Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 119 487, 15 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що позивач є користувачем банківської картки, виданої відповідачем АТ «Універсал Банк», та має відкритий у нього рахунок, до якого прив`язана ця картка. У період з 03.10.2023 по 04.10.2023 року з її рахунку було без її відома списано 119 847,15 грн. Зазначене списання відбулось шляхом створення нової так званої «білої» картки, без відома позивача, з якої було здійснено 21 транзакцію на рахунки в інших банках і поповнення невідомого позивачці мобільного номера. Після виявлення ситуації позивач одразу звернулась до служби підтримки банку, але отримала відповідь про неможливість повернення коштів та необхідність звернення до поліції. Надалі, на підставі її заяви відкрито кримінальне провадження №12023141370000861. Незважаючи на своєчасне повідомлення про незаконне списання, банк не відшкодував кошти, натомість продовжує нараховувати відсотки за кредитними зобов`язаннями, які виникли без вини позивача. Позивач посилається на порушення норм цивільного законодавства, зокрема статті 1073 ЦК України, статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення НБУ №223, згідно з якими банк зобов`язаний повернути безпідставно списані кошти. У зв`язку з цим, позивач просить: стягнути з АТ «Універсал Банк» на її користь 119 847,15 грн; покласти судові витрати на відповідача. 28.12.2023 року провадження у справі відкрито. 24.01.2024 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Клочко О. В., згідно якого такий вказує, що АТ «Універсал Банк» заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що мають на меті ухилення від виконання позичальником своїх договірних зобов`язань. Банк зазначає, що між сторонами належним чином укладено Договір про надання банківських послуг, умови якого Позивачка ( [PERSON] ) прийняла шляхом підписання анкети-заяви та використання мобільного додатку. Згідно з цим договором, Позивач погодилася на застосування електронного підпису, надала дозвіл на списання коштів і була ознайомлена з усіма умовами обслуговування, тарифами та правилами. АТ «Універсал Банк» вказує, що всі транзакції, в тому числі ті, на які скаржиться Позивачка, здійснювалися після належної авторизації в мобільному застосунку, яка можлива лише за умови володіння конфіденційними даними, доступними лише клієнтці. Відповідно, Банк не мав підстав сумніватися у справжності транзакцій. Банк також наводить докази, що Позивачка самостійно повідомила про передачу своїх персональних і платіжних даних через фішингове посилання з шахрайською метою для отримання «допомоги» в розмірі 65 000 грн. Тому втрата коштів є наслідком дій самої Позивачки, яка порушила умови договору, передавши конфіденційну інформацію третім особам. Крім того, Банк наголошує, що списані кошти належать не Позивачці, а є кредитними коштами, тобто майном Банку. Таким чином, не може йти мова про «безпідставне збагачення» з боку Відповідача. АТ «Універсал Банк» вважає себе неналежним відповідачем, оскільки збитки спричинені невстановленими особами, а не діями Банку. Відповідно до Конституції України (ч. 2 ст. 61), юридична відповідальність є індивідуальною. Окрім іншого, АТ «Універсал Банк» вказує, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Зокрема, позов ґрунтується на статті 1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна, хоча списані кошти не належали Позивачці, а були кредитними коштами Банку, наданими в межах встановленого ліміту. Таким чином, у справі відсутні правові підстави для застосування статей про кондикційні зобов`язання, оскільки: грошові кошти не були набуті Банком за рахунок Позивача; майно не підлягає поверненню як безпідставно набуте; між сторонами існують договірні правовідносини, які регулюють порядок користування коштами та відповідальність за їх безпеку. Відповідач вважає, що заявлені вимоги за обраним способом захисту не підлягають задоволенню, а отже, позов є безпідставним. 01.04.2024 року протокольною ухвалою справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Додатково вказав, що позивач не оформляла додаткову картку, про підозріле списання коштів одразу повідомила Банк, а також звернулася до правоохоронних органів, за заявою було відкрито кримінальне провадження. Попри належне повідомлення та дії з її боку, кошти не повернуті, а банк продовжує нараховувати проценти за кредитними коштами. Вважає дії банку порушенням ст. 1073 ЦК України, ст. 37 Закону «Про платіжні системи...» та Положення НБУ №223. Просить стягнути з Банку суму незаконно списаних коштів. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у позові у повному обсязі з підстав, що вказані у відзиві, зазначивши, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, умови якого позивач прийняла, зокрема шляхом погодження з електронним підписом. Представник стверджує, що всі транзакції були виконані після належної авторизації через мобільний застосунок. Позивачка сама передала свої персональні та платіжні дані через фішингове посилання, чим порушила умови договору. Також Відповідач вважає обраний позивачем неналежний спосіб захисту, оскільки списані кошти є кредитними, а не особистими коштами клієнта, тож норми статті 1212 ЦК України не можуть бути застосовані. Банк наголосив, що не вчиняв жодних неправомірних дій, діяв відповідно до договору, а завдана шкода наслідок шахрайства третіх осіб, за такі відповідач згідно закону не несе відповідальності. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на: 28.02.2018 року позивачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Договору про надання банківських послуг відповідачем. Пунктом 2 Анкети-заяви від 28.02.2018 позивач погодив своїм підписом, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладенням якого позивач підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Пунктом 3 вказаної Анкети-заяви позивач підтвердив, що підписанням власноруч цього Договору він підтверджує, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, Позивач беззастережно погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується, що розмір дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє мене шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Відповідно до п. 6 Анкети-заяви, Позивач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або аналоги (у тому числі його електронний цифровий підпис) обов?язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку. Позивач засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 03AAB096D0B149474328699F6FD393D8C32E48902C3FDAD9040D2FD550BF47108D яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також Позивач визнає, що електронний цифровий підпис с аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Позивач підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися Позивачем та/або Банком з використанням електронного цифрового підпису. Відповідно до п.10 Анкети-заяви, Позивач надає право та доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх моїх рахунків, відкритих у Банку, без додаткових моїх розпоряджень, для погашення будь-яких інших моїх грошових зобов?язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між мною та Банком. Відповідно до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank) (Договір), Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг «Monobank» (Анкета-заява) - це письмове звернення клієнта до Банку з проханням відкрити йому банківський рахунок та/або надання йому інших банківських послуг на умовах, визначених Договором. Підписана клієнтом Анкета-заява є підтвердженням укладення Договору. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank) є публічним договором. Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Пунктом 2.4 глави 2 Розділу І Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Загальні умови випуску га обслуговування платіжних карток (Monobank) (Договір) передбачено, що укладаючи Договір Клієнт та Банк приймають на себе всі обов?язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами Договору. Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг «Monobank» у відповідності із частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 2.11. Умов та правил передбачено, що клієнт, уклавши Договір шляхом підписання Анкети-заяви, підтверджує, що до укладення ним Договору був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту тощо, як це вимагає законодавство про споживче кредитування. Відкриття рахунку (переведення зі стану «Зарезервований» у стан «Відкритий»), який розміщено у Анкеті-заяві, здійснюється після: підписання Клієнтом Анкети-заяви; активації Платіжної картки шляхом її сканування через мобільний додаток Monobank. Згідно з пп. 3.4., 3.5. розділу ІІІ Випуск Платіжної картки Параграфу II. Загальні умови випуску та обслуговування Платіжних карток - платіжна карта передається Клієнту не активованою. Платіжна картка активується Банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням Картки при активації Картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду належною і достатньою ідентифікацією держателя Платіжної картки. Тобто судом достовірно встановлено, що при укладенні Договору про надання банківських послуг сторони дійшли згоди про можливість здійснення операцій за картковим рахунком Позивача з використанням ПІН-коду. Відповідно до ч. 4.3.1 Умов і правил, Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміна умов Договору, інформування про розмір заборгованості по кредиту, що проводяться банком акціях, проведення опитування про якість обслуговування, дистанційне обслуговування, оформлення платіжних документів і т. д., в тому числі отримання згоди клієнта на вищевказані дії) встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які зазначені канали зв`язку (повідомлення в мобільному додатку, повідомлення в месенджерах, дзвінки і так далі). Банк має право встановлювати контакт з клієнтом на постійній основі. Механізм отримання згоди від клієнта за допомогою авторизації за допомогою мобільного телефону і ОТР-пароля наступний: 1. Банк генерує ОТР-пароль і відправляє його клієнту з зазначенням інформації, яка буде підтверджуватися останнім. 2. У разі згоди клієнт передає отриманий ОТР-пароль Банку шляхом введення у відповідному рядку використовуваного сервісу. 3. У разі якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що клієнт прийняв запропоновані умови. Сторони визнають співпадіння ОТР-паролю електронним підписом клієнта. 4. При здійсненні платіжних операцій в системах дистанційного обслуговування - виконання в програмних комплексах маніпуляцій, спрямованих на успішне завершення платежу, прирівнюється до електронного підпису клієнта. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 423/581/16-ц, відповідно до статті Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму. Що стосується відкриття поточного рахунку (білої карти) та кредитних договорів «Розстрочка на карту». Клієнтом подавалися відповідні заяви, в мобільному додатку, а саме: Заява Клієнта про відкриття поточного рахунку в національній валюті; Заява Клієнта № N20.30.0007596957 від 03.10.2023 року на суму 100000,00 грн; Заява Клієнта № N20.30.0007597422 від 04.10.2023 року на суму 19000,00 грн. Позивач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 03ааb096d0b149474328699f6fd393d8c32c48902c3fdad9040d2fd550bf47108d яка використовувалася для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з Договором. Судом також встановлено, що на момент отримання банком вищенаведених заяв, на підставі яких було відкрито поточний рахунок (білу картку) та кредитних договорів, відповідач не отримував повідомлень про втрату позивачем смартфону, на якому був встановлений мобільний додаток, про компрометацію особистого ключа або іншої інформації, яка б спричиняла у банку сумнів в належності переказу, оскільки ініціація цих операцій [PERSON] була здійснена засобами та у спосіб, що в повній мірі відповідав умовам Договору, у АТ «Універсал Банк» не було підстав для відхилення ініційованих операцій за рахунком. 04.10.2023 року за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження, яке було внесене в ЄРДР за № 12023141370000861, правова кваліфікація якого ч. 4 ст. 190 КК України, із змісту обставин вбачається, що невідома особа шахрайським шляхом заволоділа інформацією по банківській карті "Монобанк" № [NUMBER] , та в подальшому створила віртуальну картку, на яку з основної перечислила грошові кошти в сумі 119 847,15 грн, після чого за допомогою віртуальної карточки було проведено ряд транзакцій на вищезазначену загальну суму. Сума матеріальної шкоди становить 119 847,15 грн. Однак, звернення до правоохоронних органів не є заздалегідь встановленими та підтвердженими обставинами злочинних дій, а підлягають перевірці під час досудового розслідування. Так лише вирок суду, як єдине винесене іменем держави рішення суду першої або апеляційної інстанції, який набрав законної сили, про винність або невинність підсудного і про застосування або незастосування до нього кримінального покарання або звільнення від призначеного покарання, засноване на доказах та обставинах, безпосередньо досліджених судом у судовому розгляді може бути належним та допустимим доказом. Дана позиція підтверджується висновком Верховного Суду від 12.07.2021 року по аналогічній справі № 756/14468/19-ц провадження № 61-10375ск21 за позовом до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів, зупинення нарахування відсотків та скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунках: «Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, про те, що сама по собі постанова органів досудового розслідування про визнання [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженню є процесуальною дією слідчого, яка жодним чином не встановлює суттєвих обставин кримінального провадження, а лише визначає процесуальний статус особи з наданням йому відповідних прав та обов`язків на стадії досудового розслідування, яке може бути закінчено як закриттям кримінального провадження із встановленням відсутності події кримінального правопорушення або не встановленням достатності доказів для доведення винуватості особи та інше, так і направленням обвинувального акту до суду». Суд звертає увагу, що заява про відкриття поточного рахунку в національній валюті та заяви Клієнта «Розстрочка на карту» були підписані цифровим підписом [PERSON] , що підтверджується відповідними копіями вказаних заяв. Таким чином, і Клієнт, і Банк виконували умови Договору про надання банківських послуг «Monobank», Банк в свою чергу не мав права відмовити Клієнту в задоволенні даних заяв, оскільки вони всі були підписані цифровим підписом [PERSON] , яка здійснивши авторизацію, відповідно у мобільному застосунку «Монобанк», відповідно до Умов і правил Договору, відповідач зобов`язаний надати всі передбачені договором послуги, оскільки будь-які розпорядження коштами вважалися такими, що надаються клієнтом/позивачем. Пунктом 8.1. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обов?язків відповідно до законодавства України та умов Договору». Відповідно до п. 8.5. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих уповноваженими особами, і в тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і Договором процедур Банк не міг встановити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами». Відповідно до п. 8.7. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Банк не несе відповідальності у випадках невиконання Клієнтом умов Договору та додатків, які с його невід?ємною частиною». Відповідно до п. 8.10. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацію. до моменту заяви Клієнта, поданої до контактного центру Банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування картки/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг». Відповідно до п. 8.11. Глави 8 Розділу І Умов: «Клієнт несе відповідальність за всі аутентифікації, проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутенфікації». Відповідно до п. 8.15. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «... Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду». Зазначене вище свідчить, що Позивач самостійно несе відповідальність за будь-які дії, які були проведені після аутентифікації через мобільний додаток та саме на Позивача покладений обов?язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 10.07.2019 року по справі № 522/22780/15-ц провадження № 61-23040св18: «За таких обставин, суди не взяли до уваги, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов?язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.» А також в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц провадження № 61-20290св18. Враховуючи ті обставини, що позивач своїм власним підписом надав згоду про приєднання до Договору про надання банківських послуг відповідачем, у тому числі на використання у договірних відносинах Умов і правил надання банківських послуг, зокрема п. 8.15, суд приходить до висновку, що саме клієнт банку [PERSON] несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, в т.ч. за несанкціоновані операції з її картою. На підставі вищенаведеного, судом встановлено, що у мобільному додатку банку було подано заяву на відкриття поточного рахунку (так званої «білої картки») та оформлено кредитні договори «Розстрочка на карту». Зазначені заяви були підписані електронним підписом позивача, що підтверджується копіями відповідних документів. Здійснення транзакцій супроводжувалося введенням одноразового паролю (ОТП) та персонального ідентифікаційного коду (ПІН), що відповідно до умов Договору та Умов і правил обслуговування клієнтів банку, прирівнюється до власноручного підпису. Отже, з технічної та правової точки зору, ініціатором операцій ідентифіковано саме клієнта [PERSON] . Таким чином, Банк діяв у межах договору, а проведені операції відповідають встановленим засобам ідентифікації та аутентифікації, які підтверджують згоду клієнта на виконання платіжних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Нормою ч. 1 ст. 1067 ЦК України визначено, що Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Вказані норми законодавства зобов`язують банк до виконання розпоряджень клієнта про перерахування коштів з рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пункт 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №691/699/16) та від 05 грудня 2018 року (справа №754/15020/15), користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року (справа №489/1649/17), лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Частинами 2, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено, що його права як сторони кредитного договору були порушені відповідачем АТ «Універсал Банк», та такі доводи позивача та його представника є необґрунтованими, у зв`язку з чим всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б, що саме з вини АТ «Універсал Банк» або його неправомірних дій було знято кошти з банківської карти [PERSON] , а твердження, що це не вона перераховувала кошти, а інша особа, шляхом таємного викрадення, не є підтвердженими доказами в матеріалах справи, тому ні представник, ні сам позивач не довели ті обставини, на які посилались, як на підставу своїх вимог, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed