Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме, 1/2 частина двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини. 09 квітня 2024 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . 29 квітня 2024 року нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням належних документів на підтвердження права власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за нею право власності на майно, що залишилося після померлої [PERSON] , тому звернулася до суду з цим позовом. Короткий зміст позицій відповідача Представник відповідача Черкаської міської ради відзив на позовну заяву не надав. Заяви та клопотання сторін Представником позивача було заявлено клопотання про витребування спадкової справи. 24 лютого 2025 року представником відповідача подано заяву щодо розгляду справи без участі представника Черкаської міської ради, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача [PERSON] . Процесуальні дії у справі Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 66 років, місце смерті: Україна, Черкаська область, місто Черкаси. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] 24 травня 1990 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». З рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2004 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що до реєстрації шлюбу позивач мала прізвище « [PERSON] ». Указаними доказами підтверджується, що [PERSON] є донькою [PERSON] . З договору купівлі-продажу від 14 січня 1998 року, укладеному між продавцем [PERSON] (від Української Біржи Нерухомості) та покупцями [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що покупці придбали у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно відмітки, яка міститься на звороті зазначеного договору, 14.12.2004 на 1/2 частину квартири видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 14 на звороті). З договору купівлі-продажу частини квартири від 22 грудня 2004 року, укладеному між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , вбачається, що [PERSON] придбала у власність 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №536378 від 22.12.2004. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6362404 від 31.01.2005 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1-3871 від 22 грудня 2004 року зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . З інформації про зареєстроване право власності №56893 від 14 жовтня 2024 року, наданої Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», вбачається, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська Баржа Нерухомості» 14.01.1998 №25-2, та договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.12.2004 №1-3871. Право власності [PERSON] на указану квартиру також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236541748 від 11.12.2020. 09 квітня 2024 року позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . У свідоцтві зазначено, що указана частка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.12.2004 №1-3871. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №373503934 від 09.04.2024 право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . З постанови нотаріуса Другої Черкаської нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 квітня 2024 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з недотриманням законодавчо встановленої форми договору купівлі-продажу від 14 січня 1988 року №25-2. Судом досліджена спадкова справа №399/2023, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з якої вбачається, що інші спадкоємці за законом, окрім [PERSON] , після [PERSON] відсутні. Оцінка аргументів учасників сторін На підставі вимог статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Спадщина після [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] . Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. З дослідженої у судовому засіданні спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що [PERSON] вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач має право успадкувати та оформити майно, що належало за життя її матері, однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності. Однак, нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на підтвердження належності померлій [PERSON] 1/2 частки квартири [PERSON] надала договір купівлі-продажу від 14 січня 1998 року, зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» за реєстровим №25-2, однак без нотаріального посвідчення. Мотивуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зазначає, що хоча ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (який діяв станом на дату укладення договору купівлі-продажу) передбачено, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню, однак і не вказано, що такі угоди прирівнюються до нотаріально посвідчених. Натомість, до нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише ті документи, складені згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про нотаріат». Суд зазначає, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно. Згідно положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення правочину) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору купівлі-продажу передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Зазначене узгоджується з усталеною позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 10 квітня 2020 року (справа №522/14088/17, провадження №61-1687св19), від 17 листопада 2021 року (справа №754/1466/15-ц, провадження №61-10683св20), від 11 жовтня 2023 року (справа №175/3609/20, провадження №61-1600св22), від 25 березня 2024 року (справа №336/6023/20, провадження №61-11523сво23). З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між [PERSON] (від\~Української Біржи\~Нерухомості)\~та [PERSON] \~та [PERSON] було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавець отримав кошти, а покупцям було передано нерухоме майно і до них перейшло право власності на спірну квартиру. З дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу від 14 січня 1998 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] та [PERSON] було зареєстроване у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2004 року на підставі зазначеного договору на 1/2 частину квартири було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Надані позивачем докази та матеріали спадкової справи в сукупності в достатній мірі підтверджують факт належності померлій на підставі договору купівлі-продажу\~від 14\~січня 1998\~року 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а отже, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved