Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Іваненко Є.В. звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики суму боргу у розмірі 329\~213,75 грн., 20% річних у розмірі 180\~310,81 грн, всього на суму 707 1205,45 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 16.11.2021 між сторонами укладено договір позики строком дії до 16.11.2022, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у позику в розмірі 329\~213,75 грн., шо за офіційним курсом НБУ станом на 16.11.2021 року складає 12 500 доларів США. Факт передання грошових коштів у позику відповідачу підтверджується п. 1 договору позики, згідно з яким підписанням цього договору позичальник підтвердив, що отримав позику у повному обсязі готівкою, а також розпискою. Починаючи з 24.02.2022 позивач втратив зв`язок з відповідачем, але приблизно у квітні травні 2023 року відповідач вийшла на зв?язок та попросила відповідача відкласти строки повернення позики, але позивач не погодився та попросив її повернути кошти якомога швидше. Станом на 24.10.2024 року відповідач суму боргу не повернула, у зв?язку з чим [PERSON] просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 12 500 дол. США, що еквівалентно 515\~173,75 грн. та 20 % річних за період з 17.11.2022 по 16.10.2024 у розмірі 197 600,89 грн., пеню за період з 17.11.2022 по 16.10.2024 у розмірі 180 310,81 грн., всього на суму 707 125,45 грн. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та справу призначено у підготовче судове засідання. 13 січня 2025 року до суду від представника позивача надійшло заява про зміну предмету позову, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 12500 дол. США, 20% річних у розмірі 4794,52 дол. США, пеню у розмірі 4375 дол. США, всього на суму 21\~669,52 дол. США. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року заяву представника позивача про зміну предмета позову, задоволено і прийнято заяву представника позивача про зміну предмета позову та постановлено розглядати цивільну справу з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.01.2025. 26 лютого 2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. 14 квітня 2025 року представником позивача до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 16.11.2022. 19 травня 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2021 між сторонами укладено договір позики, відповідно до п.п. 1.1 якого в порядку і на умовах цього договору позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі, що на день отримання еквівалентні за офіційним курсом Національного Банку України 12500 дол. США, а позичальнику зобов`язується повернути позику у зазначений цим договором строк. Згідно із п. п. 1.2. позика надається на строк до 16 листопада 2022 року. Відповідно до п. 4.1. у випадку порушення строків повернення суми позики позичальник зобов`язується сплатити на користь позикодавця проценти у розмірі 20,0% річних, пеню у розмірі 0,5 від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Також [PERSON] надала розписку про отримання від [PERSON] за договором позики від 16.11.2021 у борг грошових коштів у розмірі 12500 доларів США, які зобов`язалась повернути до 16 листопада 2022 року, що підтверджується оригіналом власноручно написаної та підписаної [PERSON] розписки, долученої до матеріалів цивільної справи. Згідно із вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позикиєукладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права. За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на викладене, суд бере до уваги надану стороною позивача розписку, яка згідно із нормами матеріального закону підтверджує передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Законодавцем визначено, що під час розгляду справи про стягнення боргу за договором позики, підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики. У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 295/7309/21. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договорами позики боргове зобов`язання відповідача виражене в іноземній валюті доларах США, та визначений порядок повернення позичених коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Суд встановив, що відповідач умови договорів позики у встановлені строки не виконала, доказів про повернення відповідачем позивачу у визначені у договорах (розписках) строки позичених коштів, відповідно до умов договору, матеріали справи не містять, отже позивач має право вимагати від відповідача повернення суми позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.02.2022 у справі № 766/10628/17, правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у валюті зобов`язання, а саме у розмірі 12500,00 доларів США, як просить в позовній заяві позивач. Щодо позовних вимог в частині стягнення двадцяти відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та пені, суд зазначає таке. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану»(далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, та наразі не скасовано. Оскільки період прострочення виконання зобов`язання з повернення відповідачем позичених коштів розпочався з 16 листопада 2022 року, тобто після введення в Україні воєнного стану та у період його дії, в силу наведених вище приписів закону, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Отже, позовні вимоги в частині стягнення двадцяти відсотків річних у розмірі 4 794,52 доларів США та пені у розмірі 4 375,00 доларів США задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 12 500,00 доларів США, та відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення двадцяти відсотків річних у розмірі 4 794,52 доларів США та пені у розмірі 4 375,00 доларів США. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5\~657,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (57,68 %), та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3263,22 грн.

Outcome: partial