Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 19 грудня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , оскільки не підтверджено реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири за спадкодавцем та відсутні документи, які підтверджують, що спадкодавець був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а також відомості про склад зареєстрованих осіб за однією адресою із спадкодавцем на день його смерті. З тих же підстав 19 грудня 2024 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.02.1999 квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Оскільки м. Горлівка з 2014 року є окупованою територією, а спірна квартира не була внесена до реєстру відповідно до чинного законодавства, власники не мають можливості підтвердити своє права власності на вказану квартиру та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. В зв`язку з викладеним, позивачі просять суд визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] на 3/8 частки, за [PERSON] на 3/8 частки та за [PERSON] на 1/4 частку. Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача, Горлівської міської ради Донецької області, повідомлявся про розгляд справи в суді, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 липня 1973 року. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 1979 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 1974 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05 лютого 1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом від 11.01.1999, квартира за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 85,8 кв.м., житлову площу 53,0 кв.м. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 лютого 2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З метою оформлення своїх спадкових прав дружина [PERSON] [PERSON] та дочка [PERSON] [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Райської Т.М., яка постановами від 19 грудня 2024 року відмовила їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/4 частку (по 1/8 частці за кожною) квартири [ADDRESS] . На обґрунтування відмови зазначила, що відповідно до вимог чинного законодавства, не підтверджено реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири за спадкодавцем, а саме: в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості щодо реєстрації права власності на 1/4 частку квартири за спадкодавцем, в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують проведення державної реєстрації прав (права власності), що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року; в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які підтверджують, що спадкодавець був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а також відомості про склад зареєстрованих осіб за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті, що унеможливлює встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання (реєстрації) разом із спадкодавцем за однією адресою. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно дост.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.ч.1, 5ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 та ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.16 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стаття 1 ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики Європейського суду з прав людини, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Як було встановлено судом, позивачами та спадкодавцем спірна квартира була набута на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05 лютого 1999 року, зареєстрована в БТІ 15 лютого 1999 року та записана у реєстрову книгу за №183П, р-51046. Відповідно до частин другої, третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, зокрема, на квартири в багатоквартирних будинках, станом на 08 вересня 1999 року і до 01 січня 2013 року регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема: - Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка була затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, який був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за №399/2839 (Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36); -Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке було затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за№ 157/6445. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, передбачала, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, зокрема, квартири багатоквартирних будинків, здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації на підставі правовстановлювальних документів, що на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис, а якщо на правовстановлювальному документі, немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно передбачало, що реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів. Згідно пункту 3.8 цього положення після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відповідна відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав, видається витяг установленої форми з Реєстру прав та повертаються правовстановлювальні документи власнику (власникам) або уповноваженій ним (ними) особі. До створення Реєстру прав реєстрація прав здійснюється шляхом ведення реєстрових книг, записи яких прирівнюються до даних Реєстру прав (пункт 8.1). Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р. м. Горлівка (Горлівська міська рада), відносяться до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Станом на день винесення рішення м. Горлівка є тимчасово окупованою територією, суд вважає, що вказані обставини є загальновідомими, та не потребують додаткового доказування. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов, заперечення та докази на спростування вищевикладених висновків суду. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами було доведено їхнє право власності на вищевказану квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на квартиру, яка міститься на паперових носіях у БТІ, що знаходиться на тимчасово окупованій території України на даний час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їхнє право власності, тому заявлені ними позовні вимоги підлягають задоволенню з визнанням за [PERSON] права власності на 1/4 частку квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, та по 3/8 частки квартири за [PERSON] та [PERSON] , оскільки окрім їхніх часток по 1/4 за свідоцтвом про право власності на житло, до них перейшло по 1/8 частці в порядку спадкування після [PERSON] . \~На підставі викладеного,

Outcome: approved