Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Представник [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління держгеокадастру у Рівненській області, [PERSON] , у якому просить: -скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об`єкт речових прав (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2972667956212), тип об`єкта: земельна ділянка, кадастровий номер: 5621255100:01:001:0796, площею 0,1077 га, здійснену державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області Радчик О.Ю. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74168458 від 18 липня 2024 року, номер запису про право власності: 55902264); -скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об`єкт речових прав (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2972646056212), тип об`єкта: земельна ділянка, кадастровий номер: 5621255100:01:001:0797, площею 0,1369 га, здійснену приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74862690 від 03 вересня 2024 року, номер запису про право власності: 56511194); -скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 5621255100:01:001:0797 та 5621255100:01:001:0796 в Державному земельному кадастрі з закриттям поземельних книг, які були відкриті зі здійсненням державної реєстрації новоутворених земельних ділянок, кадастрові номери 5621255100:01:001:0797 та 5621255100:01:001:0796; -визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності з [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2446 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (архівний кадастровий номер земельної ділянки 5621255100:01:002:0008); -стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] 23 квітня 1992 року придбав у приватну власність у виконкому Гощанської селищної ради народних депутатів квартиру [ADDRESS] . 15 серпня 1998 року [PERSON] взяв у [PERSON] 5000 доларів США у якості авансу за вказану вище квартиру та 14 грудня 1998 року [PERSON] разом із сім`єю з дозволу [PERSON] заселився до квартири. 29 грудня 2004 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] , шляхом укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, квартиру [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 0,2446 га. Загальна площа квартири - 79,9 кв.м, 1/2 Б - хлів, б - хлів, 1/2 В - погріб, 1/2 Д - вбиральна, 1/2 №1 - огорожа, 1/2 №2 - ворота. Власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку була [PERSON] , яка разом із [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії РВ №038499 від 03 лютого 2004 року, виданого на підставі рішення №245 Гощанської селищної ради від 30 вересня 2003 року отримали у спільну сумісну власність земельну ділянку за місцем розташування на [ADDRESS] з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008. У 2019 році [PERSON] видав для [PERSON] довіреність на вчинення дій по розподілу та підготовці документів для відчуження після розподілу земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, яку позивач не зміг реалізувати та вчиняти будь-які дії на підставі неї у власних інтересах, окрім того, інший співвласник земельної ділянки - [PERSON] не надавала нотаріально посвідченої згоди на розпорядження об`єктом спільної сумісної власності у відповідності до статті 369 ЦК України. При цьому, [PERSON] вважає, що набувши у власність зазначену вище квартиру, став разом із [PERSON] співвласником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, тобто [PERSON] , у якого з 29 грудня 2004 року майнові права на земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 припинено відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Як зазначено у позові, з 2004 року [PERSON] та [PERSON] використовували земельну ділянку у визначеному порядку, а орієнтовно в травні 2022 року [PERSON] виїхала зі своєї квартири, повідомивши, що новим власником квартири є [PERSON] , сім`я якого того ж року заселилась до даної квартири, а фактично [PERSON] придбав таку лише 03 вересня 2024 року, чекаючи поки [PERSON] оформить земельну ділянку шляхом її поділу. У вересні 2024 року [PERSON] дізнався, що [PERSON] , який не є власником нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, незаконно та таємно від позивача надав заяву про поділ такої земельної ділянки та узгодив план поділу земельної ділянки з [PERSON] , яка готувала до продажу свій об`єкт нерухомості для [PERSON] , виділивши землю з режиму «спільної сумісної власності» у режим «приватної власності». При цьому, як стверджує позивач, підписаний [PERSON] план поділу земельної ділянки не відповідає фактичному землекористуванню, який колись був між ним та [PERSON] , а в подальшому між [PERSON] та [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходиться одноповерховий двоквартирний житловий будинок, та яка була надана органом місцевого самоврядування у спільну сумісну власність, була незаконно розділена без відома [PERSON] на дві земельні ділянки: площею 0,1077 га, з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796 (зареєстрована за [PERSON] ); площею 0,1369 га, з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797 (зареєстрована за [PERSON] ). Окремо позивач звертає увагу на те, що одноповерховий двокартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є багатоквартирним будинком, тому земельна ділянка, на якій він розташований має статус земельної ділянки багатоквартирного будинку і належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном житлового будинку (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання всередині або за межами будинку) є майном співласників, які визначають порядок його використання, та не має самостійного правового і функціонального призначення. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Нормами земельного законодавства та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок або його частина. За таких обставин, позивач вважає, що державна реєстрація новоутворених земельних ділянок внаслідок поділу підлягає скасуванню на підставі рішення суду. Крім того, ефективним засобом захисту своїх прав позивач вважає закриття поземельних книг, які були відкриті зі здійсненням державної реєстрації новоутворених земельних ділянок. 27\~листопада 2024\~року,\~06\~січня 2025\~року 28\~лютого 2025\~року від\~відповідача [PERSON] \~до суду\~надійшли письмові\~заяви та\~пояснення,\~у яких\~ним викладена\~позиція по\~суті справи (арк. спр. 97-98, 150, 224 т. 1, арк. спр. 6, 8, 9 т. 2). Відповідач вважає, що причинами виникнення багаторічного земельного конфлікту є відсутність добросусідських стосунків між родиною [PERSON] та [PERSON] , а також затягування з вини позивача юридичного оформлення передачі прав власності на його квартиру, в якій [PERSON] були зареєстровані та проживали з 1998 року, водночас не розраховувались за неї до 29 грудня 2004 року. Саме тому, як зазначає [PERSON] , не [PERSON] , а він і [PERSON] стали в лютому 2004 року співвласниками присадибної ділянки, площею 0,2446\~га, як власники та той час приватизованих у 1992 році квартир в житловому будинку на [ADDRESS] , що спричинило правову колізію, яка не розв?язана до цього часу. [PERSON] зауважує на тому, що його частка у вказаному вище будинку була визначена в 44 відсотки, а [PERSON] - в 56 відсотків, тому такими вони визнавали їх частки і в приватизованій земельній ділянці, яка була поділена в\~2024\~році, де [PERSON] відійшло - 0,1369\~га, а [PERSON] - 0,1077\~га. Оскільки це категорично не влаштовувало [PERSON] , який вважає, що його частка не може бути меншою за 50 відсотків, такий конфлікт інтересів ліг в основу багаторічних суперечок між сусідами, а після 29 грудня\~2004\~року, з набуттям права власності позивачем на квартиру з надвірними будівлями, - заяв до селищної ради і позовів до суду з вимогою анулювати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 лютого\~2004\~року і закріпити за [PERSON] право на 50 відсотків площі присадибної ділянки, які за відсутності правових підстав, залишилися без задоволення. Не принесла результатів і видана [PERSON] довіреність позивачу, яка протягом декількох років давала останньому можливість право самому визначити межі і поділити з [PERSON] присадибну ділянку. Тупікова ситуація, затягування часу, з врахуванням віку [PERSON] і [PERSON] , а також правова невизначеність, в якій опинилась родина [PERSON] , що «придбали» квартиру і земельну ділянку у [PERSON] і декілька років жили в атмосфері недобросусідства, не маючи можливості оформити право власності на цю нерухомість, вимагали пошуку правових рішень і дій для скорішого припинення цієї багаторічної земельної суперечки та спонукали до дій. На запит [PERSON] , як поділимо присадибну ділянку, відповідь [PERSON] була однозначною - тільки в пропорції 0,56 та 0,44. Антагонізм позицій сторін заводив ситуацію в черговий глухий кут, для виходу з якого був застосований вибраний алгоритм правових дій. Відповідач, вказуючи на те, що поділ земельної ділянки - це прерогатива її співвласників та саме вони вирішують в який спосіб його провести, вважає, що в їх випадку інтереси [PERSON] з локацією території і дворовою інфраструктурою були максимально враховані. [PERSON] зазначає, що родина [PERSON] протягом 20 років без жодних обмежень безкоштовно користувалась земельною ділянкою, яка юридично їм не належала, але претендувати вони мають право тільки на ту її частку, яка після поділу відійшла йому. Відповідач відмовляється від варіантів «продажу» або «дарування» [PERSON] своєї частки присадибної ділянки і повертає її в комунальну власність територіальної громади для подальшого використання за призначенням, про що ним було зроблено письмову заяву до Гощанської селищної Ради за №\~11-01-14/П-234 від 11 жовтня\~2024\~року. А тому, відповідач, враховуючи згоду Гощанської селищної ради на підставі рішення сесії від 22 листопада 2024 року № 3201 прийняти у комунальну власність територіальної громади належну йому частку, площею 0,1077 га, в присадибній ділянці житлового будинку на [ADDRESS] , у задоволенні позову до нього просить відмовити. Окремо відповідач зауважив на тому, що [PERSON] , який не має жодного відношення до поділу присадибної ділянки її законними співвласниками, не може вважатись учасником земельної суперечки, а не визначення [PERSON] відповідачем по справі є фактичним визнанням правомірності дій останньої в розподілі земельної ділянки і відчуженні нерухомості на користь родини [PERSON] , що не стикується з контекстом вимог позивача. Відповідач [PERSON] \~у заяві\~від 19\~лютого 2025\~року,\~яка надійшла\~на адресу\~суду 24\~лютого 2025\~року (арк. спр. 236 т. 1) вказав на те, що не є прямим учасником виникнення земельного конфлікту і в законний спосіб придбав свою нерухомість, а тому просить відмовити у задоволенні позову щодо нього та справу розглянути без його участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та [PERSON] своїм правом подати пояснення щодо позову не скористались. Водночас представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Накопалов Є.О. 26 листопада та 23 грудня 2024 року (арк. спр. 68, 118 т. 1) через систему «Електронний суд» подав клопотання, у яких розгляд справи просив проводити без участі представника та прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі. Позивач у вступному слові позов підтримав та пояснив, що в 1998 році його родина знайшла квартиру та домовилася з її власником [PERSON] про купівлю такої та оплату її вартості частинами. Перший платіж був у сумі 5000 доларів США та родина позивача почала проживати у квартирі і за домовленістю з [PERSON] користуватися землею і господарськими будівлями. У 2004 році, коли [PERSON] віддав для [PERSON] решту грошей за квартиру, то останній сказав, що за землю потрібно доплатити ще 2000 доларів США, тому в 2004 році був укладений лише договір купівлі-продажу квартири. В 2019 році [PERSON] надав [PERSON] довіреність, однак позивач її реалізувати не зміг, так як [PERSON] його повідомала про те, що земельна ділянка не ділиться, хоча у подальшому такий поділ було здійснено останньою та [PERSON] без нього та не у рівних частинах, без врахування фактичного землекористування. Представник позивача у вступному слові позов підтримали та такий просила задовольнити, з підстав та мотивів, які зазначені у позові. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з`явилися, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення останніх про час, місце та дату розгляду справи. Процесуальні дії у справі 30 жовтня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання; частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. 10 січня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, ухвалами суду без оформлення окремого документа, які зазначені у протоколі судового засідання, вирішені клопотання учасників про долучення до справи доказів. 04 лютого, 24 лютого та 12 травня 2025 року - задоволенні клопотання представника позивача про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 24 лютого 2025 року - відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини З даних витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №4434792 від 13 серпня 2004 року судом установлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №482 від 23 квітня 1992 року набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Тип об`єкта: квартира, 4-х кімнатна, опис об`єкта: загальна площа квартири 79,9 кв.м, 1/2 Б хлів, б хлів, 1/2 В погріб, 1/2 Д вбиральна, 1/2 №1 огорожа, 1/2 №2 ворота (арк. спр. 21 т. 1). Відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 1998 року, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Опис об`єкта: жила квартира 4-х кімнатна, загальна площа квартири 78,5 кв.м, до жилої квартири належать наступні надвірні будівлі і споруди: хлів (літера по плану 1/2 Б), хлів (літера по плану б), погріб (літера по плану 1/2 В), гараж літня кухня (літера по плану Г), вбиральня (літера по плану 1/2 Д), огорожа (літера по плану 1/2 №1, №2) (арк. спр. 22, т. 1). 03 лютого 2004 року [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Гощанської селищної ради від 30 вересня 2003 року за №245 стали співвласниками земельної ділянки площею 0,2446 га, яка розташована на [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5621255100:01:002:0008, що убачається з даних державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ №038499 від 03 лютого 2004 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №316960567 від 07 грудня 2022 року (арк. спр. 30, 31, 35 т. 1). 15 серпня 1998 року [PERSON] взяв у [PERSON] 5000 доларів США авансу (завдатку) за квартиру [ADDRESS] , про що склав розписку (арк. спр. 23 т. 1). 29 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2446 га. [PERSON] зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 7024144. Вказані обставини стверджуються даними: договору купівлі - продажу від 29 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Ящук О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1930, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6464786 від 10 лютого 2005 року, витягу з Державного реєстру правочинів №612060 від 29 грудня 2004 року, технічного паспорта (арк. спр. 24-29 т. 1). 26 березня 2019 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність на вчинення усіх передбачених чинним законодавством дій по розподілу та підготовці документів для відчуження (після розподілу) земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 (арк. спр. 33, 34 т. 1). 23 травня 2024 року [PERSON] та [PERSON] затвердили технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 0,2446 га, з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, що в [ADDRESS] , на дві окремі земельні ділянки площею 0,1369 га та 0,1077 га, яка була розроблена на їх замовлення ППФ «АБРИС» (арк. спр. 170-200 т. 1). Як установлено з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9947698992024 від 05 вересня 2024 року, на підставі технічної документації ППФ «АБРИС» від 23 травня 2024 року із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 09 липня 2024 року здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797, площею 0,1369 га, в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, який скасовано (арк. спр. 38-48 т. 1). 15 липня 2024 року [PERSON] на підставі поданої заяви про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796, площею 0,1077 га, що установлено за даними інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотер, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №395500230 від 18 вересня 2024 року (арк. спр. 49-51 т. 1), витягу з Державного реєстру речових прав №387311636 від 18 липня 2024 року (арк. спр. 77 т. 1). 03 вересня 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] , та [PERSON] уклали договори купівлі-продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Рівненського району Рівненської області Строкалем В.Д. та зареєстровані в реєстрі відповідно за №1194 та №1195: -квартири [ADDRESS] . Опис об`єкта: квартира чотирьохкімнатна, загальною площею 78,5 кв.м, надвірні будівля та споруди: а веранда, 1/2 Б сарай, б сарай, 1/2 В погріб, Г гараж-літня кухня, 1/2 Д вбиральня, 1/2 №1 огорожа, 1/2 №2 огорожа (арк. спр. 241-244 т. 1); - земельної ділянки, площею 0,1369 га, що розташована в [ADDRESS] , земельна ділянка відноситься до земель житлової і громадської забудови, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5621255100:01:001:0797 (арк. спр. 237-239, т. 1). [PERSON] зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі речових прав на вказані вище земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта: 29722646056212) та квартиру (реєстраційний номер об`єкта: 1808182256212), що стверджується даними відповідних витягів (арк. спр. 240, 245 т. 1). 22 листопада 2024 року рішенням Гощанської селищної ради №3201 надано згоду [PERSON] на прийняття у комунальну власність Гощанської селищної ради земельної ділянки, площею 0,1077 га, з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на [ADDRESS] , та селищного голову уповноважено на укладення угоди про передачу права власності на вказану вище земельну ділянку (арк. спр. 113 т. 1). Під час судового розгляду допитана свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] та проживає у квартирі [ADDRESS] . Остання вказала на те, що квартиру та землю придбали вона з чоловіком, а оформили на сина, при оформленні договору стикнулися з питанням поділу землі, так як не могли домовитися з [PERSON] , з яким конфліктна ситуація щодо землі наявна і на даний час. Зазначила, що її син участі у поділі земельної ділянки не брав, а в законний спосіб придбав землю, тому вона не бажає спільної сумісної власності та, щоб позивач ходив в неї під вікнами, також вказала на те, що після поділу земельної ділянки фактичне землекористування не змінилося. Предметом спору у даній справі є захист права власності позивача на майно (земельну ділянку) у спосіб скасування державної реєстрації права приватної власності, скасування державної реєстрації земельних ділянок та визнання права спільної сумісної власності. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд приходить наступних висновків. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження №\~14-112цс19, пункт 14)). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, з огляду на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19, пункт 5.22)). Щодо визнання права спільної сумісної власності. Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), дійшла висновку про те, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня\~2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 01 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню. Стаття 30\~ЗК Української\~РСР (1991\~року)\~в імперативній\~формі передбачала\~автоматичний перехід\~права власності\~на земельну\~ділянку у\~разі переходу\~права власності\~на будівлю\~і споруду.\~Стаття 120\~ЗК України\~(у\~чинній редакції),\~стаття 377\~ЦК України\~(у\~чинній редакції)\~також передбачають\~припинення права\~власності чи\~користування земельною\~ділянкою та\~перехід такого\~права до\~особи,\~що набуває\~право власності\~на нерухоме\~майно.\~Щодо застосування\~приписів вказаних\~статей у\~відповідних редакціях\~Велика Палата\~Верховного Суду\~неодноразово висловлювалася\~про те,\~що особа,\~яка законно\~набула у\~власність будинок,\~споруду,\~має цивільний\~інтерес в\~оформленні права\~на земельну\~ділянку під\~такими будинком\~і спорудою\~після їх\~набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі\~№ 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05 грудня 2018 року у справі\~№ 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі\~№ 263/6022/16-ц (пункт 42)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує ці висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судом у ході дослідження доказів установлено, що будинок [ADDRESS] є одноповерховим та складається з двох квартир, власниками яких на час розгляду справи є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у вказаному вище будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29 грудня 2004 року, який було укладено з [PERSON] , а [PERSON] - власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 вересня 2024 року, який було укладено з [PERSON] . На момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2004 року, будинок у якій така квартира знаходиться був розташований на земельній ділянці площею 0,2446 га з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, цільове призначення якої було для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, співвласниками вказаної земельної ділянки на підставі рішення Гощанської селищної ради №245 від 30 вересня 2003 року були [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить висновку про те, що з набуттям [PERSON] \~\~права власності на квартиру\~\~ [ADDRESS] щі Гоща\~\~до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, перейшло право спільної сумісної власності разом з [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, площею 0,2446 га, а відповідно право спільної сумісної власності на земельну ділянку [PERSON] \~було припинено. Отже, вказана земельна ділянка належить позивачу на праві власності на тих самих умовах, що й [PERSON] .\~Зазначене право зберігається незалежно від відсутності у [PERSON] правовстановлюючих документів на спірну (належну йому) земельну ділянку, оскільки цей факт не може впливати на існування того права, що правомірно та у встановленому законом порядку виникло у правопопередника позивача. Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права (стаття 392 ЦК України). При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним. Сторони не заперечують, що позивачу належить квартира [ADDRESS] , з приводу цього спір відсутній. Однак з висловленої письмової позицій відповідача [PERSON] судом установлено, що останній не визнає право власності позивача на земельну ділянку та між ними не було досягнуто згоди щодо поділу землі, на якій розташований житловий будинок, вважає, що в їх випадку при поділі земельної ділянки інтереси [PERSON] з локацією території і дворової інфраструктури були максимально враховані та він має право тільки на ту її частку, яка після поділу відійшла йому. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що цільовим призначенням земельної ділянки із встановленою площею 0,2446 га є обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серія РВ №038499, виданим 03 лютого 2024 року [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що за [PERSON] , як за покупцем квартири\~ [ADDRESS] \~у цьому будинку, необхідно було визнати право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2446 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, оскільки відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не погоджувались на набуття ним права власності на частину цієї земельної ділянки, в той час як володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом (частина третя статті 89 ЗК України). Відповідно до частин четвертої статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (частина п`ята статті 89 ЗК України). Однак, як установлено судом, незважаючи на те, що [PERSON] 26 березня 2019 року надав [PERSON] довіреність на вчинення усіх передбачених чинним законодавством дій по розподілу та підготовці документів для відчуження (після розподілу) земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] 23 травня 2024 року через ППФ «АБРИС» самостійно виготовили технічну документацію про поділ спірної земельної ділянки площею 0,2446 га з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 на дві окремі земельні ділянки площею 0,1077 га та 0,1369 га, відповідно з кадастровими номерами 5621255100:01:001:0796 та 5621255100:01:001:0797, на підставі якої було здійснено державну реєстрації новостворених земельних ділянок із вказаними кааастровими номерами в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008, який скасовано, і 15 липня 2024 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої заяви про поділ земельної ділянки зареєстрував право власності на новостворену в результаті поділу земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:001:0796. Такуж реєстрацію права власності на іншу новостворену земельну ділянку здійснила і [PERSON] , яка 03 вересня 2024 року на підставі договорів купівлі-продажу відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797 та належну їй квартиру [ADDRESS] , [PERSON] . Отже, виходячи з наведених обставин та зважаючи на те, що земельна ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 після поділу в силу положень частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України припинила існування, як об`єкт цивільних прав, та її державна реєстрація скасована, суд вважає, що підстави для визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності з [PERSON] на таку земельну ділянку відсутні. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації.\~Суд не може замінити державну реєстрацію, і, отже, не може визнати право власності на не сформовану ділянку.\~ Щодо скасування державної реєстрації права приватної власності. За правилами частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки, окрім визнання прав, здійснюється також шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до статей\~215,\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Дійсно для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Пункт 1 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі\~№ 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Як установлено судом відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: -15 липня 2024 року була здійснена державна реєстрація права власності земельної ділянки, кадастровий номер: 5621255100:01:001:0796, площею 0,1077 га, за [PERSON] , підставами для внесення до реєстру відповідного запису про [PERSON] як власника спірного майна була нотаріально посвідчена заява про поділ земельної ділянки; -03 вересня 2024 року була здійснена державна реєстрація права власності земельної ділянки, кадастровий номер: кадастровий номер: 5621255100:01:001:0797, площею 0,1369 га, за [PERSON] , підставами для внесення до реєстру відповідного запису про [PERSON] як власника спірного майна був договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 вересня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Строкалем В.Д., укладений між [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] , як продавцем та [PERSON] як покупцем. \~Відповідно до частини другої\~статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме та необхідності застосування частини другої\~статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 917/553/17, від 03 квітня 2018 року у справі\~№ 922/1645/18. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Презумпція може бути спростована у двох випадках: якщо правочини за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються недійсними законом з моменту їх вчинення (нікчемні правочини) або недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини). Згідно\~статті 328 ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Однак, за наявності заявленої позивачем позовної вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності, обставини правомірності правочину (договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 03 вересня 2024 року), який був підставою набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірне майно (земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797) та підставою внесення до Державного реєстру запису про право власності на спірне майно, судом не досліджувалися, з вимогами про визнання такого договору недійсним позивач не звертався та доказів про те, що такий правочин оспорений та визнаний недійсними в судовому порядку суду не надав. З цього приводу суд вважає за необхідне також зазначити, що заявляючи вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5621255100:01:001:0797, право власності на яку останнім набуто на підставі договору купівлі-продажу, який не є предметом спору в даній справі, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, позивач не обґрунтовує якими саме діями [PERSON] порушувалися його права, не визнавалися чи оспорювалися. Звертається увага судом і на те, що позивачем не доведено та не надано суду доказів того, що поділ земельної ділянки з кадастровим номером 5621255100:01:002:0008 було проведено з порушенням у зв`язку з тим, що відступлено від рівності часток та не враховано фактичного користування земельною ділянкою, що склалося історично. Прийшовчи такого висновку, суд приймає до уваги те, що за даними копії титульного листа технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду на [ADDRESS] (складений 21 травня 1992 року, інвентарний номер 412), у якому знаходяться квартири [PERSON] і [PERSON] (арк. спр. 75 т. 1), частка попереднього власника будинку [PERSON] була визначена, як 44/100 долі, що ставить під сумнів доводи позивача про рівність часток та потребує окремого дослідження, яке є неможливим при розгляді даної справи з огляду на відсутність інших доказів що стосуються таких обставин. При цьому, дані наданої позивачем копії технічного паспорта його доводи з приводу рівності часток не підтверджують, оскільки такий технічний паспорт було виготовлено 15 липня 2004 році на квартиру [ADDRESS] і у ньому зазначено про цілу частку [PERSON] саме у квартирі, а не у будинку, для будівництва та обслуговування якого була надана у спільну сумісну власність спірна земельна ділянка. Не є належним доказом на підтвердження рівності часток, на переконання суду, і плану поділу земельної ділянки, який не містить погодження (арк. спр. 32 т. 1). Це ж стосується і доводів позивача з приводу того, що при поділі земельної ділянки не було враховано фактичного користування земельною ділянкою, яке склалося історично. Клопотання про призначення експертизи з даного приводу позивачем не заявлялося. Відповідно до\~положень частин\~третьої та\~четвертої статті\~12\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що визначено частиною першою статті 13 ЦПК України. З огляду на означені мотиви, суд, за встановлених обставин, не вбачає підстав для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації права приватної власності відповідачів на земельні ділянки. Суд звертає увагу на те, що в разі відсутності порушень прав позивача при поділі земельної ділянки та державної реєстрації земельних ділянок, які утворилися в результаті поділу, належному способу захисту права відповідає вимога про витребування нерухомого майна від особи на яку зареєстроване право власності на таке нерухоме майно. Що стосується скасування державної реєстрації земельних ділянок в державному земельному кадастрі. Відповідно до положень частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України хвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). У частині\~десятій статті\~24\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр»\~визначено,\~що державна\~реєстрація земельної\~ділянки скасовується\~Державним кадастровим\~реєстратором,\~який здійснює\~таку реєстрацію,\~серед іншого,\~у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Виходячи з аналізу заначених норм закону та зважаючи на те, що у вимозі позивача про скасування державної реєстрації права приватної власності відповідачів на об`єкти речових прав (земельні ділянки) відмовлено, суд не вбачає підстав для скасування державної реєстрації земельних ділянок, оскільке ухвалення судом такого рішення допускаєть виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Розподіл судових витрат Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed