Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Представник позивача адвокат Бурячок М.А., повноваження якого підтверджено ордером від 18.08.2024 року серії АА № 1476604, звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача 928\~078,69 грн., з яких: 764\~099,95 грн. неповернена позика, 121\~003,36 грн. річні, 42\~975,38 грн. інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що між уповноваженим представником позивача та відповідачем 18.12.2023 року укладено 2 договори позики відповідно до яких позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в загальній сумі 684\~889\~грн., яка на день їх укладення еквівалентна сумі 18\~500\~доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути всю суму позики не пізніше 18.03.2024 року. Водночас відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав, у зв`язку з чим позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, однак письмову претензію про повернення коштів [PERSON] проігнорував, що зумовило необхідність захисту цивільних прав позивача в судовому порядку, з одночасним стягненням, окрім суми позики, суми річних та інфляційних втрат, які нараховано за період з 18.03.2024 року по 20.08.2024 року. Представником відповідача адвокатом Тимків О.М., повноваження якої підтверджено ордером від 21.10.2024 року серії АТ № 1083136, надано до суду відзив на позову заяву за змістом якого просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача основну суму боргу за договорами позики від 18.12.2023 року в загальній сумі 684\~890,35 грн., а в решті позовних вимог відмовити. Вказана позиція мотивована тим, що [PERSON] не заперечується дійсність та реальність договорів позики від 18.12.2023 року на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, а також факт невиконання ним взятих на себе зобов`язань, що зумовлено відсутністю коштів. Також вказано, що відповідач пропонував позивачу повернути позику заставним майном, однак [PERSON] не погодився на таку пропозицію. Окрім цього, зазначено, що стягнення суми позики з урахуванням курсу іноземної валюти є безпідставним, оскільки фактично в позику [PERSON] отримано грошові кошти в розмірі 684\~890,35 грн., а не 764\~099,95 грн., а посилання на курс НБУ станом на 20.08.2024 року суперечить договірним умовам, які узгоджено сторонами. Окрім цього, за умовами договорів позики від 18.12.2023 року позика є безпроцентною, а нарахування будь-яких інфляційних втрат як їх умовами не передбачалось, так і прямо заборонено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У судовому засіданні представником позивача вказано, що станом на дату звернення до суду з даним позовом (20.08.2024 року) неповернута відповідачем позика в сумі 18\~500 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентна 764\~099,95 грн., а розрахунок суми штрафу зроблено з урахуванням договірних умов щодо його розміру 36% річних від суми позики. Також зазначив, що в позовній заяві дійсно допущено описку, оскільки фактично до стягнення з відповідача, окрім суми позики та штрафу, заявлено пеню, а не інфляційні втрати. Представник відповідача адвокат Кур`ян К.І., повноваження якої підтверджено ордером від 10.12.2024 року серії СВ № 1109585, в судовому засіданні вказала на часткове визнання заявлених позовних вимог, підтримавши позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Додатково вказала, що відсутні підстави для стягнення грошових коштів у сумі 121\~003,36 грн., які розраховано як штраф у розмірі 36% річних за прострочення виконання зобов`язання строком 161 день, на підставі п. 4 договорів позики від 18.12.2023 року, оскільки договірними умовами передбачено сплату штрафу в розмірі 36% річних від позиченої суми за кожен рік прострочення, а станом на дату звернення з даним позовом до суду, не настали необхідні умови для нарахування такого штрафу. Окрім цього, зазначила, що стороною позивача в позовній заяві наведено розрахунки згідно з якими розмір пені визначено виходячи з облікової ставки НБУ за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду, водночас ототожнюючи поняття пені та інфляційних втрат, що є невірним з правової точки зору. При цьому, враховуючи помилковість позиції сторони позивача в сукупності з тим, що їх нарахування здійснено за відсутності належних правових підстав, оскільки можливість застосування ст.ст. 549, 625 ЦК України до договорів позики від 18.12.2023 року договірними умовами не передбачалось, виключається можливість задоволення позовних вимог у цій частині. У судові дебати представник позивача надав до суду письмовий виклад власної позиції за результатами судового розгляду відповідно до змісту якої просив задовольнити позов у частині стягнення основної суми боргу, визначивши до стягнення валютний еквівалент суми боргу 18\~500 доларів США у гривні за курсом НБУ на день фактичного виконання рішення суду, а також визнати право позивача на нарахування 36% річних за прострочення з 31-го дня після завершення воєнного стану. Вказана позиція мотивована тим, що позивач не заперечує того, що на спірні взаємовідносини поширюється дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та нарахування штрафу в розмірі 36% річних можливе лише після припинення дії даної норми, тобто з 31-го дня після завершення воєнного стану, однак зауважує, що відповідач жодним чином не довів, що саме воєнний стан унеможливив виконання ним власних зобов`язань, тож посилання на цю норму має формальний та маніпулятивний характер, а також є прикладом зловживання правом, адже замість добросовісного виконання зобов`язання відповідач намагається відповідальності. Представник відповідача адвокат Кур`ян К.І. в судових дебатах підтримала раніше висловлену позицію щодо часткового задоволення позовних вимог в силу неправомірності нарахування як штрафу, так і пені. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до умов змісту договорів позики від 18.12.2023 року, укладених між [PERSON] , від імені якого уповноважено діяв [PERSON] , та [PERSON] , позивач передав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 351\~700,45 грн. та 333\~189,90 грн., що на день їх укладення еквівалентно 9\~500 доларів США та 9\~000 доларів США, відповідно, за курсом НБУ (37,0211 грн/1 долар США). Сторонами обумовлено, що ці позики є безпроцентними, а їх повернення має проходити в готівковій формі в м. Києві за курсом НБУ на день проведення розрахунку. Відповідно до п. 4 договорів позики від 18.12.2023 року його сторонами передбачено, що у випадку порушення строків повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 36% річних від позиченої суми за кожен рік прострочення. [PERSON] свої зобов`язання за договорами позики від 18.12.2023\~року не виконав, а спроби позивача в досудовому порядку врегулювати спірні взаємовідносини сторін шляхом надсилання письмової претензії відповідачу не забезпечили поновлення його цивільних прав та інтересів. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання позики, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 18.12.2023 року [PERSON] отримав від [PERSON] , від імені якого уповноважено діяв [PERSON] , в якості безвідсоткової позики грошові кошти в іноземній валюті загальною сумою 18\~500 (9\~500 + 9\~000) доларів США, що на дату укладення договорів позики еквівалентно 684\~890,35 (351\~700,45 + 333\~189,90) грн., та зобов`язався не пізніше 18.03.2024 року повернути суму позики в готівковій формі за курсом НБУ на день проведення розрахунку, однак свої зобов`язання ні станом на 18.03.2024\~року, ні станом на дату розгляду справи судом перед позивачем не виконав, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики. При цьому, суд критично оцінює доводи представників відповідача про те, що фактично в позику [PERSON] надавались грошові кошти в національній, а не іноземній валюті, тож поверненню підлягає саме позика в сумі 684\~890,35 грн., а не еквівалент 18\~500 доларів США, оскільки в договорах позики від 18.12.2023 року його сторонами безпосередньо визначено еквівалент позики в іноземній валюті (долар США за курсом НБУ) та передбачено, що повернення позики має відбуватися за курсом НБУ. Крім того, суд вважає, що [PERSON] не мав можливості надати 18.12.2023 року відповідачу позику за одним із договорів безпосередньо в готівковій формі в розмірі 351\~700 грн. 45 коп., оскільки монети номіналами 1,\~2 та 5 копійок перестали бути засобом платежу ще з 01.10.2019 року, а монети номіналом 25 копійок з 01.10.2020 року, відповідно до постанов Правління Національного банку України від 20.06.2019 року № 82, від 12.08.2020 року № 117, відповідно. З огляду на вказане, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 18.12.2023 року в сумі еквівалентній 18\~500 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення. Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України, які викладені в постанові від 11.09.2024 року в справі № 500/5194/16. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення виконання зобов`язання в сумі 121\~003,36 грн. та пені, враховуючи уточнення представником позивача правової природи заявлених до стягнення коштів, в сумі 42\~975,38 грн., суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом п. 4 договорів позики від 18.12.2023 року його сторонами передбачено, що у випадку порушення строків повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 36% річних від позиченої суми за кожен рік прострочення. Водночас станом на дату звернення до суду (20.08.2024 року) не минув повний рік прострочення виконання [PERSON] свого зобов`язання за договорами позики від 18.12.2023 року. При цьому, договірні умови сторін не передбачали можливості стягнення пені в разі неналежного виконання зобов`язання з повернення позики. Водночас, не зважаючи на те, що станом на час розгляду справи минув понад рік з часу прострочення [PERSON] своїх зобов`язань за договорами позики від 18.12.2023 року, до спірних взаємовідносин підлягає застосуванню п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який унеможливлює в період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування стягнення з позичальника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а також звільняє такого позикодавця від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення в справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на сплату судового збору в розмірі 7\~641 (сім тисяч шістсот сорок одна) грн., що відповідає частині задоволених позовних вимог (82,33%), оскільки підстав для його звільнення від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial