Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У березні 2025 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що 31 жовтня 1986 року сторони зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського районного управління юстиції м. Києва складено актовий запис за № 1991. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне життя у сторін не склалось через протилежні погляди на шлюб і сім`ю та несумісність характерів. Подружні відносини фактично припинені з 31 жовтня 1996 року, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що за таких обставин спільне сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, просить шлюб із відповідачем розірвати. Спору щодо спільного майна немає. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31 жовтня 1986 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського районного управління юстиції м. Києва, про що складено актовий запис за № 1991, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. V. Норми права, які підлягають застосуванню, та мотиви суду щодо оцінки аргументів, наведених учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не заявила клопотання про зміну прізвища, тому суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися, спільне життя не ведеться з 31 жовтня 1996 року, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідач відзиву на позов не подав, що не спростовує викладених позивачкою обставин. Суд вважає, що причини розпаду сім`ї, на які посилається позивачка, є поважними, примирення між подружжям неможливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відсутність неповнолітніх дітей та майнових спорів дозволяє розірвати шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved