Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором від 12.07.2023 року у розмірі 11292 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.07.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір (оферти) № 12.07.2023-100000504, на виконання якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 6000 грн. строком на 42 дні, на умовах строковості, поворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за узгодженою процентною ставкою за кожен день користування кредитом. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06.09.2023 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 11292 грн., з яких: 6000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5292 грн. - заборгованість за процентами. Ухвалою суду від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України не надходило. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі. Вказані документи відповідач отримав 10.04.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Зустрічного позову не пред`явив, заяв та клопотань від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. У зв`язку зі здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач порушив спір з приводу договірних правовідносин у сфері кредитування. В обґрунтування позовних вимог позивачем подано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) від 27.07.2023 року №27.07.2023-010000429 та заявку до нього, а також пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) від 12.07.2023 року № 12.07.2023-1000000504 та заявку до нього, укладених між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] ; довідку розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №27.07.2023-010000429, інформаційну довідку від 12.07.2023 року про проведення успішної тразакції на платіжну картку [NUMBER] *78. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з долучених в якості доказів до позовної заяви пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 27.07.2023 року №27.07.2023-010000429 та заявки до неї, а також пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 12.07.2023 року № 12.07.2023-1000000504 та заявки до неї, зазначені документи підписані одноразовим ідентифікатором від імені [PERSON] , хоча відповідачем позивач вказав [PERSON] . Відомості про те, що [PERSON] пройшов ідентифікацію та верифікацію особи підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписав договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~Закону України "Про електронну комерцію",\~Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги"\~та\~Закону України "Про платіжні послуги", належними, допустимими та достатніми доказами не доведено. Будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений і сумнівів у суду не викликав, в матеріалах справи відсутній. Документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Крім того, згідно наданих пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 27.07.2023 року №27.07.2023-010000429 та заявки до неї, а також пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 12.07.2023 року № 12.07.2023-1000000504 та заявки до неї, [PERSON] надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі 6000 грн. строком на 42 дні, в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом та вважається укладеним в день перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. Однак належних доказів на підтвердження факту надання кредиту (перерахування коштів) відповідачу [PERSON] матеріали справи не містять. Інформаційна довідка про успішну транзакцію не є належним доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки не відображає відомостей про особу одержувача коштів. Клопотань про витребування судом належних доказів про надходження коштів на картковий рахунок відповідача [PERSON] позивачем не заявлялося. Крім того, жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору, можливого погашення, чи внесення відповідачем сум на його погашення, дат такого внесення, їх перодичності тощо позивачем не надано. Позивачем на підтвердження заборгованості за кредитним договором №12.07.2023-100000504 від 12.07.2023 року подано лише довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, який датовано іншим числом, а саме від 27.07.2023 №27.07.2023-010000426, згідно з якою загальна заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" становить 11292 грн. Разом з тим, відсутній розрахунок з відповідним алгоритмом нарахування простроченої заборгованості, як за простроченою сумою кредиту, так і за процентами. Відсутність кредитного договору укладеного з [PERSON] , обгрунтованого розрахунку заборгованості за договором №12.07.2023-100000504, доказів надання грошових коштів у позику [PERSON] , а також первинних бухгалтерських документів, позбавляє суд можливості з`ясувати факт укладання договору та дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу\~статті 81 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Позивач ТОВ "Споживчий центр", який заявляє про право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , не надав належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже,\~дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 21.07.2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем [PERSON] та не надав обгрунтованого розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування ним кредитними коштами, проведення споживачем оплати (за наявності платежів) на погашення кредитної заборгованості, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Оскільки в задоволені позову відмовлено, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК Українисудові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed