Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із названим позовом посилаючись на те, що між нею та відповідачем 20.09.2014 року було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради та зроблено відповідний актовий запис №34, який, згодом згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04.04.2022 року розірвано. Зазначає, що за час перебування в шлюбі, відповідачем 30.12.2021 року придбано та зареєстровано ввезений з закордону автомобіль марки Opel MERIVA, д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску. Під час розірвання шлюбу у судовому порядку позивачу стало відомо що відповідач, без її згоди та відома продав вищезгаданий автомобіль своєму батьку [PERSON] за договором купівлі продажу №2142/2022/3356125 від 25.08.2022 року, за 148\~979,00 грн. Вважає, що вищезгадані кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, відповідно до вимог Сімейного Кодексу України має право на отримання половини суми від продажу автомобіля , яку разом з судовими витратами просить стягнути з відповідача на свою користь. У поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача щодо задоволення позову заперечив посилаючись на те, що кошти на автомобіль були надані третіми особами згідно розписок від 12.12.2021 року, перереєстрація автомобіля відповідачем на свого батька проведена безоплатно без передачі будь-яких коштів. Окрім того, заперечив щодо витрат на професійну правничу допомогу позивачу за відсутності належних доказів (а.с.40-41). Відповідно до відповіді на відзив, представник позивача вважає наведені представником відповідача підстави для відмови у задоволенні позову необгрунтованими. (а.с.51-54). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні (а.с.120-126). Представник відповідача подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю його відвідування закладу охорони здоров`я за направленням сімейного лікаря (а.с.109-110). Щодо вищезгаданої заяви представника відповідача суд констатує наступне. На переконання суду, заява представника про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю його відвідування закладу охорони здоров`я за направленням сімейного лікаря, не є поважною причиною для відкладення судового засідання, позаяк не містить належних та достатніх доказів щодо неможливості явки останнього у судове засідання. За приписами ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про його належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. За правовим\~висновком,\~викладеним у\~Постанові ВС\~КЦС від\~01.10.2020\~року справа\~№ 361/8331/18 у випадку неявки представників сторін чи інших учасників судового процесу у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно повідомлення ТСЦ МВС України в Закарпатській області від 30.12.021 року, за відповідачем зареєстрований транспортний засіб марки Opel MERIVA, д.н.з. [NUMBER] , реалізовано згідно договору купівлі - продажу від 25.08.2022 року на громадянина [PERSON] та видано д.н.з [NUMBER] , вартість складає 148\~979 грн. (а.с.9-10). З наданих розписок від 12.12.2021 року убачається, що відповідач отримав від [PERSON] та [PERSON] відповідно 120\~000 гривень на розмитнення автомобіля та 45\~000 гривень на купівлю автомобіля для його батька - [PERSON] ( а.с.46-47). За усталеними вимогами розписка про отримання коштів для придбання автомобіля повинна містити повні дані сторін, суму, валюту, умови повернення, підписи та опис об`єкта угоди із зазначенням марки, моделі, року випуску та інших ідентифікаційних даних автомобіля. Суд звертає увагу на те, що вказані розписки складені у с. Неліпино 12.12.2021 року, одна з яких нібито підписана відповідачем та [PERSON] , а інша лише відповідачем. Однак їх посвідчення відбулося лише 12.11.2024 року, нотаріусом м. Їглава, Чехія. Відповідно до легалізованого перекладу з чеської мови на українську, нотаріусом м. Їглава, Чехія було посвідчено 12.11.2024 року те, що вищезгадані документи власноручно підписані у його присутності лише відповідачем (а.с.56-57). За ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~ Достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає вищезгадані розписки складеними усупереч наведеним нормам закону які не відповідають вимогам, зазначеним вище що викликає сумніви щодо достовірності обставин їх складання та правомірності дій, пов`язаних із їх оформленням. Зазначене свідчить про можливе недотримання принципу правової визначеності, а також може розцінюватися як зловживання процесуальними правами з метою отримання переваг в судовому процесі. За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правовим змістом згаданої норми закону набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За статтею 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. За ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу. За приписами\~ст.\~137\~УПК України\~ витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог і розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем та його представником належними та допустимими доказами не доведено що його дії вчинялися у інтересах третіх осіб, а тому заявлений позов є обгрунтованим та підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved