Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, третя особа Вишгородська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просить встановити постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування на спадщину, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що його тітка [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишила заповіт від 15 травня 2000 року. Він є єдиним спадкоємцем померлої і проживав разом з нею та здійснював за нею догляд. Після звернення до Вишгородської державної нотаріальної кантори з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідне йому для оформлення спадщини у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою та відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він проживав разом із померлою [PERSON] з січня 2005 року, на той момент він працював, після роботи приїжджав та доглядав за [PERSON] . Більше спадкоємців після померлої немає, у 2006 році померла його сестра, у 2009 році безвісно зникла його мати. Він фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав із померлою разом, доглядав за будинком, городом, сплачував комунальні платежі. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся вчасно, однак отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. (а.с. 82) Представник третьої особи Вишгородської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. (а.с. 80) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 25.02.2025 відкрито провадження у справи, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 25.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає в с. Рови, [PERSON] також проживала в [ADDRESS] . Він допомагав будувати будинок батька позивача [PERSON] та тітки позивача [PERSON] . [PERSON] дійсно доглядав за померлою [PERSON] , постійно проживав разом із нею та займався її похованням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає в с. Рови, знав батька [PERSON] , [PERSON] проживав разом із померлою [PERSON] , бачив як він доглядав за нею в середині літа 2005 року, коли померла займався організацією її поховання. Відповідно до свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] від 12.06.2002, довідки Центрального державного історичного архіву України №3186/05-03 від 10.10.2024, померла [PERSON] є рідною тіткою позивача [PERSON] (а.с. 11, 16) Відповідно до заповіту [PERSON] належне їй майно жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] . (а.с. 14-15) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.11.2005, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . (а.с. 13) Відповідно до довідки Димерської селищної ради №3955/03-18 від 17.10.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 11.11.1980 по дату смерті [INFO] . (а.с. 22) Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживаюсь в буд. [ADDRESS] та виписки з по господарській книзі за 2001-2005 роки №74/17-25 від 17.12.2024, у домогосподарстві в [ADDRESS] , 1960 року побудови, головою домогосподарства зазначена [PERSON] , інші особи в по господарську книгу не внесені, право власності на будинок не зареєстровано. (а.с. 17-18, 25) Згідно довідки Димерської селищної ради №08/17-23 від 20.01.2025 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , постійно проживав за адресою [ADDRESS] , та здійснював догляд за [PERSON] з 01.01.2005 до дня її смерті [INFO] . (а.с. 23) Згідно довідки КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №159 від 03.02.2025, право власності на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою [ADDRESS] не зареєстроване. (а.с. 26) Відповідно до технічної документації на житловий будинок [ADDRESS] , тип об`єкта житловий будинок, площа забудови 61,5 м2, загальна площа будівлі 46,6 м2, кількість житлових кімнат 3, погріб 15,8 м2, на прибудинковій території мається сарай площею 63,5 м2. (а.с. 28-40) Згідно висновку про ринкову вартість житлового будинку, вартість житлового будинку [ADDRESS] станом на 21.01.2025 складає 60114 грн. (а.с. 41) Із дослідженої спадкової справи №207/2024 померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину 19.09.2024 (а.с. 64), відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №78420308, до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис заповіту [PERSON] , посвідченого Ровівською сільською радою Вишгородського району Київської області від 16.12.1986 (а.с. 70), згідно постанови державного нотаріуса Шило О.С. від 19.09.2024 №1122/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] у зв`язку із відсутністю реєстрації місця проживання позивача разом зі спадкодавцем за однією адресою та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с. 77-78). Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Згідно з роз`ясненнями викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи заповітом визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за право на спадкування одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України, Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які мають бути оцінені судом. Згідно зі ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95). В той же час, відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду. Спадкоємцем після померлої [PERSON] є позивач, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за заповітом у встановлений строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подавав, тобто є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Відтак позов в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є обґрунтованим і підлягає задоволенню. [PERSON] побудувавши свій будинок у 1960 році, однак за життя право власності на нього не зареєструвала. З будинкової книги вбачається, що [PERSON] була господарем спірного домоволодіння. За свого життя вона заповіла вказаний будинок позивачу [PERSON] . У той же час, право на будинок, яке виникло за життя у спадкодавця, входить до складу спадщини та не припинилося внаслідок смерті [PERSON] . Оскільки померла [PERSON] не встигла оформити правовстановлюючі документи на нерухоме майно, зазначене перешкоджає позивачу здійснити право спадкування на нього і отримати свідоцтво про право на спадщину, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку. В даному випадку позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на земельну будинок в порядку спадкування у зв`язку із відсутністю реєстрації місця проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів. Отже, у позивача відсутня можливість оформити своє право власності на спірний будинок в нотаріальному порядку. Суд зауважує, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті своєї тітки [PERSON] . Відтак за позивачем після смерті [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок порядку спадкування за заповітом. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню та за позивачем визнано право власності на будинок, як за єдиним спадкоємцем за заповітом. Згідно зі ст. 141 ЦПК України\~при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Позивачі сплатили судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 1211,20 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що цей спір виник внаслідок того, що позивач не зміг надати нотаріусу первинні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на майно. Тобто, спір виник не з вини відповідача. У зв`язку із цим, виходячи з вимог справедливості судового розгляду, суд не вважає за необхідне стягувати судовий збір з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved