Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі за текстом - ТОВ «ООЕК») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 2751,16 грн., інфляційних нарахувань у сумі 263,13 грн., 3 відсотків річних у сумі 75,65 грн., а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між позивачем та [PERSON] , як споживачем, було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальника універсальних послуг, а саме відповідач автоматично приєднався до умов договору за фактом споживання електроенергії на об`єкт побутового споживача, внаслідок чого для проведення розрахунків на ім`я відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року [PERSON] фактично користувався електричну енергію, однак ним частково здійснено оплату за спожиту електроенергію, внаслідок чого станом на 01 січня 2025 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала загальну суму 2751,16 грн., що на підставі статті 625 ЦК України позивачу надано право про нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за весь час прострочення заборгованості, оскільки відповідач ухилився від добровільного погашення заборгованості. Позивач вважає,що діями відповідача порушені права позивача, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль був повідомлений належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідача у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для його неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідача у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 16 січня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного заочного рішення жодного разу у судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданій ним до суду заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «ООЕК» (а. с. 15) та [PERSON] , як побутовим споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29 грудня 2018 року, на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електроенергії (а. с. 16). [PERSON] , відповідач у справі, є споживачем електричної енергії ТОВ «ООЕК», позивача у справі, що підтверджується особовим рахунком [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] , відповідач у справі, з грудня 2021 року по жовтень 2024 року споживав електроенергію, яку поставляв ТОВ «ООЕК», позивач у справі, і здійснював оплату за спожиту електроенергію за даними електролічильника (а. с. 11 зворот). Як вбачається з рахунку за електричну енергію за жовтень 2024 року у [PERSON] , відповідача у справі, наявна заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2751,16 грн. (а. с. 10 зворот). ТОВ «ООЕК», позивач у справі, зверталось до Арцизького районного суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] , відповідача у справі, заборгованості за спожиту електричну енергію та ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу (а. с. 12). Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно із частиною 4 статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно із частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» № 312 від 14 березня 2018 року (далі за текстом - Правила), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання. Згідно із частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний зокрема сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до пункту 4.21 Правил оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Згідно із пунктом 5.2.1 Правил електропостачальник має право зокрема на своєчасне та в повному отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства. Пунктом 5.5.5 Правил визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, є споживачем електричної енергії ТОВ «ООЕК», позивача у справі, про що не заперечувалося відповідачем. [PERSON] , відповідач у справі, всупереч вимог чинного законодавства та Правил належним чином свої зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію здійснював не у повному обсязі, що не спростовано відповідачем. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, зобов`язання про оплату за спожиту електричну енергію не виконував у визначені законодавством строки, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, склала загальну суму 3089,94 грн., з якої: у сумі 2751,16 грн. за спожиту електричну енергію за період з грудня 2021 року по жовтень 2024 року; у сумі 263,13 грн. індекс інфляції; у сумі 75,65 грн. 3 проценти річних (а. с. 10 зворот, 11). Доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості за період з грудень 2021 року по жовтень 2024 року також до суду не подано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Аналізуючи вищезазначені норми права, з`ясувавши встановлені судом обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ООЕК»у повному обсязі. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України сума судового збору у розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки понесені витрати підтверджені відповідним платіжними інструкціями (а. с. 1, 2).

Outcome: approved