Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

26 березня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Шумру І.В., засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду з позовом у якому просив встановити факт родинних відносин з його тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за ним право власності на дві земельні ділянки в порядку спадкування після смерті своєї тітки. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що [INFO] померла його тітка [PERSON] . Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки, посвідчені Державними актами на право власності на земельну ділянку РВ № 017448 та РВ № 022459. Він є племінником [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті, оскільки постійно проживав разом із нею та не заявив про відмову від спадщини. У нотаріуса не має можливості оформити спадщину, оскільки існують розбіжності у документах, які підтверджують факт родинних відносин з його померлою тіткою [PERSON] , втратою оригіналів правовстановлюючих документів та відсутністю доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За захистом своїх спадкових справ звернувся до суду. Згідно письмової заяви від 20 травня 2025 року представник позивача просить розглядати справу без їхньої участі. Зарічненська селищна рада подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши надані докази, суд уважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та його тіткою [PERSON] , стверджується наявними у справі письмовими доказами. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2023 року у справі № 5611005/23, яке набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю позивача у цій справі [PERSON] . З досліджених копій свідоцтв про народження матері та тітки позивача [NUMBER] від 07 серпня 1978 року та [NUMBER] від 04 вересня 1978 року відповідно, вбачається, що їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] , при цьому по батькові матір позивача записана [PERSON] , як і батька [PERSON] , а тітка записана [PERSON] , як і батька [PERSON] (а.с.15-16). З довідки Зарічненської селищної ради № 524 від 26 лютого 2025 року видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] були рідними сестрами (а.с.20). Враховуючи, що досліджені документи узгоджуються між собою у логічному та хронологічному порядку, суд дійшов до переконання, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною тіткою позивача [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,5013 га кадастровий номер 5622280401:11:000:0271 для ведення особистого селянського господарства, що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії РВ № 017448 (а.с.11) та земельну ділянку площею 0,8133 га кадастровий номер 5622280401:08:000:0258 для ведення особистого селянського господарства, що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії РВ № 022459 (а.с.12). У цих державних актах по батькові тітка позивача записана [PERSON] . З довідки Зарічненської селищної ради від 10 березня 2025 року № 599 вбачається, що [PERSON] постійно користується земельними ділянками відповідно до державних актів серії РВ № 017448 та РВ № 022459 своєї тітки [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.18), що у свою чергу підтверджує факт належності цих земельних ділянок для [PERSON] . На переконання суду такі розбіжності у написанні по батькові тітки позивача [PERSON] є опискою, та не впливає на обсяг прав на земельні ділянки набутих нею при житті. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 80182258 від 20 лютого 2025 року (а.с.10) та листа Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області від 09 травня 2025 року № 397/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.10). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її племінник [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовився від неї, що беззаперечно стверджується довідкою Зарічненської селищної ради від 25 березня 2025 року № 682 (а.с.22). Позивач [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги спадкоємців за законом (ст. 1265 ЦК України). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено. Письмовим роз`ясненням № 128/01-16 приватний нотаріус Вараського районного нотаріального округу рівненської області Рибовалова О.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини, та не підтверджено факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.62). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На даний час Законами України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» видача державних актів на право власності на земельну ділянку не передбачена. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивач має право на спадщину за законом після смерті своєї тітки [PERSON] , однак не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом у зв`язку, а тому суд приходить до висновку про те, що порушене право позивача слід захистити у визначений ним спосіб.

Outcome: approved