Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

І Короткий зміст позовних вимог. У січні 2025 року адвокат Бурлака Р. А., діючи в інтересах [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач), через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України (далі також - Міністерство юстиції України, Мін`юст, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України (далі також - Департамент, третя особа) про стягнення з Держави України (державного бюджету України) на користь позивача 160 000 грн моральної шкоди, завданої процесуальними діями, що обмежують права громадян. Позов обґрунтований такими обставинами. Слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування відносно [PERSON] в рамках кримінального провадження №12024040000000782 від 10.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 319 КК України. 09.03.2023 заступником начальника УБН в Дніпропетровській області ДБН НП України на ім`я слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області скеровано рапорт, в якому зазначено, зокрема, що [PERSON] та [PERSON] під виглядом проведення лікування замісною підтримуючою терапією незаконно виписують рецепти та видають безпосередньо наркотичний засіб «метадон» особам, які не потребують такого лікування. На думку представника позивача, [PERSON] фактично, без будь-якого належного обґрунтування, було відкрито обвинувачено у вчинені інкримінованого правопорушення. Твердження, викладені у вищезазначеному рапорті, є порушенням принципу презумпції невинуватості. Такими діями позивачу завдана моральна шкода, розмір якої обраховано виходячи з розміру мінімальної заробітної плати з розмірі 8000 грн за 20 місяців заподіяння моральної шкоди. ІІ Короткий зміст відзиву. Відзив мотивований тим, позов заявлений до неналежного відповідача. Законодавством, що регулює порядок та підстави стягнення шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок незаконних дій прокуратури, чітко встановлено суб`єктний склад учасників цих спірних правовідносин, до яких Мін`юст не має відношення. Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади та не являється органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, не є органом прокуратури, тобто тим органом, до якого можуть застосовуватись положення статті 1176 ЦК України. Також вказано, що захист прав позивача у кримінальному провадженні може здійснюватись у порядку, передбаченому нормами Кримінального процесуального законодавства України. ІІІ Короткий зміст пояснень третьої особи. У поясненнях третя особа вказує, що у даній справі позивач визначив відповідачем Державу Україну в особі Міністерства юстиції України, не надаючи жодних доказів та обґрунтувань, яку саме шкоду заподіяно позивачу та якими саме діями Міністерства юстиції України. Обов`язковою умовою для відшкодування шкоди є протиправність чи незаконність дій або бездіяльності органу, яким завдано шкоди, однак жодним судовим рішенням незаконності дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України або її посадових (службових) осіб під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024040000000782 від 10.05.2024 не встановлено, а тому підстави для відшкодування такої шкоди відсутні. Перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури при проведенні дій, передбачених КПК України, не відноситься до компетенції судів цивільної юрисдикції, а тому має бути надано процесуальний документ «компетентного суду, який набрав законної сили та яким встановлено незаконність дій посадових осіб», вчинених під час досудового розслідування кримінального провадження. ІV Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 26.02.2025 відкрито провадження за цим позовом та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 21.05.2025 на 12 год. 00 хв. 24.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача, Євгельської О. В., надійшов відзив на позовну заяву. 21.05.2025 від третьої особи надійшли пояснення. Сторонами клопотань заявлено не було. V Позиції сторін у судовому засіданні. Представник позивача, адвокат Бурлака Р. А., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Наполягав на пред`явленні позовних вимог саме до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, оскільки визначення відповідача є правом позивача. Представник відповідача, Євгельська О. В., заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи, Мусійчук В. С., також заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поясненнях. VІ Фактичні обставини, встановлені судом. З відповіді СУ ГУ НП в Дніпропетровської області від 14.04.2025 установлено, що слідчими слідчого управління ГУНП здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42022042120000013 від 21.02.2022 за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим надано доручення в порядку ст. 40 КПК України оперативному підрозділу управління протидії наркозлочинності в Дніпропетровській області ДБН НП України з метою встановлення осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення. Так, у рапорті заступника начальника заступником начальника відділу УБН в Дніпропетровській області ДБН НП України підполковника поліції В. Мозгового від 09.03.2023, скерованого на ім`я слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Ю. Кроленко, викладена інформації, що «…на виконання доручення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42022042120000013 від 21.02.2022, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до затримання проходили лікування по програмі замісної терапії (ЗПТ) в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР». [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] шляхом шахрайства, користуючись відсутністю єдиного реєстру осіб, що проходять лікування ЗПТ, незаконно отримували наркотичний засіб «метадон» та рецепти Ф. 3 на отримання такого засобу в ТОВ «Міський центр психіатричної допомоги», код ЄДРПОУ 44592622, юридична адреса: 03028, м. Київ, пров. Тихвінський, 8, керівник Лавриненко Є. М. Установлено, що в м. Дніпро ТОВ «Міський центр психіатричної допомоги» проводить свою діяльність за адресами: -просп. Івана Мазепи, 3 (прибудова літ. А-1), де лікар-психіатр [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ; -просп. Слобожанський, 62, приміщення 60 , де лікар-психіатр [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] , під виглядом проведення лікування замісною підтримуючою терапією, незаконно виписують рецепти Ф. 3 та видають безпосередньо наркотичний засіб, «метадон», особам, які не потребують такого лікування, навіть тим особам, які не є наркозалежними. З метою повного та всебічного розслідування кримінального правопорушення та перекриття каналу витоку наркотичного засобу, «метадону», у незаконний обіг вважаю за доцільне звернутись до суду з клопотанням про проведення обшуків для документування злочинної діяльності лікарів…». Наразі у провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024040000000782 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 319 ч. 1, 319 ч. 2 КК України. Рішення у справі не прийнято. VІІ Норми права, які підлягають до застосування. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі також - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Статтею 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з п. 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. VІІІ Мотивувальна частина. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Позивачем заявлені позовні вимоги до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення 160 000 грн моральної шкоди. Разом з тим, Постановою Кабінету міністрів України від 2 липня 2014 року № 228 затверджено «Положення про Міністерство юстиції України» (далі також - Положення). Відповідно до п. 1, 2 цього Положення Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та державну політику у сфері запобігання неплатоспроможності боржників, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції. Мін`юст є державним органом з питань банкрутства. Мін`юст є органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади". Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Отже, Мін`юст не відноситься до системи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічної висновку дійшла ВП ВС у постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову. Дана позиція також узгоджується із висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та в постанові ВС у справі № 522/14402/15-ц від 07.06.2023. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України). Позивач та представник позивача у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляли. У судовому засіданні представник позивача наполягав на пред`явленні позовних вимог саме до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, оскільки визначення відповідача є правом позивача. Враховуючи, що відповідачем у даній категорії справ може бути орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура або суд, а Міністерство юстиції України є центарльним органом виконавчої влади, суд дійшов висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. ІХ Розподіл судових витрат між сторонами При подачі позовної заяви судовий збір не сплачувався на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Заяв про розподіл судових витрат від інших сторін заявлено не було. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed