Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

18\~квітня 2025\~року адвокат\~Клюцух В.П.\~в інтересах\~ [PERSON] \~в порядку\~окремого провадження\~звернулася в\~суд із\~заявою про встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення,\~а саме\~просить встановити факт про те, що [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] є одна і та сама особа; та встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] під час захисту Батьківщини загинув син [PERSON] [PERSON] . [PERSON] звернулася до військова частина [NUMBER] Національної гвардії України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого [PERSON] , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 зі змінами, як матері загиблого. Однак, листом військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №50/28/13-836-2025 від 04.04.2025 року, [PERSON] повідомили, що у поданих ним документах щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого, існує розбіжність в написані прізвища матері загиблого, а саме в свідоцтві про народження [PERSON] вказано матір`ю як « [PERSON] », проте на дату народження [PERSON] , [INFO] в матері повинно було бути прізвище [PERSON] згідно наданого свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.09.1994 року, яким було змінено прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », у зв`язку з чим [PERSON] вимушена звернутися до суду із даною заявою для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Заінтересовані особи, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи був повідомлені своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Велика Палата ВС звернула увагу, що існує два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Отже, судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції відповідно до ст. 19 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. При цьому в одному провадженні не можуть бути поєднані вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій. Також Велика Палата ВС звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикційності спорів про встановлення юридичних фактів у судовому порядку залежно від мети звернення та наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Адже це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності доказування одних і тих же обставин, подій та фактів при кожному зверненні до судів різних юрисдикцій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження в суді. Судом встановлено, що доводи заявника в заяві не суперечать іншим, наявним у справі, доказам. Зокрема, дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , в с.Старий Остропіль, Старокостянтинівського р-н., Хмельницької обл., матір`ю якого записана [PERSON] , а батьком записаний [PERSON] . Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України відомості про батька записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 09.07.2024 року, встановлено, що [INFO] в с.Вербове, Пологівський р-н., Запорізька обл., помер [PERSON] у віці 25 роки, про що було складено відповідний актовий запис за №439. Після смерті сина [PERSON] [PERSON] звернулася до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого старшого солдата [PERSON] , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у зв`язку зі смертю її сина, однак листом військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №50/28/13-836-2025 від 04.04.2025 року, її повідомили, що у поданих нею документах щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого, існує розбіжність в написані прізвища матері загиблого, а саме в свідоцтві про народження [PERSON] вказано матір`ю як « [PERSON] », проте на дату народження [PERSON] , [INFO] в матері повинно було бути прізвище [PERSON] згідно наданого свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.09.1994 року, яким було змінено прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно довідки №174 виданої Староостропільською сільською радою Хмельницької області від 20.03.2025 року, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження [PERSON] виданого 01.07.1998 року Староостропільською сільською радою серії [NUMBER] , дійсно є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до довідки №175 виданої Староостропільською сільською радою Хмельницької області від 20.03.2025 року, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно по господарської книги №3 особовий рахунок № [NUMBER] Староостропільської сільської ради за 1996-2000 року дійсно є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Поховання [PERSON] проводила мама [PERSON] , що підтверджується довідкою №106 від 26.02.2025 року. Крім того, факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як матір`ю та сином підтвердили своїми показами в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зазначили, що [PERSON] є матір`ю для [PERSON] , вони разом проживали, свого батька [PERSON] не знав. З вищезазначеного вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Встановлено, що метою звернення заявника до суду є встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як матері та сина, для забезпечення умов реалізації [PERSON] права на оформлення спадкових справ. Відповідно до п.7 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Водночас, щодо встановлення факту про те, що [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] є одна і та сама особа, слід зазначити наступне. Відповідно до статей 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Дії або бездіяльність працівника органу державної реєстрації актів цивільного стану можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, Міністерства закордонних справ України та/або до суду. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Аналіз змісту заяви свідчить про те, що заявник просить встановити факт тотожності особи, а саме, що « [PERSON] , [INFO] » та « [PERSON] , [INFO] » є однією і тією ж особою, що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України. Окремо варто звернути увагу на роз`яснення, надані у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за яким, заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Тобто, юридичний факт про встановлення тотожності особи за законом не підлягає судовому розгляду. Схожого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.10.2020, справа №641/1386/18 (провадження №61-19317св19). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що встановлення юридичного факту тотожності особи, а саме, що « [PERSON] , [INFO] » та « [PERSON] , [INFO] » є однією і тією ж особою, який просить встановити заявник, у судовому порядку не встановлюється. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що порушене нею питання може бути вирішено шляхом звернення до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про внесення змін до актового запису, а у разі відмови, дії останнього можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому КАС України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що знайшов підтвердження факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В задоволені решти заявлених вимог заяви слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, незважаючи на задоволення вимог заявниці, суд не повертає сплачену ним при зверненні до суду суму судового збору, оскільки згідно вимог ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial