Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Звереву\~С.\~С. звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою, в якій просить: - припинити стягнення аліментів з 27.12.2024 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 01.08.2023 у справі №\~143/275/23; - звільнити з 27.12.2024 [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла з 27.12.2024; - визнати виконавчий лист від 01.08.2023, виданий Погребищенським районним судом Вінницької області у справі №\~143/275/23, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 01.08.2023 у справі №\~143/275/23 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення суду про стягнення аліментів судом видано виконавчий лист, на підставі якого головним державним виконавцем Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) Злотник\~А.\~С. відкрито виконавче провадження №\~73233623. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.02.2025 заборгованість складає 4\~330 грн 88\~коп. Проте позивач ніколи не ухилявся від утримання своєї доньки, в період з березня 2023 року по січень 2025 року систематично сплачував аліменти на користь відповідачки. Відповідачка тривалий час проживає в Республіці Польща та дочкою не опікується. Дитиною опікувалась бабуся по материнській лінії, у якої вона проживала в м. Погребище. 27.12.2024 донька переїхала до позивача в Республіку Польща та проживає разом з ним дотепер. Враховуючи факт постійного проживання доньки разом із ним та перебування її на його повному утриманні, позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів, припинити стягнення аліментів на утримання доньки та визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.\~ Ухвалою суду від 12.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження; залучено Калинівський ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; встановлено учасникам провадження строки для подання заяв по суті справи (а.\~с.\~39,\~40). Також ухвалою від 12.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Зверевої\~С.\~С. від 07.03.2025 про забезпечення позову (а.\~с.\~36-38). Ухвалою від 15.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а\~.с.\~57,\~58). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте 27.05.2025 адвокат Зверева\~С.\~С. через систему «Електронний суд» направила заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.\~с.\~73). Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання призначені на 06.05.2025 та 27.05.2025 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала (а.\~с.\~64,\~71). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Калинівський ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), будучи повідомленим про розгляд справи згідно вимог чинного законодавства, в судове засідання не з`явився (а.\~с. 72). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 27.05.2025 постановлено здійснити заочний розгляд справи. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до\~ ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2012 позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] (а.\~с.\~19). Погребищенський районний суд Вінницької області рішенням від 13.12.2022 (справа №\~143/662/22) розірвав шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] (а.\~с.\~7,\~8). Рішенням цього суд від 01.08.2023 (справа №\~143/275/23) з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.\~с.\~9,\~10). 07.11.2023 головним державним виконавцем Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.\~Київ) Злотник\~А.\~С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №\~73233623 на підставі виконавчого листа №\~143/275/23, виданого Погребищенським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.\~с.\~13). Згідно довідки-розрахунку №\~73233623, складеної головним державним виконавцем Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.\~Київ) Злотник\~А.\~С., станом на 01.02.2025 за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 4\~330 грн 88 коп. (а.\~с.\~14). Відповідно до відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , 27.12.2024 перетнула державний кордон України в напрямку Республіки Польща. Відмітки про повернення в Україну після зазначеної дати відсутні (а.\~с.\~25). З копій свідоцтв про реєстрацію тимчасового проживання, виданих мером міста Ключборка Опольського воєводства Республіки Польща, вбачається, що позивач [PERSON] та його донька [PERSON] , [INFO] , 17.02.2025 зареєстровані для тимчасового проживання за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~15-18). Згідно з відміткою про реєстрацію місця проживання, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~22,\~23,\~35). Однак, відповідно до відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, 19.08.2023 [PERSON] перетнула державний кордон України в напрямку Республіки Польща (а.\~с.\~24). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною восьмою Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституцією України, є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180\~Сімейного кодексу\~України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу\~України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Частина перша ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України,\~якщо матеріальний\~або сімейний\~стан особи,\~яка сплачує\~аліменти,\~чи особи,\~яка їх\~одержує,\~змінився,\~суд може\~за позовом\~будь-кого\~з них\~змінити встановлений\~розмір аліментів\~або звільнити\~від їх\~сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271\~цього кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3\~статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 цього кодексу тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а стаття 273 додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями\~182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~Сімейного кодексу\~України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273\~Сімейного кодексу\~України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей слідує, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15.05.2006\~року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи спір в частині звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з положень частини 2 статті 197\~Сімейного кодексу\~України про те, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Положеннями ч. 2 ст.\~188\~Сімейного кодексу\~України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Факт зміни місця проживання одного з батьків та, як наслідок, залишення дитини проживати з іншим, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Обставиною, що має істотне значення у такому випадку слід вважати зміну місця проживання малолітньої доньки сторін [PERSON] за місцем проживання її батька, оскільки, з настанням цієї обставини позивач [PERSON] як батько, безпосередньо утримує доньку в повному обсязі, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується учасниками провадження. Згідно з частиною другою статті 197\~Сімейного кодексу\~України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, звільнення від сплати заборгованості за аліментами на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках, а при вирішенні таких спорів необхідно виходити, в першу чергу, з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У розумінні наведених вище положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані з самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. У справі, що розглядається, судом встановлено, що позивач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої ним не оспорюється. При цьому, в обґрунтування підстав для звільнення від її сплати посилається на фактичне перебування малолітньої доньки\~ [PERSON] , [INFO] , на його утриманні. Відповідно до\~статті 179\~Сімейного кодексу\~України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 181\~Сімейного кодексу\~України передбачено, зокрема, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного\~Суду України\~№5-рп/2013\~від 26\~червня 2013\~року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Суд наголошує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повинен відповідати встановленим вимогам, зокрема містити резолютивну частину судового рішення, яка визначає заходи примусового виконання рішення. Отже, примусове виконання судового рішення, що набрало законної сили, здійснюється державним виконавцем у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до рішення суду, на користь відповідачки [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . З урахуванням предмета спору припинення стягнення аліментів на утримання дитини, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Частиною восьмою статті 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, заявник вправі звернутися до суду із заявою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22). Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст.\~197\~Сімейного кодексу\~України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами може бути ухвалене виключно з урахуванням найкращих інтересів дитини, відповідно до вимог законодавства та принципу пріоритетності прав та інтересів дитини. Під час судового розгляду, було встановлено, що донька сторін [PERSON] , [INFO] , з 27.12.2024 і дотепер проживає разом з батьком в Республіці Польща та фактично перебуває на його на утриманні. Вказана обставина підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: відмітки в закордонному паспорті [PERSON] ; свідоцтва про реєстрацію тимчасового проживання, видані мером міста Ключборка Опольського воєводства Республіки Польща, відповідно до яких позивач [PERSON] та його донька [PERSON] з 17.02.2025 зареєстровані для тимчасового проживання за адресою: [ADDRESS] . Водночас відповідачка не заперечує, що її донька [PERSON] разом з батьком [PERSON] проживає в Республіці Польща з 27.12.2024. Отже, існує підстава для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за період, протягом якого донька перебувала на його утриманні. За таких обставин суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для звільнення позивача від обов`язку сплати зазначеної заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки, що утворилась за відповідний період, а також від сплати аліментів в подальшому. Згідно положень ст.\~432\~ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є однією з підстав для закінчення виконавчого провадження. Таким чином ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки лише припинення стягнення аліментів призведе до закінчення виконавчого провадження, за яким з позивача стягуються аліменти. На підставі положень\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968 грн 96 коп.

Outcome: approved