Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

24 вересня 2024 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони мають спільну повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на повному утриманні позивача, потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання. Позивач вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину до закінчення навчання останнім, однак відповідач аліменти не сплачує. З викладених підстав позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд стягувати з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина сторін аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви до суду. 04 грудня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 24 вересня 2024 року № 2797/0/15-24 про зміну територіальної підсудності Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшли вищевказані матеріали цивільної справи, де здійснено автоматизований розподіл цієї цивільної справи, яку у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України передано для розгляду судді Авраменко А.М. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач відзив не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, позивач та третя особа направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні матері, що підтверджується копіями паспортів позивача та третьої особи по справі, копією свідоцтва про народження дитини сторін, витягом з реєстру територіальної громади №2024/010417478. Також судом встановлено, що станом на час подання даного позову до суду син сторін [PERSON] досяг повноліття та є студентом 1 курсу Донбаського аграрного фахового коледжу Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля, денної форми навчання, за рахунок державного фінансування, що підтверджується довідкою з місця навчання. Окрім того, як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, повнолітній [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання, а відповідач належним чином цього не здійснює, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Нормою ст.191 СК України в контексті положень ст.201 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх взаємозв`язку та сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі зазначених доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання сина/дочки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання повнолітні син/дочка зазвичай не мають самостійного і достатнього заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина/дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою/сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина/дочки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17, від 25 лютого 2020 року по справі №521/4397/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 20 травня 2020 року по справі №635/1139/17, від 17 червня 2020 року по справі №761/10510/17, від 04 серпня 2020 року по справі №489/100/18. Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом достеменно встановлено наявність у сторін спільного повнолітнього сина [PERSON] , який на момент подання позову та розгляду справи досяг повноліття і продовжує навчання за денною формою, у зв`язку із чим вочевидь потребує матеріальної допомоги своїх батьків. Разом з тим, коштів самої лише позивача для утримання спільного з відповідачем сина не вистачає, а тому є потреба в наданні утримання і з боку відповідача, який належної матеріальної допомоги не надає, хоча може надавати. Крім того, приймаючи до уваги відсутність в суду даних щодо наявності у відповідача настільки скрутного матеріального становища та/або настільки незадовільного стану здоров`я, який зумовлює непрацездатність відповідача та неможливість надання ним утримання своєму повнолітньому сину, а також відсутність доказів припинення права на аліменти на підставі ст.190 СК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved