Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

В листопаді 2023 року акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі\~АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом, в котрому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1001887704901 від 01.06.2021, яка становить 113\~222,13 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 01.06.2021між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , укладено договір № 1001887704901, за умовами якого останньому було видано кредит у розмірі 99\~900 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 17.01.2023 загальний розмір заборгованості перед банком складає 113222, 13 грн., яку позивач просив стягнути з [PERSON] . Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22 лютого 2024 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Андерс В.М. звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до пункту 5 розділу «Споживчий кредит договору заяви № 1001887704901 від 01.06.2021, укладеного між ним та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99 % та повернути Позивачу за зустрічним позовом раніше сплачених ним коштів в сумі 17\~922,06 грн.. Зустрічний позов мотивований тим, що у жодній умові вказаного кредитного договору не передбачено, які конкретно послуги або блага надає Банк Позичальнику за вказану комісію. Тому умови кредитного договору про комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка не передбачає надання послуги споживачу і не породжує у позичальника жодного права і отриманого блага за відповідну плату, не відповідає ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.\~11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді від 13 березня 2024 року відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. 22 квітня 2024 представником АТ «ПУМБ» подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій останній зазначив, що укладеним з відповідачем кредитним договором передбачено сплату комісії банку за обслуговування кредитної заборгованості, право кредитодавця на встановлення такої комісії передбачено\~ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», так відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Таким чином, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Також зазначила, що з огляду на виконані Банком послуги, надання яких підтверджується серед іншого і випискою по рахунку щодо зарахування коштів на рахунок Відповідача, списання коштів з рахунку для погашення заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів тощо, умова про встановлення комісії за такі послуги не є нікчемною чи такою, що суперечить вимогам законодавства, оскільки за змістом як постанов Верховного Суду так і ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» перелічені операції не є послугами, що надаються безоплатно, а відтак, і позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інформування клієнта про розмір та дату платежу, про залишок заборгованості не є послугами з розрахунково касового обслуговування чи послугами з зарахування, нарахування та перерахування грошових коштів, а відтак, останні можуть надаватись за плату комісію, на підставі домовленості сторін договору. Зазначає, що у разі визнання обґрунтованими судом доводів [PERSON] щодо нікчемності положень кредитного договору щодо зобов`язання з сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, то сплачені позичальником кошти, які були зараховані банком на погашення нарахованої комісії, підлягають не поверненню позичальнику, бо він і так залишається винен банку чимало боргу, а підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України. 01 травня 2025 представником відповідача за первісним позовом адвокатом Андерс В.М. подано до суду відповідь на відзив. В якому зазначила, незважаючи на посилання представника відповідача за зустрічним позовом на ч. 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі Закон №1734-VIII) яким передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту комісія не може стягуватись за послуги, які відповідно до діючого законодавства мають надаватись безкоштовно. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В пункті 5 розділу «Споживчий кредит» Договору-заяви №1001887704901 від 01.06.2021 року комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначена в розмірі 2,99 % від суми кредиту. Щомісячний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2987,01 грн, а розмір щомісячного ануїтетного платежу від 2774,6 до 2775,32 грн., тобто розмір комісії більше ніж розмір «тіла» кредиту і процентів за користування, а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) складає 107 532,36 грн., при загальній вартості кредиту 207447,58 грн. і «тіла» кредиту в сумі 99900 грн. Однак, встановивши у Договорі-заяві №1001887704901 від 01.06.2021 сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 % від суми кредиту, що складає 2987,01 грн щомісячно, банк не повідомив, які самі конкретні послуги за вказану плату надаються позичальнику та їх роздільну вартість, тому розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Позивач за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, відповідач за зустрічним позовом жодним чином не заперечив з приводу фактичних обставин, що свідчать про внесення позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в період з 31.03.2023 року по 11.12.2023 року вцілому 9000 гривень в рахунок погашення кредиту, чим фактично визнав той факт, що сума коштів сплачених первісним Відповідачем в погашення кредиту складає 21178.76 + 2000 + 5000 + 2000 = 30178,76 грн., а відповідно, розмір заборгованості по кредиту складає 99900 грн. 30178,76 грн. = 69 721,24 грн. З урахуванням того, що вказаний пункт 5 розділу договору «Споживчий кредит» укладеного 01.06.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , в частині щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,99 %, є недійсним в силу закону (нікчемним), отже до нього мають бути застосовані наслідки його недійсності у вигляді повернення сторонами отриманого за цим правочином саме в розумінні нікчемності пункту 5 розділу «Споживчий кредит», договору-заяви №1001887704901 укладеного між АТ «ПУМБ» та [PERSON] . Просили суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний Банк». Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судове засідання не прибув, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 01.06.2021 між АТ «ПУМБ» та був укладений кредитний договір № 1001887704901, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 99 900,00 грн., строком на 36 місяців, тобто по 01.06.2024 року, зі сплатою процентів 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%. 01.06.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, де останньому надана повна інформація щодо умов кредитування. Згідно платіжної інструкції № TR.49678388.173923.8810 від 01.06.2021 АТ «ПУМБ» здійснило перерахування отримувачу [PERSON] кредитних коштів за договором № 1001887704901 від 01.06.2021 в сумі 99 900 грн. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період 01.06.2021 вбачається, що кредитні кошти від АТ «ПУМБ» за вказаними вище кредитними договорами він отримував та користувався ними. Отже, АТ «ПУМБ» виконало свої зобов`язання перед позичальником, надавши йому кредити в обумовлених кредитними договорами розмірах. Однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав і не повернув кредит та платежі за користування кредитними коштами у визначений строк та розмірах, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до розрахунків позивача заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ »станом на 17.01.2023 за кредитним договором: № 1001887704901 від 01.06.2021 складає 113\~222,13 грн., з яких: 78\~721,24 грн. заборгованість за кредитом, 5,83 грн. заборгованість за процентами; 34\~495,06 грн. заборгованість за комісією. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, АТ «ПУМБ» 17.01.2023 на адресу боржника було направлено письмову вимогу (повідомлення) про повернення протягом 7 днів з моменту отримання листа кредитних коштів, процентів за користування кредитом, комісії банку в загальному розмірі 113\~222,13 грн., однак [PERSON] кошти не сплатив, відповіді банку не надав. Вирішуючи правомірність пред`явлених позивачем вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч.1 ст.598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ч.1 ст.599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст.ст.626, 627\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як зазначено у ч.1 ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору Згідно з ч.1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначено у ч.1 ст.1048 ЦК України, норми якої в силу ч.2 ст.1054\~ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст.1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір є двосторонньою угодою і має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит (певну грошову суму) та набуває право вимоги на повернення наданих грошових коштів і сплати процентів, а позичальник несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Тобто, кредитний договір є відплатним, тому позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. Відповідно до розрахунку наданого представником відповідача за первісним позовом та платіжних квитанцій які містяться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] в період з 31.03.2023 року по 11.12.2023 року було сплачено в рахунок погашення кредиту 9000 грн. з яких : 2000 грн відповідно до квитанції №3076-Е388-6335-K080 від 31.03.2023 року; 5000 грн. відповідно до квитанції №6948-12HB-8ЕОC-00КО від 04.12.2023 року; 2000 грн. відповідно до квитанції №C7PC-TA89-0TMМ-ХАP5 від 11.12.2023 року. Вказані докази свідчать про те, що фактично сума коштів сплачених первісним Відповідачем в погашення кредиту складає 21178.76 + 2000 + 5000 + 2000 = 30178,76 грн., а відповідно, розмір заборгованості по кредиту складає 99900 грн. - 30178,76 грн. - 69 721,24 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач за первісним позовом частково визнав такий позов в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом та процентами, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитними договорами, яка складається з тіла кредиту у сумі 69 721,24 грн. та заборгованості по процентам у сумі 5,83 грн.. Щодо вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості по комісії за кредитним договором № 1001887704901 від 01.06.2021, суд зазначає про таке. Частинами першою, другою\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини у сфері надання споживчих кредитів регулюються нормами\~Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,\~у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 роз`яснено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що пунктом 5 кредитного договору № 1001887704901 від 01.06.2021 та графіком платежів до нього передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99 %, що становить 2987,01 грн щомісяця. При цьому у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу за первісним позовом та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що АТ «ПУМБ» не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору № 1001887704901, то положення пункту 5 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов вказав Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст. 263 ЦПК України). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 34\~495,06 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 34\~495,06 грн по кредитному договору №1001887704901 від 01.06.2021. Водночас, як встановлено судом, відповідач за первісним позовом у межах виконання кредитного договору №1001887704901 від 01.06.2021 сплатив позивачу за первісним позовом 17\~922,06 грн, які останнім були безпідставно зараховані на погашення заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Ця обставина підтверджується копіями документів долучених до справи, в тому числі, копією виписки за особовим рахунком [NUMBER] . Заявляючи зустрічну позовну вимогу про застосування наслідків нікчемності правочину, [PERSON] просить стягнути з АТ «ПУМБ» сплачені [PERSON] кошти у розмірі 17\~922,06 грн., що були зараховані банком як погашення комісії. Водночас, враховуючи, що АТ«ПУМБ» звернулось до суду із вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі (стягнення боргу за кредитним договором),то з метою додержання принципу процесуальної економії та забезпечення відсутності необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, застосовуючи наслідки недійсності правочину, судом самостійно здійснюється перерахунок заборгованості за кредитним договором. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19, провадження №61-20093св19) суд касаційної інстанції зробив висновок, що сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Також у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22) суд зробив висновок, що оскільки відповідачем безпідставно здійснено зарахування сплачених позивачем сум у рахунок погашення комісії, тому слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Оскільки, як встановлено судом, умови, зокрема кредитного договору №1001887704901 від 01.06.2021 в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому суд дійшов висновку про необхідність зарахування, сплачених відповідачем коштів у сумі 17\~922,06 грн, що позивачем зараховані на сплату комісії, на погашення основної суми боргу (тіла кредиту), визначивши її у розмірі 51\~799,18 грн (69\~721,24 грн 17\~922,06 грн). Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості в розмірі 51\~805,01 грн, з яких: 51\~799,18 грн - заборгованість за кредитом, та 5,83 грн - заборгованість за процентами. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначені висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості та зустрічних позовних вимог\~\~ [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно дост.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Що стосується прохання позивача за первісним позовом, викладеного у п.2 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, то суд зазначає про таке. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд наводить наступний розрахунок (51\~805,01 х 100) : 113\~222,13 = 45,75%, тобто позов задоволено на 45,75 %. Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 2147,20 грн. х 45,75 % = 982 грн. 34 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 982 грн. 34 коп. судових витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial