Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач - АТ «Сенс-Банк» звернувся до Південного районного суду міста Кам`янського із позовною заявою до відповідача -\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 11.10.2018 року між відповідачем та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої відповідач отримав можливість користуватися кредитними коштами на своєму рахунку, яку в подальшому активно реалізовував. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, у нього утворилася заборгованість в сумі 47289,30 грн., яка складається, із: 36900,960 грн. простроченого тіла кредиту, 6635,33 грн. заборгованості по відсоткам, 3600,00 грн. штрафу та 153,01 овердрафту (несанкціонована заборгованість). Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4312,21 грн. Ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 05.05.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалу з додатками надіслано відповідачеві на адресу його реєстрації, встановлену у відповідності до ст.187 ЦПК України. Представник позивача додав до позовної заяви клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а в разі виклику сторін, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача 08.05.2025р. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 11.10.2018р. строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилається на те, що позивач не зазначає у позові яку саме суму кредитних коштів отримав відповідач. Натомість рішенням Баглійського районного суду від 26.10.2020р. встановлено, що [PERSON] отримав від АТ «Альфа-Банк» кредитну картку з кредитним лімітом у 8000,00 грн., отже тіло кредиту по спірному договору складає 8000,00 грн., а не 36900,96 грн. Крім того, жодним з підписаних відповідачем документів нарахування овердрафту та комісію РКО не передбачено і сторонами не узгоджено, а тому сплачені відповідачем грошові кошти 23549,24 грн. в якості овердрафту та 19230,05 грн. в якості комісії РКО мають бути спрямовані на погашення заборгованості. А враховуючи те, що відповідачем вже сплачено, з урахуванням вказаних вище безпідставно нарахованих сум, 42779,29 грн., що майже повністю перекриває суму заборгованості у розмірі 47289,30 грн., залишок заборгованості відповідача складає 4510,01 грн., від якої слід відняти овердрафт у сумі 153,01. Також представник відповідач посилається на те, що карту відповідачеві було видано 11.10.2018р. зі строком дії 3 роки, а тому строк позовної давності розпочався 11.10.2021р. та скінчився 11.10.2024р., що є самостійною підставою для відмови у позові. Позивач своїм правом на подання заперечень щодо відзиву на позов не скористався. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, судом встановлено наступне. 11.10.2018р. [PERSON] (далі - відповідач) шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (Угоду), яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», на наступних умовах. Відповідач запропонував відкрити йому поточний рахунок з електроснним засобом у гривні, з випуском міжнародної платіжної карти строком дії 3 роки, з лімітом кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою 26% та сплатою обов`язкового мінімального платежу у розмірі 5% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. Вказану пропозицію акцептовано АТ «Альфа-Банк», який в подальшому було перейменовано на АТ «Сенс-Банк» (далі позивач). Також відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту та Анкету заяву, в яких сторони узгодили інші істотні умови кредитного договору, зокрема: суму кредиту 16950,00 грн.; строк кредитування, який становить 12 місяців з можливістю пролонгації дії кредитної лінії на новий строк, за умови дотримання клієнтом умов Договору. Як вказує позивач, банком були виконані взяті на себе зобов`язання за вказаною угодою в повному обсязі, а саме надано відповідачеві у розпорядження кредитні кошти, якими останній активно користувався, на підтвердження чого надав виписку по рахунку. Як вбачається з доданих до позовної заяви виписки з рахунка відповідача за період з 12.10.2018р. по 14.12.2020р. в розділі «Внутрішньобанківські операції за рахунком» (арк.с.12-14), 12.10.2018р. було збільшено кредитний ліміт до 16950,00 грн. (очевидно, що у відповідності до умов згаданої вище угоди), а в подальшому, з 31.10.2018р., почалися нарахування процентів за кредит, нарахування процентів за несанкціонований овердрафт, нарахування комісії за РКО, списання процентів за овердрафт, погашення кредиту, поповнення рахунку, нарахування штрафів тощо. Жодних відомостей та даних про використання відповідачем кредитних коштів у вказаному вказаний розділ виписки не містить. Як вбачається з виписки з рахунка відповідача за період з 12.10.2018р. по 14.12.2020р. в розділі «Фінансові трансакції за рахунком» (номер карти World Debit Mastercard Serhey [NUMBER] ) (арк.с.14), мають місце наступні операції: 17.10.2018р. переказ коштів з картки на картку у сумі 2852,00 грн., у сумі 3540,00 грн., у сумі 803,69 грн., у сумі 2000,00 грн., у сумі 1213,00 грн. та 4000,00 грн.; 18.10.2018р. переказ коштів з картки на картку у сумі 1888,00 грн. та у сумі 650,00 грн.; 11.11.2018р. зняття готівки в банкоматі у сумі 800,00 грн.; 03.12.2018р. зарахування переказу за картки на картку у сумі 700,00 грн.; 05.12.2018р. зарахування переказу за картки на картку у сумі 1000,00 грн., покупка у сумі 55,65 грн.; 08.12.2018р. покупка у сумі 233,00 грн. та у сумі 460,54 грн.; 01.01.2019р. зарахування переказу за картки на картку у сумі 1500,00 грн.; 02.02.2019р. поповнення через банкомат у сумі 1050,00 грн. (-15 грн. комісія за поповнення в банкоматі); 09.02.2019р. переказ з картки на картку у сумі 1208,92 грн. та зарахування переказу з картки на картку у сумі 207,00 грн. Всього з даної карти було використано 19704,80 грн. та поповнено її на 4443,00 грн. (з урахуванням утриманої комісії за поповнення), отже не повернутий залишок складає 15261,00 грн. Крім того, в цьому ж розділі відображено операції за номером карти World Debit Mastercard Serhey Kalabkyn * [NUMBER] , а саме: 21.02.2019р. переказ з картки на картку у сумі 762,50 грн. та покупка у сумі 29,10 грн.; 22.02.2019р. покупка у сумі 18,00 грн.; 03.03.2019р. зняття готівки в банкоматі у сумі 30,00 грн та 40,00 грн.; 04.05.2019р. зарахування переказу з картки на картку у сумі 950,00 грн. Всього з даної карти було використано 849,60 грн. та поповнено її на 950,00 грн., отже повернуто більше ніж отримано на суму 100,40 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом (арк.с.15), наданого позивачем, станом на 14.12.2020р. з суми кредитного ліміту у 16950,00 грн. відповідачем використано шляхом зняття коштів з рахунку: у період 12.10.2018р. - 25.11.2018р. у сумі 17746,69 грн. (внесено на рахунок 880,00 грн.); у період 26.11.2018р. 25.12.2018р. у сумі 749,19 грн. (внесено на рахунок 1965,00 грн.); у період 26.12.2018р. 25.01.2019р. внесено на рахунок 1500,00 грн.; у період 26.01.2019р. 25.02.2019р. у сумі 2018,22 грн. (внесено на рахунок 3087,00 грн.); у період 26.02.2019р. 25.03.2019р. у сумі 40 грн.; у період з 26.03.2019р. 25.04.2019р. внесено на рахунок 1990,00 грн. та у період 26.04.2019р. по 25.05.2019р. внесено на рахунок 950,00 грн. Отже, за розрахунком позивача всього відповідачем використано 20554,10 грн., не повернутий відповідачем залишок складає 10182,10 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, між сторонами було укладено кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав від позивача кредитні кошти та зобов`язався повернути їх в строк до 16.12.2026 р. рівними частинами по 2272,82 грн. кожного місяця (з урахуванням процентів за користування кредитом). Частиною першою\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно ч. 1 ст.625\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами\~ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.1-2\~ст.13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вказує позивач в обгрунтування позовних вимог, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, зокрема, за простроченим тілом кредиту у сумі 36900,960 грн. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.77\~ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи .\~Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст.79-80 ЦПК України). З наданих позивачем доказів, які можна вважати достатніми та достовірними (виписки з рахунка відповідача за період з 12.10.2018р. по 14.12.2020р.), вбачається, що відповідач отримав 20554,40 грн. кредитних коштів, повернув 5393,00 грн. та таким чином залишок не повернутих коштів складає 15611,00 грн. Будь-яких інших доказів на підтвердження використання відповідачем кредитних коштів в межах укладеного між сторонами договору суду надано не було. Відповідачем також не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення ним отриманих кредитних коштів у більшому розмірі, ніж вбачається з матеріалів справи. Таким чином, суд вважає обгрунтованою суму боргу відповідача по тілу кредиту станом на 14.12.2020р. у розмірі 15611,00 грн. \~ \~ \~ \~Також суд вважає обгрунтованим нарахування позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами, виходячи з встановленої сторонами фіксованої ставки у розмірі 26%, за період з 12.10.2018р. по 26.11.2020р. у сумі 6635,33 грн., оскільки останній користувався кредитними коштами та має сплатити за це відповідні відсотки. \~ \~ \~ \~\~Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту в повному обсзяі та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. \~ \~ \~ \~У зв`язку з порушенням відповідачем належного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за його використання, позивач просить стягнути з нього штраф у розмірі 3600,00 грн. за період 26.06.2019р. по 26.11.2020р. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту (розділ 6 «Додаткова інформація), наслідки прострочення виконання зобов`язання або його невиконання у вигляді пені відсутні, однак сторонами визначено розмір штрафу за прострочення внесення суми мінімального платежу (5% від суми кредиту, але не менше 50,00 грн.), який нараховується одноразово, за кожний факт виникнення прострочки у сумі: 100 грн. в день виникнення прострочки та 300,00 грн. в разі якщо сума простроченої заборгованості не погашена протягом 5 робочих днів. Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що останній неодноразово та систематичнопорушив строк внесення мінімального платежу за кредитним договором на строки, що перевищують 5 робочих днів, тому позивачем правомірно нараховано штраф за порушення даного зобов`язання у сумі 3600,00 грн. Що стосується позовних вимог в частині нарахування 153,01 грн. овердрафту (несанкціонована заборгованість), суд зауважує, що позивач жодним чином не обгрунтував, а матеріалами справи не підтверджується факту погодження сторонами можливості відповідача користування овердрафтом та реалізації ним такої можливості, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає обгрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині стягнення боргу по тілу кредиту в сумі 15611,00 грн., процентів за користування відповідачем кредитними коштами у сумі 6635,33 грн. та штраф за порушення зобов`язання з вчасної сплати мінімального платежу по кредиту у сумі 3600,00 грн. Що стосується заперечень відповідача, мотивованих тим, що карту відповідачеві було видано 11.10.2018р. зі строком дії 3 роки, а тому строк позовної давності розпочався 11.10.2021р. та скінчився 11.10.2024р., що є самостійною підставою для відмови у позові, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3-4 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту (розділ 2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача»), строк кредитування становить 12 місяців з 11.10.2018р., з можливістю пролонгації, за умови дотримання відповідачем умов договору. З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження пролонгації строку кредитного договору, моментом його закінчення є 11.10.2021р. Отже, з наступного дня розпочав свій перебіг строк позовної давності для позивача, а з даним позовом позивач звернувся 30.04.2025р. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-ІХ від 30 березня 2020 року). Тлумачення зазначених норм свідчить про те, що запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначенихстаттею 257 ЦК України. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставіпостанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.Постановою КМУ від 27.06.2023 року карантин було скасовано з 01.07.2023 року. Таким чином, в період з 12.03.2020року по 01.07.2023 року було зупинено всі строки позовної давності на підставі п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено. Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженогоЗаконом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Відповідно доЗакону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українибуло доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії». Відповідно до п.19 «Прикінцеві та перехідні положення`ЦК України(в редакції Закону України«Про внесеннязмін доЦивільного кодексуУкраїни щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому здійснена законодавцем прив`язка продовження строків позовної давності та зупинення їх перебігу до строку дії карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо). За таких обставин, строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки його перебіг зупинений на підставі наведених вище норм закону. Суд також відхиляє заперечення відповідача, мотивовані тим, що рішенням Баглійського районного суду від 26.10.2020р. встановлено, що [PERSON] отримав від АТ «Альфа-Банк» кредитну картку з кредитним лімітом у 8000,00 грн., отже тіло кредиту по спірному договору складає 8000,00 грн., а не 36900,96 грн., оскільки по-перше, надані на підтвердження цього докази не можуть вважати належними, достатніми та допустимими, оскільки не містять інформації про сторін по вказаній справі; по-друге, предметом розгляду наведеної справи було не стягнення боргу за кредитом з визначенням його розміру, а визнання кредитного договору недійсним. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4312,21 грн. (із розрахунку: 375,00 грн. + 225,00 грн. + 47289,30 (сума позову) х 7,85%, в обгрунтування чого надав укладений між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс» договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025р. щодо вчинення дій по стягненню на користь позивача вказаною юридичною фірмою заборгованості з його боржників. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial