Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що свої обов`язки, визначені нормативно-правовими актами, позивач, як організація, яка надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виконує належним чином, разом з тим відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків зі сплати коштів на надані послуги, тому за період з 01.04.2015 по 01.06.2024 у відповідача за особовим рахунком № [NUMBER] , квартири [ADDRESS] перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» виникла заборгованість у загальному розмірі 43931,50 грн., а також інфляційне збільшення боргу на суму 16535,29 грн. та 3% річних у розмірі 5113,08 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у повному розмірі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2024 року, для розгляду даної справи було визначено головуючого суддю Войтенко Т.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідачки 23 грудня 2024р. надійшла Заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Заява обґрунтована тим, що позовна давність щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісячно, повинна здійснюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. З наданих позивачем розрахунків, вбачається, що заборгованість по сплаті з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій мала б сплачуватися відповідачкою у наступному за звітним місяці після отримання споживачем рахунку та отриманих послуг. У позивача право на звернення до суду для відновлення порушених прав виникло 1 червня 2015р., тобто з моменту, коли відповідачкою не було вчинено періодичного платежу за спожиті житлово-комунальні послуги. Проте, до відповідачки з даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду лише 11 листопада 2024р.. Оскільки позивач лише в листопаді 2024р. звернувся до Подільського районного суду м.Києва із позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 1 квітня 2015р. по 1 червня 2024р., відповідачка вважає, що позивачу повинно бути відмовлено в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення заборгованості за вказаний період, адже даний борг виник поза межами строків позовної давності. У Відзиві на позовну заяву, який надійшов до Подільського районного суду міста Києва 23 грудня 2024р., [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на таке. Позивач не надав жодного доказу, який би доводив наявність договірних відносин з відповідачкою, не надав доказ, який би доводив фактичне надання послуг відповідачці, доказів затвердження тарифів, розцінок, правильності розрахунків. Відповідачка у Відзиві зазначила, що жодному з мешканців будинку [ADDRESS] не надаються послуги з утримання будинку, адже будинок перебуває в аварійному стані, в аварійному стані перебувають комунікації з водопостачання та водовідведення в підвальному приміщенні. Вказує, що долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій підписаний виконавцем Сичова С.В. Просить суд не враховувати даний розрахунок при постановлені рішення, вважаючи його неналежним та недопустимим, адже такий підписаний неуповноваженою особою. У Відзиві також міститься обґрунтування заперечень щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, адже такі нараховані у період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України установлено карантин. З 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу 11 цього Закону). Разом з тим, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. За твердженням відповідачки, стягнення інфляційних нарахувань та процентів річних суперечитиме чинному законодавству. Відповідачка також зазначає, що заборгованість не може бути стягнута з неї єдиної, адже вона є не єдиною співвласницею даної квартири. Вказує, що їй належить в даній квартирі лише 4/6 частин квартири, іншим співвласником квартири належить в рівних долях по 1/6 частини цієї квартири. Відтак, вважає, що позивач не вірно визначив коло відповідачів по справі. Відповідачка також повідомила у Відзиві на позовну заяву, що понесе витрати на правову допомогу у розмірі від 10000 до 18 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити її у повному обсязі. Звертав увагу суду на те, що відповідачка проживає у даній квартирі з 1989р. Відповідачка не відмовлялася від послуг, які надаються позивачем, не ініціювала питання про розірвання договору. Щодо доводів відповідача про те, що відповідачка не є єдиною власницею даної квартири, представник позивача звертав увагу суду на те, що позивач позивається до тих осіб, які зареєстровані у житлі. Зважаючи на те, що у даній квартирі зареєстрована лише відповідачка, позивач прийняв рішення подавати позов саме до [PERSON] . На спростування доводів представника відповідача про те, що відповідачка не повинна нести відповідальність за послуги, адже такі або не надаються, або надаються на належному рівні, звертав увагу суду на те, що будь-яких письмових колективних або індивідуальних заяв про відмову від послуг, які надаються мешканцям будинку по [ADDRESS] , не було. Представник позивача звертав увагу суду на те, що відповідачка злісно ухиляється від сплати заборгованості, адже з 2015р. жодного разу не внесла жодного платежу за сплату комунальних послуг. Доводи представника відповідача щодо належності розрахунків, їх підпису неуповноваженою особою вважав такими, що не можуть впливати на висновок суду, адже представник відповідача не надав свого розрахунку та не спростував правильність розрахунку позивача. Представник позивача у судовому засіданні звертав увагу суду також на те, що відповідач не надала докази, що не отримувала послуги, які надаються позивачем, або ж, що такі послуги не надавалися.. Щодо заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності представник позивача повідомив, що вважає що з 2020 року строки позовної давності вже не йдуть. Представник відповідача у судовому засіданні ще раз наголосила на тому, що позивач пропустив строки позовної давності. Звертала увагу суду на те, що позивач не довів факт наявності договірних відносин між сторонами. Повідомляла, що мешканці даного будинку змушені самостійно здійснювати ремонт комунікацій, прибирати будинок, а відтак у відповідачки не виникло обов`язку сплачувати позивачу послуги, які не надаються або надаються на неналежному рівні. Вважала, що впродовж 9 років позивач не звертався до суду, а тому визнавав, що не може стягувати заборгованість, оскільки будинок є аварійним. Заперечувала проти врахування судом розрахунку, який підписаний неуповноваженою особою. Підтримала доводи, викладені у Відзиві на позовну заяву, щодо неможливості нарахування інфляції та 3% річних. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з рішенням Київської міської ради (ІІ сесія VII скликання) від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та затверджено його статут. Згідно даного рішення, всі комунальні підприємства Подільського району м. Києва передають новоствореному Комунальному підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 рік. Відповідно до п. 2.1. Статуту метою діяльності Комунального підприємства є забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Положеннями п.п.2.2.2. Статуту визначено, що предметом діяльності Комунального підприємства є: надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у власному порядку. Основним видом діяльності Комунального підприємства є: комплексне обслуговування об`єктів (81.10). Згідно з розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.01.2015 року №50 на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» переданий житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та приватизований житловий фонд станом на 01.01.2015 року, згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування. Додатком до розпорядження затверджено перелік будівель та приміщень житлового та нежитлового фонду, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та віднесені до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та приватизованого житлового фонду. Вищевказаним переліком визначено, що до господарського управління Комунального підприємства був переданий, поміж інших, будинок [ADDRESS] , в якому розташована квартира [ADDRESS] , співвласницею якої є [PERSON] КП «Керуюча компанія» розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14.07.2015. Заперечення щодо умов договору відповідачами не подавались, а відтак сторони уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом акцепту публічної оферти. Згідно з додатком №1 до Договору, визначено складові тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, розрахованих згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869. Таким чином, на підставі викладеного, згаданий вище договір укладений між позивачем та відповідачами, шляхом прийняття пропозиції укласти такий договір (оферта) та є акцептованим. Відповідно до Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради від 06 червня 2017 року №668 встановлено тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Дане розпорядження опубліковано в газеті Хрещатик 14 червня 2017 року за № 62 (4975). Вказаним розпорядженням визначено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» надає згадані послуги у [ADDRESS] , який знаходиться у Подільському районі. 28 грудня 2023 року між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» укладено Договір про надання послуг №281223/ЦКС. Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» на адресу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» надано розрахунки заборгованості (з нарахуванням 3% річних та інфляційної складової боргу). Згідно з розрахунку за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , за період з 01 квітня 2015 року по 01 червня 2024 року виникла заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 43 931,50 грн., індекс інфляції у розмірі 16535,29 грн., та 3% річних у розмірі 5113,08 грн., в загальному розмірі - 65 579,87 грн. Відповідно до дублікату Свідоцтва по право власності на житло від 10.04.2006 р., відповідачка [PERSON] є співвласницею кв. [ADDRESS] . За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання Подільської РДА від 13.11.2024, [PERSON] зареєстрована в даній квартирі з 21.03.1989 р. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно із вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Статтею 66 ЖК України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що з 01 квітня 2015 року по 01 червня 2024 у відповідачки виникла заборгованість щодо оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 43 931,50 грн. За приписами ст.ст. 526, 525, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка з 2015 року не виконує належним чином зобов`язання щодо оплати спожитих комунальних послуг, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість перед позивачем. Доказів того, що відповідач зверталася до позивача з повідомленнями щодо того, що вона не користується наданими позивачем послугами або щодо проведення звірки розрахунків матеріали справи не містять. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за особовим рахунком № [NUMBER] квартири [ADDRESS] за період з 01 квітня 2015 року по 01 червня 2024 року у розмірі 43 931,50 грн. є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц вказала на те, що оскільки ст. 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками які передували подачі такого позову. У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 було вказано на те, що з а статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні. Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 16535,29 грн. та 3% річних в розмірі 5 113,08 грн. Щодо доводів відповідача про незаконність нарахування 3% річних та інфляційного збільшення боргу. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Тобто, закон звільняє боржників саме від сплати неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на вказаний вище період. У той же час, платежі компенсаційного характеру, встановлені статтею 625 ЦК України - інфляційні, а також 3% річних від простроченої суми, не є неустойкою, та звільнення від таких заходів відповідальності законом не передбачено. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції. Основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Місто Київ не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року №309. Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року. За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних в межах заявлених вимог за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року не підлягають стягненню з відповідача. Отже, у позивача виникло право на стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних за період з 01.04.2015 по 23.02.2022 та за період з 30.12.2023 по 01.06.2024. Однак, заборгованість за надані послуги не може бути нарахована у розмірі, яку суд визнав доведеним, зважаючи на заявлення заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Щодо застосування строків позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 11.11.2024 року. У відповідачки виникла заборгованість з 1 квітня 2015 року. Зважаючи на те, що споживач зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі за надані у попередньому місяці послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, тому позовна давність має застосовуватися до відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України скасовано карантин. Водночас, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, який скасований під час дії воєнного стану, продовжена до закінчення дії воєнного стану. Тобто, після застосування загальної позовної давності, періодом нарахування та стягнення заборгованості з відповідачки за послугу є період з 1 квітня 2017 року. Отже, заборгованість за житлово-комунальні послуги підлягає стягненню з відповідачки за період з 1 квітня 2017 року; інфляційна складова боргу та 3 % річних підлягає стягненню за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 та за період з 30.12.2023. За період з 1 квітня 2017 року по 1 червня 2024 року розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги складає 38 511,07 грн. За період з 01.04.2017 по 23.02.2022 інфляційна складова боргу становить 6960,30 грн. За період з 01.04.2017 по 23.02.2022 3 % річних становить 2511,98 грн. За період з 30.12.2023 по 01.06.2024 інфляційна складова боргу становить 1798,54 грн. За період з 30.12.2023 по 01.06.2024 3 % річних становить 632,52 грн. Відтак, позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню частково, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 38 511,07 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 8758,84 грн. інфляційного збільшення боргу (6960,30 грн.+ 1798,54 грн.) та 3144,50 грн. як 3% річних (2511,98 грн.+ 632,52 грн.), а всього необхідно стягнути 50 414,41 грн. Таких висновків суду не спростовують твердження відповідачки про те, що вона є неєдиною власницею квартири, а тому не повинна нести відповідальність перед позивачем, адже, по-перше, відповідачка не надала актуальних відомостей про усіх власників квартири (наприклад, інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно), якщо дійсно власників декілька; по-друге, в разі наявності інших співвласників та самостійного виконання відповідачкою зобов`язання перед позивачем, відповідачка має право вимоги до інших співвласників пропорційно до їх частки у власності). В порядку ст.141 ЦПК України із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений сплачений судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог. Позивач при подачі позову сплатив судових збір в сумі 3028,00 грн. Позов задоволено на 76,87 %, тому стягненню підлягає сума 2327,62 грн. судового збору, що складає 76,87% від суми 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial