Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник відповідача Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надав відзив на позов, зазначивши, що на його думку не існує перешкод для оформлення позивачем спадщини в нотаріальному порядку, у зв`язку із чим звернення позивача із позовом до суду є безпідставним, оскільки спірне питання може бути вирішено у позасудовому порядку. З урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Представник позивача [PERSON] надала відповідь на позов, зазначивши, що позивач немає іншого способу отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав. На даний час є винесеною постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вона не оскаржувалась позивачем, оскільки звернення із такою вимогою не приведе до відновлення порушеного права або інтересу позивача і в даному випадку ефективним способом захисту такого права є саме звернення позивача із відповідним позовом до суду. З урахуванням доводів, викладених у позові та у відповіді на відзив відповідача, представник позивача на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія державного акту серії ОД №060117 від 19.01.2005р. на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 2,94 га, розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2023р.; копія витягу від 01.07.2023р. із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок; копія заповіту [PERSON] від 24.05.2018р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.02.2019р. (реєстрація заповіту); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2024р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 03.04.2025р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 02.04.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі був призначений [PERSON] спадкоємцем за заповітом. За життя [PERSON] належало наступне майно: земельні ділянки загальною площею 2,94 га із кадастровими номерами 5124183600:01:001:0231, 5124183600:01:005:0189, розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ОД №060117 від 19.01.2005р. на право власності на земельну ділянку. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 24.05.2018р. склав заповіт на ім`я позивача, [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звернувся, інших спадкоємців у [PERSON] не було. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача, оформити спадщину було б неможливо у зв`язку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю [PERSON] позивач мешкав разом із ним, доглядав за ним. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки, про що 28.08.2024р. нотаріусом було\~ винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи (оригінали) позивач надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином,\~ позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою\~ не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, він спільно мешкав разом із спадкодавцем до його смерті. Як зазначив позивач, після смерті [PERSON] у нього був відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючого документу на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Факт спільного мешкання позивача із [PERSON] на день смерті останнього підтверджується доводами позивача, викладеними у позові, а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] у письмових поясненнях зазначила, що позивач є її рідним братом, з 2014р. в його родині мешкав [PERSON] , брат доглядав за ним, утримував його, [PERSON] на ім`я брата склав заповіт, похованням [PERSON] займався позивач. Свідок [PERSON] зазначила, що позивач є її знайомим, але вона знала також і [PERSON] , який був одинокою людиною і за пропозицією позивача перейшов мешкати до нього. [PERSON] доглядав за [PERSON] , піклувався про нього, а той залишив на його ім`я заповіт. Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він постійно проживав разом\~ із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved