Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, [PERSON] , разом зі своєю родиною, була вимушена покинути своє постійне місце проживання й прибути до міста Долинська з одночасним пошуком житла для подальшого проживання. 02 липня 2024 року між позивач та відповідач досягнули домовленості між собою щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , до 15 листопада 2024 року. Сторони обумовили, що позивач має сплатити на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 6000 доларів США. Крім того, позивач має погасити борги відповідача за низкою виконавчих проваджень, при виконанні яких, було накладено арешти та заборони на відчуження на належний відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Для виконання даних зобов`язань позивачем, відповідачем надано на ім`я позивача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасовою Н. В. від 02 липня 2024 року. Свої зобов`язання перед відповідачем позивач виконала у повному обсязі, що підтверджується: розпискою про отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 6000 доларів США з одночасним зобов`язанням укласти договір купівлі-продажу визначеного будинку до 15 листопада 2024 року; листом Долинського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області № 47521 від 22.11.2024 Про сплату боргу за [PERSON] у сумарному розмірі 90522,30 грн; платіжними інструкціями, згідно з якими вбачається сплата боргів по виконавчим провадженням за [PERSON] у сумарному розмірі 90522,30 грн. В той же час, станом на день звернення з позовом до суду, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] сторонами не укладено, внаслідок ухилення від його укладення з боку відповідача. У зв`язку з вищевказаними обставинами, позивачка звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить: стягнути з відповідача аванс у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 249600 грн; стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 90522,30 грн. Ухвалою суду від 03.12.2024 задоволена заява представника позивача адвоката Константінова О.Ф. про забезпечення позову, накладений арешт на житловий будинок відповідача з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.01.2025 провадження у справі відкрите, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. 17.02.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що з метою допомогти внутрішньо переміщеним особам, а саме позивачці та її родині, відповідач надав будинок для проживання (у безоплатне користування без укладення договору оренди житлового приміщення) [PERSON] з 2 липня 2024 року, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету Лазарєва В.В. від 07.02.2025. З 02.07.2024 та станом на день звернення з позовною заявою [PERSON] фактично проживає у належному [PERSON] житловому будинку за адресою: [ADDRESS] без жодної правової підстави. Комунальні послуги позивачка не сплачує. Відповідач визнає вимоги позивачки про те, що отримав від [PERSON] 6000 доларів. Проте відповідач не визнає позовні вимоги про те, що між сторонами існує письмова домовленість про укладення договору купівлі-продажу на підставі розписок складених сторонами. У розписці позивачки вживається термін «завдаток», однак відповідач вважає, що позивач не надала доказів укладення нотаріально посвідчених попереднього договору купівлі-продажу або самого договору купівлі-продажу, відтак передана за такими усними домовленостями сума коштів є авансом. Розписки від 02.07.2024 не можуть вважатися правовою підставою щодо отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 6000 доларів США на підставі договору купівлі-продажу оскільки не є попереднім договором чи правочином, а тому грошові кошти у розмірі 6000 доларів США мають бути повернуті відповідачем на користь позивача як аванс по курсу НБУ іноземної валюти долара США станом на день отримання 02.07.2024. Як на підставу набуття відповідачем без достатніх правових підстав грошовими коштами в сумі 90\~522, 30 грн, позивачка посилається на те, що відповідач, зловживаючи її довірою, заволодів її грошовими коштами. Відповідач уповноважив позивача довіреністю від 02.07.2024 на представництво [PERSON] в органах державної виконавчої служби всіх рівнів з правами, визначеними стягувачу чи боржнику з метою погашення заборгованості за низкою виконавчих проваджень, що стосувались житлового будинку по [ADDRESS] . З листа Долинського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області від 22.11.2024 № 47521 вбачається, що після надання [PERSON] як представником боржника доказів про сплату боргів, державним виконавцем закінчено виконавчі провадження згідно п. 9 ч.\~1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» як фактично виконані відповідачем. При визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти повернуті потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, окрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивачка, перераховуючи кошти відповідача для виконання боргових зобов`язань по виконавчих провадженнях [PERSON] на загальну суму 90\~522,30 грн знала, що між сторонами відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок, відсутній договір), а тому поведінка позивача є суперечливою (перерахування коштів [PERSON] відбулось не на розрахунковий рахунок відповідача [PERSON] , а на рахунок іншої особи, яка не є учасником процесу), тобто потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків. Відповідач просив позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 6000 доларів США за курсом станом на день отримання 02.07.2024; у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 90\~522, 30 грн як безпідставно набутих грошових коштів відмовити. 25.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій представник позивача, зазначив що 02.07.2024 позивач та відповідач досягли домовленість між собою щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Сторони обумовили сплату авансового платежу та погашення боргів відповідача за низькою виконавчих проваджень, для чого позивачу видана довіреність від відповідача. Обставини того, що відповідач надав позивачу та її сім`ї будинок для проживання у безоплатне користування в якості допомоги внутрішньо переміщеним особам заперечується позивачем і повідомляється, що такі дії сторонами вчинено на виконання майбутнього договору купівлі-продажу, саме після отримання відповідачем авансового платежу. Враховуючи характер виниклих правовідносин сторін вбачається, що грошові кошти у сумі 90\~522, 30 грн є такими що набуті відповідачем без достатньої правової підстави. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові, зазначив, що між сторонами була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу. На виконання договору позивачка передала відповідачу аванс в сумі 6 тис. доларів США, зобов`язалась передати ще 5 тис. доларів США до 15 грудня, а відповідач зобов`язався укласти договір купівлі-продажу належного йому будинку, що відображено у розписках сторін. Крім того, сторони домовились, що позивачка погасить боргові зобов`язання відповідача за виконавчими провадженнями, оскільки на будинок виконавчою службою був накладений арешт. З цією метою позивачці відповідачем видана довіреність на представництво інтересів у всіх органах та установах. Позивачка за власні кошти сплатила борги відповідача за виконавчими провадженнями в сумі 90\~522, 30 грн. Документи, які підтверджують права на будинок, відповідач не передавав. У подальшому, відповідач відмовився від укладення договору купівлі-продажу будинку, у зв`язку з чим, аванс в сумі 6 тис. доларів США за курсом на дату пред`явлення позову та 90\~522, 30 грн, які, у зв`язку з не укладенням договору купівлі-продажу будинку, є коштами, що безпідставно набуті відповідачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимоги в частині стягнення з відповідача 90\~522, 30 грн з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначив, що між сторонами дійсно існують домовленості щодо будинку, який належить на праві власності відповідачу, однак жодного договору, купівлі продажу, або договір купівлі продажу на майбутнє, сторони не укладали. Відповідач не заперечує, що отримав аванс від відповідачки в сумі 6 тис. доларів США, що підтверджується розписками. У цій частині позовну заяву визнав, вважає, що кошти мають бути стягнуті в еквіваленті на дату їх передачі 02.07.2024. З часу отримання авансу відповідач надав позивачу будинок для проживання. У будинку відповідача наразі продовжують безоплатно проживати родичі позивачки. Від укладення договору купівлі-продажу відповідач не ухиляється, позивачка не зверталась до нього із повідомленням про необхідність з`явитись до нотаріуса або з претензією щодо укладення договору купівлі-продажу. Борги за виконавчими провадженнями позивачка сплачувала за кошти відповідача. Крім того, кошти за виконавчими провадженнями перераховувались позивачкою не відповідачу, а іншим особам. Між сторонами не укладались угоди щодо перерахування позивачкою коштів за боргами відповідача, жодних доказів на підтвердження домовленостей між сторонами щодо погашення боргів відповідача за виконавчими провадженнями позивачем, стороною позивача не надано. Отже, вважає, що кошти відповідачем безпідставно не набувались, у цій частині просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши подані сторонами заяви, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до позовної заяви 02 липня 2024 року позивач та відповідач досягнули домовленості між собою щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , до 15 листопада 2024 року. Сторони обумовили, що позивач має сплатити на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 6000 доларів США. Крім того, позивач має погасити борги відповідача за низкою виконавчих проваджень, при виконанні яких, було накладено арешти та заборони на відчуження на належний відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розписки від 02.07.2024 від [PERSON] , відповідач отримав завдаток за будинок за адресою: [ADDRESS] в сумі 6000 тисяч доларів від [PERSON] . Після оплати повної суми 5000 тисяч доларів до 15.11.2024 зобов`язується переписати будинок, вказано: «купля-продажу». Згідно з розпискою від імені позивача, позивач 02.07.2024 віддала завдаток в розмірі 6000 тисяч доларів [PERSON] за будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зобов`язується до 15 листопада 2024 року віддати залишок в сумі 5\~000 тисяч доларів. Відповідно до Довіреності від 02.07.2024 [PERSON] уповноважує [PERSON] продати або обміняти за ціну та на умовах за її розсудом, належні йому на праві особистої приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та всю земельну ділянку, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за цією адресою. Для цього надає їй право представляти його інтереси у відповідних органах нотаріату з правом підписання договорів купівлі-продажу житлового будинку земельної ділянки (або ж обміну) з правом отримання коштів за проданий житловий будинок та земельну ділянку, з правом підписання розірвання, в разі необхідності, вказаних договорів, з правом одержання витягів з державного реєстру речових прав, представлення інтересів в реєстраційних службах. ЦНАП, відділах держгеокадастру з правом отримання кадастрового номера земельної ділянки, одержання технічної документації, бюро технічної інвентаризації. органах ЖКО, в газовій службі, РЕС, в сільській та міській раді, в органах реєстрації (сервісному центрі), з правом реєстрації будь яких громадян України та зняття з реєстрації за вказаною адресою на їх розсуд, інших установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, подавати та одержувати будь-які документи, заяви, (в тому числі подавати заяви стосовно першого продажу нерухомості в поточному році, заява щодо мого сімейного стану (на момент придбання житлового будинку в зареєстрованому шлюбі та шлюбних відносинах не перебував) та що житловий будинок та земельна ділянка належать мені на праві особистої приватної власності, а також про те, що шлюбний договір (контракт) мною не укладався), розписуватися за відповідача, сплачувати належні з відповідача платежі, включаючи державне мито (плату), узаконити всі побудови, перепланування, передавати вказаний житловий будинок в оренду з правом укладання договору оренди за суму та на умовах на їх розсуд, а також представляти інтереси в судах з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчих документів до стягнення, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Представляти інтереси відповідача в органах державної виконавчої служби усіх рівнів з правами визначеними стягувачу чи боржнику, отримувати витяги в реєстраційній службі, ЦНАП, в будь яких банках, банківських установах з правом збору, отримання, підготовки всіх правових документів, копій квитанцій, довідок про сплату платежів, підготовки технічної документації. отримувати копії документів), кадастрові номери, одержувати необхідні довідки оформлені на ім`я відповідача, в тому числі реєстраційні, та інші документи, подавати від його імені заяви, поштову кореспонденцію, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. За цією довіреністю представнику, надається право попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання повноважень, включаючи позовні та інші заяви, скарги а також інших документів, що стосуватимуться прав відповідача та законних інтересів, сплачувати за нього платежі. Довіреність видана терміном до другого грудня дві тисячі двадцять четвертого року, посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кубасовою\~Н.В. Листом від 22.11.2024 вих № 47521 Долинський відділ Державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області повідомив представника боржника Гуртову Ю. про сплату боргів боржника [PERSON] за ВП № 69169848 щодо стягнення судового збору у розмірі 454,00 грн, за постановою Долинського районного суду від 21.12.2021 р. № 388/1633/21; ВП № 69179923 щодо стягнення штрафу у розмірі 17000,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 21.12.2021р. № 388/1633/21; ВП №\~69342121, щодо стягнення штрафу у розмірі 6800,00 грн., за постановою поліції від 04.10.2021 р. БАБ № 901641; ВП № 71627085 щодо стягнення штрафу у розмірі 40800,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 24.02.2023р. № 388/136/23; ВП №\~72677518 щодо стягнення судового збору у розмірі 536,80 грн., за постановою Долинського районного суду від 24.02.2023р. № 388/136/23; ВП № 72794524 щодо стягнення штрафу у розмірі 1020,00 грн., за постановою поліції від 11.01.2023р. БАВ №\~454335; ВП № 74566809 щодо стягнення штрафу у розмірі 6800,00 грн., за постановою поліції від 16.02.2024р. ЕНА № 1451926; ВП № 74624483 щодо стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн., за постановою поліції від 16.02.2024р. ЕНА № 1451761; ВП № 75212132 щодо стягнення штрафу у розмірі 170,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 10.05.2024р. № 388/534/24; ВП № 75212205 щодо стягнення судового збору у розмірі 605,60 грн., за постановою Долинського районного суду від 10.05.2024р. № 388/534/24; ВП №\~75660023 щодо стягнення штрафу у розмірі 51,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 05.07.2024р. № 388/1151/24; ВП № 75660142 щодо стягнення судового збору у розмірі 605, 60 грн за постановою Долинського районного суду від 05.07.2024р. №\~388/1151/24. Зазначено, що після надання представником боржника, доказів про сплату зазначених боргів, державним виконавцем закінчено дані виконавчі провадження згідно п.\~9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», як фактично виконані. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у розмірі 14829,30 грн. перераховані платіжними інструкціями від 17.10.2024р. на відповідні рахунки. До позовної заяви долучені копії платіжних інструкцій від 15.10.2024, у яких вказаний платник: [PERSON] , фактичний платник: [PERSON] , призначення платежів: судовий збір, штрафи та ін. [PERSON] на суми: 605, 60 грн, 170 грн, 605, 60 грн, 51 грн, 850 грн, 6800 грн, 1020 грн, 536, 80 грн, 40800 грн, 6800 грн, 17000 грн, 454 грн, 14829, 30 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 02.07.2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] передала аванс [PERSON] у розмірі 6\~000, 00 доларів США. Передача авансового платежу в сумі 6000 доларів США в рахунок оплати за житловий будинок визнається обома сторонами, підтверджується копіями долучених до справи розписок сторін, хоча у розписках зазначена як завдаток. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом\~ст.627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1, ч.3\~ст.635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У відповідності до ч.1\~ст.546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1, ч.2\~ст.570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2024 року у справі №953/10970/21 (провадження №61-12416св23), від 13 січня 2021 року у справі №686/6823/14 (провадження №61-6475св20) аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №545/1272/22 (провадження №61-8076св23) якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. Отже, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак попередній договір купівлі - продажу між сторонами відповідно до норм чинного законодавства укладений не був, не укладений договір купівлі продажу і на час розгляду справи. Таким чином, передана позивачкою відповідачу грошова сума в розмірі 6 000,00\~доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти\~фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16, від23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні. Сторони погодили оплату авансу, та майбутнього платежу в доларах США, у розписках зазначено про передачу коштів саме в доларах США. Згідно частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Виходячи з висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року по справі №500/5194/16-ц (Номер судового провадження:14-81цс24) щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14). Водночас, при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Отже, позовні вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 6 000,00 доларів США підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі, еквівалентній 6000,00 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення. Крім того, позивачкою заявлена вимога про стягнення з відповідача 90522, 30 грн, яка обґрунтована тим, що ці кошти відповідачем набуті безпідставно. На підтвердження позовних вимог позивачкою надані копії платіжних доручень про перерахування коштів на користь стягувачів за виконавчими провадженнями, у яких [PERSON] виступав боржником на суму 90522, 30 грн, листа виконавчої служби про погашення заборгованостей, довіреності на представництво [PERSON] інтересів [PERSON] . Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті:\~ 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;\~ 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До таких висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18; від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21; від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем 15.10.2024 сплачені кошти в сумі 90522, 30 стягувачам у виконавчих провадженнях, де боржником виступав відповідач. Отже, кошти позивачем сплачувались не відповідачу, а іншим особам, тобто твердження позивача про набуття коштів за вчиненими платежами саме відповідачем є необґрунтованим. Крім того, жодних доказів про наявність домовленостей між сторонами щодо сплати боргів за виконавчими провадженнями, позивачем не надано. У долучених розписках сторін зобов`язання щодо сплати заборгованості за виконавчими провадженням не відображене. Не надано й доказів ухилення саме відповідача від укладення договору купівлі продажу. Долучена довіреність фактично надавала повноваження позивачу, у тому числі, на отримання всіх витягів з державних реєстрів щодо будинку та земельної ділянки та укладення договору купівлі-продажу. Отже, позивачка, за відсутності зобов`язання, добровільно здійснила оплати заборгованостей відповідача стягувачам за виконавчими провадженнями, будучи обізнаною про відсутність зобов`язань з її боку на виконання таких дій. До такого висновку суд дійшов виходячи з того, що у матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами будь-яких договірних відносин щодо погашення боргів, зокрема, правовідносин попереднього договору купівлі-продажу, договору позики або переходу прав вимоги від стягувачів до позивачки, а також доказів існування обов`язку відповідача по поверненню вказаних коштів позивачу або недобросовісності відповідача. За таких обставин поведінка позивачки є суперечливою, оскільки вона вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині позовних вимог. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 2\~940,40 грн (249600/340122,30*4006,82) суд покладає на відповідача.

Outcome: partial