Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власноті на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на те, що в 2007 році він вселився за згодою володільця в житловий будинок, розташований по [ADDRESS] ,який належав [PERSON] , однак правовстановлюючих документів на будинок не було.. Починаючи з 2007р. позивач постійно проживає в даному житловому будинку , відкрито ним володіє та користується.. Відповідно до довідки Маринівського старостинського округу, довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна та акту обстеження щодо проживаючих у будинку, відомостей щодо права власності на спірний житловий будинок у реєстрах не має. Оформити право власності на вказаний житловий будинок позивач не має можливості ,так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на даний будинок. Враховуючи , що в адміністративному порядку позивач не може оформити право власності на будинок, яким відкрито володіє з 2007р., він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок за набувальною давністю.. Позивач у судове засідання не з`явився, від представника адвоката Бороденко Р.В. надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області у судове засідання надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] починаючи з 2007р., що підтверджується Актом обстеження від 22.08.2024 щодо виявлення проживаючих в будинку [ADDRESS] ,складеного депутатом Доманівської селищної ради в присутності 2 сусідів. Відповідно до довідки виконавчого комітету -4 Доманівської селищної ради ,виданої 27.01..2025 на підставі книг погосподарського обліку за 2006-2025 рр, вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] на балансі не перебуває. З 2007 без реєстрації у вказаному будинку проживає [PERSON] згідно книг погосподарського обліку за період 2006-2010, книга 15; 2011-2015, книга 13; 2016-2020, книга 13, 2021-2025, книга 12. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухомий об"єкт, розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Відповідно до довідки Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області № 105 від 25.01.05р.( наявної в матеріалах спадкової справи) [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] та постійно проживав з 1943р. до дня смерті [INFO] . Спадкоємець померлого- син [PERSON] проживав за тією ж адресою з 1971р. по день видачі довідки. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, що наявне у копії спадкової справи , витребуваної ухвалою суду , [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину у виді житлового будинку [ADDRESS] , жодній особі не видавалося. Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком по [ADDRESS] , починаючи з 2007року , тобто більше 15 років. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зважаючи на доведеність позивачем факту добросовісності, відкритості та безперервності володіння нерухомим майном більше п"ятнадцяти років, відсутність заперечення з цього приводу органу місцевого самоврядування, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю .

Outcome: approved