Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

В Острозький районний суд Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до Острозької міської\~ради Рівненської\~області про\~визначення їй\~додаткового строку,\~достатнього для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з його права на земельну ділянку площею 0,49 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства в с.Новомалин Рівненського району (Острозької ТГ) Рівненської області, а також з житлового будинку та земельної ділянки за місцем його проживання. Вказує, що її батько [PERSON] за життя не скористався своїм правом на складення заповіту і такий від його імені не посвідчувався. Спадкова справа після його смерті не заводилась. Зазначає, що на день смерті її батько [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та інші особи зареєстрованими за вказаною адресою не значаться. Посилається на те, що за усною домовленістю, її брат [PERSON] мав прийняти спадщину після смерті батька та доглядати за спадковим майном, оскільки він проживав разом з батьком без реєстрації місця проживання. Вказує, що вона зареєстрована в [ADDRESS] з лютого 1998 року по даний час. Періодично вона приїжджала до брата та він запевняв її, що займається виготовленням необхідних документів для прийняття спадщини. Зазначає, що [INFO] її брат [PERSON] помер. Після його смерті вона не виявила документів про оформлення спадщини після смерті батька та звернулась до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Конащук Л.М., яка за результатами перевірки встановила, що після смерті [PERSON] ніхто не звертався з приводу прийняття спадщини. Так як [PERSON] помер [INFO] , а тому строк для прийняття спадщини, що відкрилася після його смерті сплив 16.07.2018 року. Вказує, що зазначений строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, оскільки вона проживає в іншій області, між нею та братом існувала усна домовленість про прийняття ним спадщини та він неодноразово запевняв її, що всі документи на стадії оформлення, тому вона не зверталась до нотаріуса про прийняття спадщини. Окрім того, зазначає, що 24 лютого 2022 року в Україні оголошено воєнний стан та вона вважає, що строки для прийняття спадщини на даний час зупинено. Вказує, що вищевказані обставини у своїх сукупності створили для неї об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька [PERSON] , що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 11.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 01.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала з підстав та доводів, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] з поважних причин, так як з 1998 року проживає в іншій області, також між нею та братом існувала усна домовленість про прийняття ним спадщини після смерті батька та він неодноразово запевняв її, що всі документи на стадії оформлення, що, на її думку, вказує на те, що у позивачки існували об`єктивні перешкоди і труднощі для звернення із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку за місцем відкриття спадщини у визначений законом термін. Окрім того, вважає, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, строки для прийняття спадщини було зупинено. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, а тому для реалізації позивачкою [PERSON] права на спадкування остання змушена звертатися до суду з проханням визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача Острозької міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, в поданій на адресу суду заяві просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. Відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.3 ст.211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши представника позивачки, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер\~ [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2018 року (актовий запис № 07 від 17.01.2018 року) (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з його права на земельну ділянку площею 0,0570 га, що знаходиться в [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в [ADDRESS] , призначеної для обслуговування, будівництва житлового будинку і господарських споруд, земельної ділянки площею 0,49 га, що розташована в с.Новомалин Новомалинської сільської ради, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.02.2010 р., Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.02.2010 р., Державним актом на право власності на землю серії РВ 01771 від 25.01.2000р., Державним актом на право приватної власності на землю серії РВ 00623 від 08.10.1997р. (а.с.13-16, 18-19). [PERSON] був батьком позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.12.1974 року, відповідно до якого [PERSON] вказана матір`ю позивачки, а [PERSON] її батьком (актовий запис № 219 від 13.12.1974р.) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.02.1998 року, відповідно до якого після укладення шлюбу позивачка змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.26-27). [PERSON] також був батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.1971 року, відповідно до якого [PERSON] вказана його матір`ю, а [PERSON] батьком (актовий запис № 124 від 21.08.1971р.) (а.с.25). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.07.2009 року вбачається, що мати позивачки [PERSON] померла [INFO] (а.с.23). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.02.2025 року вбачається, що рідний брат позивачки [PERSON] помер [INFO] (а.с.24). З Витягу з реєстру територіальної громади №2025/002544328 від 21.02.2025 вбачається, що позивачка [PERSON] з 09.02.1998 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). На день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] один, що підтверджуються довідкою Острозької міської ради Рівненської області № 424/01-17/22 від 18.02.2025 р. (а.с.12). Після смерті [PERSON] спадкові справи не заводилися, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.03.2025 року, а відтак заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті останнього ніким не\~подавалися (а.с.30). Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За положеннями частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. В судовому засіданні встановлено, що строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] закінчився 16.07.2018р., та позивачка [PERSON] в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений ст.1270 ЦК України не зверталась, таким чином пропустила строк для її прийняття. Статтею 1272 ЦК України визначені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові\~від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 26 березня 2020 року у справі №517/82/19 (провадження 61-1340св20). Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, ст.ст.1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Законом не визначено чіткого переліку обставин, які можуть бути поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Встановлення критерію поважності такої причини відповідно ч.3 ст.1272 ЦК України віднесено до дискреції суду, який при розгляді конкретної справи повинен врахувати усі обставини в їх сукупності, що не дали можливості або перешкодили спадкоємцеві прийняти спадщину у встановленому законом порядку та строки. Таким чином, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини\~\~підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. В обґрунтування причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка посилається на те, що між нею та її братом [PERSON] існувала усна домовленість щодо прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Суд вважає, що дані обставини, на які посилається позивачка як на підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за своєю правовою природою не є поважними, оскільки після смерті батька [PERSON] , діти останнього - позивачка та її брат [PERSON] досягли спільної домовленості про спадкування майна після смерті батька саме [PERSON] , таким чином позивачка виявила намір не приймати спадщину після смерті батька та фактично відмовилася від прийняття спадщини на користь свого брата. При цьому той факт, що брат позивачки не реалізував свого права на прийняття спадщини після смерті батька, не може вважатися поважною причиною пропуску такого строку позивачкою. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то в даному випадку досягнення згоди з іншим спадкоємцем щодо порядку прийняття спадщини, не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем й у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси, не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. При цьому безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2024р. у справі №686/5757/23. Суд зауважує, що посилання позивачки про її проживання в іншій області також не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки позивачка не була позбавлена можливості надіслати поштою заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Також вона вказує, що неодноразово приїжджала за місцем проживання батька та брата. Відповідно до ст.1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом першої черги. Жодних об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, (хвороба спадкоємця, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, тощо), позивачка не навела. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року, у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, саме позивачка повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] також посилається на те, що вважала, що в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, строки для прийняття спадщини було зупинено, що в сукупності з іншими зазначеними нею обставинами, створило для неї об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька. Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та триває досі. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 р. «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. В подальшому, на підставі постанови КМУ від 09.05.2023 р. №469 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану", пункт 3 постанови КМУ від 28.02.2022 р. №164 був виключений. Окрім того, з цього приводу Верховний Суд наголосив, що законодавець як у ст.1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК не передбачає допустимості існування такої конструкції, як "зупинення перебігу строку для прийняття спадщини", та можливості в постанові КМУ визначати інші правила щодо строку для прийняття спадщини. Пункт 3 постанови КМУ "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" від 28.02.2022 №164 суперечить ст.1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 р. у справі №676/47/21). Водночас, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Інші періоди досліджуються, якщо ці періоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанова Верховного Суду від 17.08.2023р. у справі №626/274/22). \~ \~ \~ \~Зі встановлених\~судом обставин\~вбачається,\~що позивачка\~не здійснювала\~будь-яких\~дій спрямованих\~на прийняття\~спадщини протягом\~семи років\~після смерті\~спадкодавця,\~у зв`язку\~з чим\~пройшов значний\~часовий проміжок\~часу між\~закінченням строку\~прийняття спадщини\~та її\~зверненням до\~нотаріуса,\~при цьому\~обґрунтовуючи поважність\~причин пропуску\~такого строку,\~вона посилається\~на події,\~що настали\~вже після\~спливу строку\~для прийняття\~спадщини. Звертаючись до суду у березні 2025 року, позивачка мала довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення нею дій щодо прийняття спадщини. Натомість, таких причин в період з дня відкриття спадщини 16.01.2018 по день закінчення строку для її прийняття 16.07.2018, нею не наведено. Не звернення позивачки з наведених у позові причин до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк понад сім років не можна вважати таким, що відбувся з поважних причин у розумінні ст.1272 ЦК України. Зважаючи на дані обставини, суд визнає неповажним пропуск позивачкою строку для прийняття спадщини. При цьому посилання позивачки на наявність домовленості з братом щодо порядку прийняття спадщини, як на поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, суд відхиляє, оскільки їй було відомо про відкриття спадщини після смерті батька, позивачка усвідомлювала, що вона має право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, тож, незалежно від наявності інших спадкоємців за законом, вона у разі бажання прийняти спадщину після смерті батька, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак не вчинила жодних активних дій для прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує будь-чиїх прав, а діє у власних інтересах. При цьому відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Зазначені позивачкою інші причини пропуску строку прийняття спадщини не є такими, що унеможливлювали реалізацію нею свого права на спадкування. З урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не є поважними причинами пропуску такого строку, що унеможливили та перешкодили їй вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, а тому вказані підстави не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed