного разу не привітав дитину з [PERSON] народження, не цікавиться її життям. Перешкод у спілкуванні з [PERSON] йому ніхто не чинив, проте у нього відсутнє бажання зустрічатися з дитиною. У судовому засіданні свідок [PERSON] , подруга матері позивача, зазначила, що давно дружить з останньою і їй відомо, що після розлучення з відповідачем [PERSON] (мати [PERSON] ) самостійно виховує дитину, а відповідач участі її житті взагалі не приймає та ніяких спроб для спілкування з донькою не робив. З вищенаведеного вбачається, що позивач з відповідачем не спілкуються, їм ніхто не чинить жодних перешкод у спілкуванні, наразі позивач проживає разом зі своєю мамою та її чоловіком і синами окремо та мати самостійно забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~(далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 12 Закону\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону). Відповідно до ч. 7\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного\~закону\~і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Як зазначено у\~ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Згідно зі\~ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 СК України\~встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Постанова ВС від 6 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, Постанова ВС від 9 листопада 2020 року у справа № 753/9433/17, Постанова ВС від 8 грудня 2021 року у справі N 311/563/20). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконанні ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, а і встановити, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків та нехтує ними свідомо. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. При розгляді справи суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Частиною 1\~статті 165 СК України\~передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В даному випадку саме дитина звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав свого батька, обґрунтовуючи свій позов поданими доказами. При цьому суд виходить з вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідач не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Враховуючи вищезазначене у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , адже він не проживає разом з дитиною, не виконує своїх батьківських обов`язків з її утримання та виховання. Таке байдуже ставлення [PERSON] до своєї неповнолітньої доньки судом розцінюється як його самоусунення від участі у власному житті останньої. Також суд бере до уваги, що відповідач не намагався виправити ситуацію, що склалася. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України. Відповідно до імперативних приписів пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь законного представника позивача понесені судові витрати а саме: 1211 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору. На підставі\~вищенаведеного,\~

Outcome: approved