Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, примирення є неможливим, шлюб існує формально. Від шлюбу у подружжя є спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.01.2021. Донька весь час знаходиться з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Батько жодним чином не бере участі у її житті. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від її представника - адвоката Оспанова Р.О. 30 квітня 2025 року надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити. 27 травня 2025 року від представника позивача - адвоката Оспанова Р.О. надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримують частково, в частині визначення місця проживання дитини просять залишити позовні вимоги без розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, пояснень чи заперечень на позов не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Рівненської міської ради Мазанович Н.П. 27 травня 2025 року надійшла заява, в якій підтримує заяву від 08.04.2025, яка була надана суду та просять постановитти рішення в інтересах дитини. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов необхідно задоволити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Амур--Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 07 листопада 2020 року, актовий запис № 630, сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя є спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.01.2021. Донька весь час знаходиться з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Батько жодним чином не бере участі у її житті. Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 01 листопада 2024 року № ІРЦ-85393/2024/569391 дитина потребує додаткових занять з вчителем-логопедом та вчителем-дефектологом, додаткових занять з психологом та за умови організації інклюзивного навчання потреби в асистенті вихователя, що також вказує на значні грошові витрати. Позивач неодноразово в добровільному порядку зверталася до відповідача з проханням надання грошової допомоги у вигляді аліментів на утримання їх спільної дитини, однак він ухилявся від їх сплати, що дає підстави вважати, що в подальшому він також не буде сплачувати їх добровільно. За приписами ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, а протилежного суду не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дітей. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 07 березня 2025 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 України ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved