Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 29 жовтня 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» про стягнення зі [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитними договорами в розмірі 171249 грн. 41 коп., судових витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3028 грн., та 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 травня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-209-005693-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов цього договору банк відкриває поточний рахунок у валюті гривня та надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 20000 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Згідно п.п. 2.3 Договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 24 % річних. Банк на виконання умов Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 20000 грн., а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів банку). Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 20000 грн. в межах кредитного ліміту, натомість, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням отриманих коштів за Договором кредиту, відповідно до Довідки-розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 19 грудня 2023 року (дата відступлення) становить 61489 грн. 31 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом - 19041 грн. 14 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 42448 грн. 17 коп. Крім того, 19 липня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № М01.00209.005502761, згідно якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 47000 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надав кредит позичальнику грошові кошти у сумі 47000 грн. строком до 19 липня 2022 року, а позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19 грудня 2023 року заборгованість відповідача становить 109760 грн. 10 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 38319 грн. 22 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 30362 грн. 88 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 41078 грн. 00 коп. Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 19 грудня 2023 року укладено договір факторингу №19/12-2023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі. Між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 22 грудня 2023 року укладено договір факторингу №22/12-2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв вимоги до боржника за кредитними договорами № С-209-005693-19-980 від 27 травня 2019 року та № М01.00209.005502761 від 19 липня 2019 року. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яка підлягає стягненню. На підставі вищевикладеного, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звертається до суду з цим позовом. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.73). Позивач (представник позивача) у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у відсутності позивача або його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи (а.с.4). Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, шляхом отримання повістки, не з`явилася в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подала (а.с.80). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 233 ЦПК України, суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 19 травня 2025 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 27 травня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-209-005693-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі - Угода) (а.с.6). Ліміт кредитної лінії, доступний [PERSON] на момент укладення Угоди становив 20000 грн. (п. 2.2. Угоди ). Максимальний ліміт кредитної лінії 200000 грн. (п.2.1. Угоди). Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії 24,00 % річних (п.2.3. Угоди). Угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування,, який складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Угодою (п.7 Угоди). Крім того, 19 липня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] договір кредиту та страхування № М01.00209.005502761, згідно якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 47000 грн. строком до 19 липня 2022 року, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору (а.с. 10). Банк надав кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців (п. 1.4 Договору). Згідно п. 1.3 Договору - процентна ставка 24,99 % річних, тип - змінювана. З копій ордеру-розпорядження № 1 від 27 травня 2019 року про видачу кредиту вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» перерахував на рахунок відповідачки кошти в розмірі 43518 грн. 52 коп. Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 19 грудня 2023 року укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив), а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитними договорами відповідачки [PERSON] , що визначений у Реєстрах Боржників (а.с. 25-31). Згідно платіжної інструкції від 20.12.2023 № 45 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» проведено фінансування за договором факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року (а.с. 38). Відтак, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 22 грудня 2023 року був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступив, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитними договорами відповідачки, що визначені у Реєстрі Боржників (а.с.40-44). Згідно платіжної інструкції від 26.12.2023 № 376 ТОВ «ФК «Профіт капітал» проведено фінансування за договором факторингу № 22/12-2023 (а.с. 51). Відтак, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаними кредитними договорами. Внаслідок порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно з довідки-розрахунку заборгованості за угодою № С-209-005693-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, становить 61489 грн. 31 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (за тілом кредиту) становить 19041 грн. 14 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 42448 грн. 17 коп. (а.с. 16). Також, згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором М01.00209.005502761, станом на 19 грудня 2023 року заборгованість відповідача становить 109760 грн. 10 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 38319 грн. 22 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 30362 грн. 88 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 41078 грн. 00 коп. (а.с. 21). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У силу статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 61489 грн. 31 коп. за договором № С-209-005693-19-980 та за тілом кредиту в сумі 38319 грн. 22 коп. за договором № М01.00209.005502761. Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення кредитних коштів, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками сумі 42448 грн. 17 коп. за договором № С-209-005693-19-980 та за відсотками в сумі 30362 грн. 88 коп.за договором № М01.00209.005502761. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а саме, кредитні договори, оформлені та підписані його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором коштів. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. Отже відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитними договорами, а тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за угодою № С-209-005693-19-980 від 27 травня 2019 року у розмірі 61489 грн. 31 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом - 19041 грн. 14 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 42448 грн. 17 коп.; а також заборгованість за кредитним договором № М01.00209.005502761 від 19 липня 2019 року в сумі 68682 грн. 10 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом - 38319 грн. 22 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 30362 грн. 88 коп. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за договором № М01.00209.005502761 від 19 липня 2019 року в сумі 41078 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~визначено, що положення пунктів 22, 23\~статті 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно з\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На думку суду, встановлення відповідачу щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно не відповідають приписам Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, з врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором № М01.00209.005502761 від 19 липня 2019 року у сумі 41078 грн. 00 коп., а тому такі вимоги до задоволення не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial