Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

14.04.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Окнянської селищної ради, про визнання права на земельну частку (пай), площею 8.90 умовних кадастрових гектар, в межах земель колективної власності, колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна, які знаходяться на території колишньої Римарівської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області. Ухвалою суду від 15.04.2025 року задоволено заяву судді Чеботаренко О.Л. про самовідвід. 22.04.2025 року справу передано судді Бурдинюк О.С. Ухвалою від 23.04.2025 року відкрито провадження у справі. У обґрунтування вимог позивач зазначила, що 30.01.2002 року Римарівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області винесено рішення №164-ХХІІІ «Про згоду на передачу громадянам земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю», яким було вирішено звернутися з клопотанням до райдержадміністрації про затвердження проекту відведення та надання в натурі земельної частки (паю) у приватну власність громадянам України, які проживають на території сільської ради загальною площею 251,18 га, у тому числі 251,18 га ріллі із земель резервного фонду Римарівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та звернутися з клопотанням до Красноокнянського відділу земельних ресурсів про видачу працівникам СВК ім. Калініна, громадянам України, державні акти на право приватної власності на землю. Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення, позивач була включена в список із 33 громадян України, працівників СВК ім. Калініна на видачу державних актів на право приватної власності на землю. На підставі чого, 05 квітня 2002 року, Римарівською сільською радою було видано позивачу, державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД №015479, площею 6.61 га на землях Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, з 01 січня 2002 року, відповідно до п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час видачі державних актів на землю) повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. При цьому необхідно зазначити, що Римарівською сільською радою у рішенні №164-ХХІІІ від 30 січня 2002 року не ухвалювалося питання щодо видачі громадянам, державних актів, а лише було вирішено звернутися з клопотанням до райдержадміністрації та відділу земельних ресурсів відповідно про затвердження проекту відведення та надання в натурі земельної частки (паю) та про видачу державних актів. Таким чином, Римарівська сільська рада Красноокнянського району Одеської області, видавши позивачу державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД №015479, не лише вийшла за межі своїх повноважень, а й фактично без будь-якої відповідної підстави видала їй правовстановлюючий документ на землю. Таким чином, після 01 січня 2002 року у сільських рад не було повноважень ні щодо розпорядження землями поза межами населених пунктів, ні щодо видачі державних актів на право приватної власності на землю. Протягом понад 22 роки позивач безперешкодно розпоряджалася даною земельною ділянкою відповідно до зазначеного державного акту, передавала її у оренду і правомірність видачі вказаного державного акту ніким не оспорювалася. Однак, у 2023 році, у зв`язку зі змінами у законодавстві, а саме необхідністю присвоєння усім земельним ділянкам кадастрових номерів до 01.01.2025, виникла необхідність подальшого оформлення землі та присвоєння кадастрового номеру. З метою розробки проекту технічної документації землю позивач звернулася до землевпорядної організації. Після вивчення наданих документів позивачу повідомили, що це є неможливим, оскільки державний акт на землю виданий неповноважним органом та з порушенням діючого на момент видачі актів законодавства. 29 квітня 2024 року Красноокнянським районним судом Одеської області прийняте рішення по справі №506/292/24, яким задоволено заявлені позовні вимоги, визнано недійсним та скасовано, виданий 24 березня 2002 року Римарівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області на ім`я [PERSON] , [INFO] , державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД №015479, площею 6.61 га на землях колишньої Римарівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З метою отримання дозволу на виготовлення технічної оцінки на земельну частку (пай), позивач звернулась до Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області та надала для цього викопіювання бажаної земельної ділянки, однак документи було відразу повернуто і роз`яснено, що для отримання згаданого дозволу потрібно надати щодо даної землі сертифікат на право на земельну частку (пай) або державний акт на право приватної власності на землю, видані на її ім`я. З листа-відповіді №455240-25 від 27.02.2025, наданого відділом №6 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) зареєстрований не був. Наявний запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №015479 №8, який був виданий [PERSON] , на земельну ділянку площею 6,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області. Окрім цього, зазначено, що ані сертифікати, ані державні акти, не видаються вже дуже давно; отримати їх дублікати також не є можливим. Середній розмір земельної частки (паю), що виділявся членам колишнього КСП ім. Калініна склав 8,90 умовних кадастрових гектар. З вищевикладеного вбачається неможливість реалізації права на отримання земельної частки (паю), як колишньому члену КСП ім. Калініна, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права. Позивач повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволені позову наполягала, тому судове засідання проведено у відсутність позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, відзив не подав у зв`язку з чим судове засідання проведено у відсутність представника відповідача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Згідно архівного витягу № 08.5-06-02/60 від 19.02.2025 року, на загальних зборах членів КСП ім. Калиніна, 25.03.1996 року, після заслуховування заяви [PERSON] , її прийняли в члени КСП. /а.с.20/. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 22.09.1998 року, [PERSON] , [INFO] , прийнята в члени КСП ім. Калиніна 01.06.1996 року, а звільнена 06.04.2004 року /а.с.18-19/. Згідно розпорядження №348 від 19.12.1996 року та розрахунку вартості земельної частки (пай) та її розміру в умовних кадастрових гектарах, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 8,9 га /а.с.25-28/. Крім того, згідно архівного витягу № 08.5-06-02/62 від 19.02.2025 року, протоколом загальних зборів членів КСП ім. Калініна від 24.12.1996 року було затверджено список осіб що мають право отримати сертифікат. Загальна площа земельної ділянки з господарстві становить 8,9 га на одну особу /а.с.25/. Згідно додатку №1 до Державного акту №348 від 19.12.1996 року, списку громадян членів КСП, під номером 481 значиться [PERSON] /а.с.29-31/. Рішенням загальних зборів КСП ім. Калініна від 01.03.2000 року №1, в зв`язку з реорганізацією [PERSON] вивели з членів КСП. /а.с.32/. Крім того, згідно рішення №83-ХХІІІ від 22.09.2000 року вартість земельної частки (пай) становить 20875,70 грн. /а.с.33/. Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.05.2001 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с.17/. Крім того, згідно з копією рішення Римарівської сільської ради № 164-ХХІІІ від 30.01.2002 року про згоду на передачу громадянам земельних часток /паїв/ та видачу державних актів на право приватної власності на землю та списку доданого до нього, під № 33 є [PERSON] , серед працівників СВК ім. Калініна, на видачу державних актів на право приватної власності на землю /а.с.7- 10 /. На підставі рішення Римарівської сільської Ради народних депутатів Красноокнянського району Одеської області від 30.01.2002 року № 164-ХХІІІ, [PERSON] , видано державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД №015479 /а.с.11/. Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.04.2024 року по справі 506/292/24 року за позовом [PERSON] до Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, позов задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано виданий 05 квітня 2002 року Римарівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області на ім`я [PERSON] , Державний акт на право, приватної власності на землю серії П-ОД №015479 про право приватна власності на земельну ділянку, площею 6,61 га, яка розташована на території Римарівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 12-13/. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.02.2025 № 455/340-25, вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] ( [PERSON] / [PERSON] не зареєстрований, наявний запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №015479 №8, який був виданий [PERSON] , на земельну ділянку площею 6,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області (Римарівської сільської ради Красноокнянського району). Окрім цього, зазначено, що ані сертифікати на право на земельну частку (пай), ані державні акти на право власності на землю, не видаються вже дуже давно; отримати їх дублікати також не є можливим /а.с. 15-16/. Згідно архівного витягу № 08.5-06-02/62 від 19.02.2025 року, протоколом загальних зборів членів КСП ім. Калініна від 24.12.1996 року було затверджено список осіб що мають право отримати сертифікат. Загальна площа земельної ділянки з господарстві становить 8,9 га на одну особу. /а.с.25/. З 01 січня 2002 року\~відповідно до п.12 розділу\~Х\~Перехідних положень\~Земельного кодексу України\~/в редакції, що діяла на час видачі державного акту на землю/ повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. При цьому суд звертає увагу, що Римарівською сільською радою рішенням №164\~-ХХІІІ від 30 січня 2002 року не ухвалювалося питання щодо видачі громадянам, в тому числі і позивачу, державних\~актів, а лише було вирішено звернутися з клопотанням\~до райдержадміністрацією та відділу земельних ресурсів відповідно про затвердження\~проекту\~відведення та\~надання в натурі\~земельної частки / паю/\~та про видачу державних актів. Таким чином, Римарівська сільська рада Красноокнянського району Одеської області, видавши позивачу оспорюваний державний акт, не лише вийшла за межі своїх\~повноважень, а й фактично без будь-якої відповідної підстави видала позивачу правовстановлюючий документ. Статтями\~116,\~118 ЗК України\~/в редакції, що діяла на час видачі державного акту на землю/ визначено підстави й порядок набуття громадянами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видавався на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, статтями\~116\~,\~118\~ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, яка відповідно до ч. 1 ст.360-7\~ЦПК України,\~є обов`язковою для всіх судів України. Відповідно до\~ст.152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та ін. Відповідно до\~ст.202 ЦК України, передача у приватну власність земельних ділянок та видача державних актів на землю є правочином. Статтею 126 Земельного кодексу України\~(чинною на момент\~видачі державного акту) та п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої\~наказом державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43\~(яка була чинною на момент видачі державного акту) передбачалося, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видавався на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Враховуючи, що рішенням Римарівської сільської ради взагалі не вирішувалося питання про передачу у власність позивачу земельної ділянки, державний акт виданий з порушенням норм чинного законодавства та з порушенням порядку його складання, а наявність вказаного державного акту перешкоджає позивачу у реалізації її права на отримання земельної частки (паю) у відповідності із встановленим законодавством порядком, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання державного акту недійсним та його скасування підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акту. Частиною 2 та п. «б» ч. З ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування, а безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Відповідно до ст.152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, суд вважає позов обгрунтованим.

Outcome: approved