Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликаються на те, що 15.06.2024 року о 15 год. 57 хв. на вул. Болгарська, 3 у м. Львові, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «PEUGEOT» д.н.з. [NUMBER] був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MAZDA» д.н.з. [NUMBER] , завдавши транспортним засобам механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 2.3.6; 13.1. ПДР України, внаслідок чого на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №815481 від 17.06.2024 року. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2024 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 850,00 грн та судовий збір на користь держави. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Mazda» державний реєстраційний номер [NUMBER] були застраховані в ПРAT «СК «АРКС», попередня назва AT «СК «АХА Страхування» Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №71825а0к від 03.06.2020 року. Відповідно до звіту №38723 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 04.07.2024 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «MAZDA» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, становить 57 504,03 грн. 13.09.2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило страхове відшкодування згідно Акту №200534/1/2024 від 13.09.2024 року у розмірі 49 096,82 грн. Однак, відповідно до рахунку №0000001763 від 25.06.2024 року вартість запчастин становить 23 974, 53 грн., в тому числі ПДВ 3 995, 76 грн. Відповідно до рахунку №0000000464 від 25.06.2024 року вартість запчастин становить 15 750, 00 грн., вартість робіт 34 650,00 грн., а всього разом 50 400, 00 грн. Зважаючи на значну різницю між розміром страхового відшкодування та дійсним розміром матеріального збитку, позивач звертається до суду з позовом до відповідача ПАТ СК «Євроінс Україна» (страховика) з проханням відшкодувати завдані збитки в межах граничного розміру страхового відшкодування, передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відтак просить суд позов задоволити та стягнути з відповідача різницю між реальним розміром завданих збитків та розміром фактичного відшкодування, а саме із ПрАТ СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" - 25 277, 71 грн. на користь позивача. Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача надіслав до суду відзив (а.с.57-65), в якому зазначає, що обґрунтування позивачем своїх позовних вимог на підставі страхового акту та рахунку є неналежним та недопустимим доказом, оскільки такий рахунок на оплату ремонту транспортного засобу визначає повну (реальну) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, в той час як страховик відшкодовує не вартість відновлювального ремонту, а розмір матеріальних збитків із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Однак, позивач просить стягнути із відповідача відновлювальний ремонт без урахування фізичного зносу. Відповідач вважає, що обов`язок відшкодування майнової шкоди в повному обсязі у деліктних правовідносинах покладається саме на особу, яка її завдала, та не може покладатися на страховика в силу договірних відносин та законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У зв`язку з цим, просили відмовити у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень\~ст. 16 ЦК України\~особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 15.06.2024 року о 15 год. 57 хв. на вул. Болгарська, 3 у м. Львові, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «PEUGEOT» д.н.з. [NUMBER] був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «MAZDA» д.н.з. [NUMBER] , завдавши транспортним засобам механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 2.3.6; 13.1. ПДР України. Відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №815481 від 17.06.2024 року. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2024 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн та судовий збір на користь держави. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Mazda» державний реєстраційний номер [NUMBER] були застраховані в ПРAT «СК «АРКС», попередня назва AT «СК «АХА Страхування» Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №71825а0к від 03.06.2020 року. Відповідно до звіту ФОП [PERSON] №38723 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 04.07.2024 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «MAZDA» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, становить 57 504,03 грн. 13.09.2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило страхове відшкодування згідно Акту №200534/1/2024 від 13.09.2024 року у розмірі 49 096,82 грн. Не погоджуючись з сумою страхового відшкодування, позивач звернувся для визначення дійсної вартості шкоди завданої ДТП. Відповідно до рахунку №0000001763 від 25.06.2024 року вартість запчастин становить 23 974, 53 грн., в тому числі ПДВ 3 995, 76 грн. Відповідно до рахунку №0000000464 від 25.06.2024 року вартість запчастин становить 15 750, 00 грн., вартість робіт 34 650,00 грн., а всього разом 50 400, 00 грн. Згідно Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 №109, з 01 липня 2022 року страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлені у розмірі: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 320 000 грн. на одного потерпілого, незалежно від кількості потерпілих; за шкоду, заподіяну майну потерпілих - 160 000 грн. на одного потерпілого, але не більше 800 000 грн. на одну страхову подію. Зважаючи на значну різницю між розміром страхового відшкодування та дійсним розміром матеріального збитку, позивач звертається до суду до відповідача ПАТ СК «Євроінс Україна» (страховика) з проханням відшкодувати завдані збитки в межах граничного розміру страхового відшкодування передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між реальним розміром завданих збитків та розміром фактичного відшкодування у сумі 25 277, 71 грн. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Пунктом 2.1\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону про ОСЦПВ є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. У разі, якщо норми нормативних актів однакової юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. Загальніша норма не застосовується до тих ситуацій, в яких є ознаки, що відповідають більш спеціальній нормі. Такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 807/257/14. Відповідно до п.22.1.\~ст.22\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом частини першої статті 28, статті 29\~Закону України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу\~відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з\~евакуацією транспортного засобу з місця ДТП\~до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. За положеннями частини другої статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (постанова від 12.09.2018 № 554/1067/15-ц Верховний Суд. Касаційний цивільний суд, Постанова від 20.04.2023 № 910/16024/21 Верховний Суд. Касаційний господарський суд). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Таким чином, визначення суми страхового відшкодування, пов`язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, здійснюється з урахуванням фізичного зносу та розраховується у порядку, встановленому законодавством - а тому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням фізичного зносу становить вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Страховик, відповідно до положень Закону, відшкодовує саме матеріальний збиток, завданий транспортному засобу, а не вартість відновлювального ремонту. Пунктом 2.4\~Методики товарознавчої\~експертизи та\~оцінки колісних\~транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів (BC/KЦC у справі № 753/21177/16-ц від 19.09.2018). Відтак, покладення на страховика реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, відповідно до ст.1192 ЦК України суперечить меті інституту обов`язкового страхування, та договірним відносинам, що виникають між потерпілим та страховиком. Таким чином, норми статей 1192, 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону) (ВС/КЦС у справі № 705/7076/14 від 02.10.2019). Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не оцінену шкоду. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15, яка враховується судом згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України. Обов`язок відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, покладається у деліктних правовідносинах покладається саме на особу, яка її завдала, та не може покладатися на Страховика, в силу договірних відносин та законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди Страховиком (ст.29 Закону встановлює такі обмеження). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнової шкоди, завданої йому пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Відповідно до частини четвертої\~статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 зазначено, що відносини між [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО», яким було застраховано автомобіль Ford Mondeo, реєстраційний номер [NUMBER] .регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством». У страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 497/470/2021, та від 16.02.2022 по справі №709/370/20. Таким чином, із відповідача може бути стягнуто та/або відшкодовано у якості страхового відшкодування - вартість відновлювального ремонту із урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (матеріальний збиток) Отже, обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 вказано, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу». Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Як було встановлено судом, відповідно до звіту №38723 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 04.07.2024 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «MAZDA» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, становить 57 504,03 грн. Відповідно до рахунку №0000001763 від 25.06.2024 року вартість запчастин становить 23 974, 53 грн., в тому числі ПДВ 3 995, 76 грн. Відповідно до рахунку №0000000464 від 25.06.2024 року вартість запчастин становить 15 750, 00 грн., вартість робіт 34 650,00 грн., а всього разом 50 400, 00 грн. 13.09.2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило страхове відшкодування згідно Акту №200534/1/2024 від 13.09.2024 року у розмірі 49 096,82 грн. Суд вважає, що обґрунтування позивачем своїх позовних вимог на підставі страхового акту та рахунку, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не вважається оціненою шкодою у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а рахунок на оплату ремонту транспортного засобу визначає повну (реальну) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, в той час як страховик, як зазначалося раніше, відшкодовує не вартість відновлювального ремонту, а розмір матеріальних збиток, із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Позивач просить стягнути із відповідача відновлювальний ремонт без урахування фізичного зносу, тобто із порушенням вимог положень Закону та правових висновків ВС щодо подібних правовідносин (страхових правовідносин). Більше того , позивачем, у порушення вимог Закону, не надано звіту/висновку про визначення вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Суд вважає, що вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed