Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 червня 2024 року звернувся до Ленінського районного суду м.Полтави із позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди, у якому прохає стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 33\~000,39 грн, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. у справі № 440/14383/23 та з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13), рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2020 року у справі «Andreyev v. Russia» (заява № 28852/06); від 28 січня 2020 року у справі «Yunusova v. Russia» (заява № 5489/10); від 04 лютого 2020 року у справі «Shibayeva v. Russia» (закон № 13813/06); від 10 березня 2020 року у справі «Indayeva and Sultanov v. Russia» (заяви № 58821/08 та 18360/13); від 16 січня 2020 року у справі «Sinadinovska v. North Macedonia» (заява № 27881/06); від 11 лютого 2020 року у справі «Shmatova and others v. Russia» (заява № 36539/08); від 20 лютого 2020 року «Livancic and others v. Bosnia and Herzegovina» (заява № 15313/15); від 20 лютого 2020 року у справі «Vucenovic and Malkoc v. Bosnia and Herzegovina» (заяви № 17760/16 та 57495/17); 20 лютого 2020 року у справі «Pramenkovic and others v. Bosnia and Herzegovina» (заяви № 44114/16 та № 47031/16); від 05 березня 2020 року у справі «Kladnicanin v. Serbia» (заява № 137/10); від 2 липня 2020 року у справі «Dmytrenko and Bezdorozhniy v. Ukraine» (заяви № 59552/11 та № 7096/12), а також від 8 жовтня 2020 року у справі «Gogic v. Croatia» (заява № 1605/14). Також просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень з урахуванням порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 першого Протоколу до Конвенції (захист права власності), рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2020 року у справі «Andreyev v. Russia» (заява № 28852/06); від 28 січня 2020 року у справі «Yunusova v. Russia» (заява № 5489/10); від 04 лютого 2020 року у справі «Shibayeva v. Russia» (закон № 13813/06); від 10 березня 2020 року у справі «Indayeva and Sultanov v. Russia» (заяви № 58821/08 та 18360/13); від 16 січня 2020 року у справі «Sinadinovska v. North Macedonia» (заява № 27881/06); від 11 лютого 2020 року у справі «Shmatova and others v. Russia» (заява № 36539/08); від 20 лютого 2020 року «Livancic and others v. Bosnia and Herzegovina» (заява № 15313/15); від 20 лютого 2020 року у справі «Vucenovic and Malkoc v. Bosnia and Herzegovina» (заяви № 17760/16 та 57495/17); 20 лютого 2020 року у справі «Pramenkovic and others v. Bosnia and Herzegovina» (заяви № 44114/16 та № 47031/16); від 05 березня 2020 року у справі «Kladnicanin v. Serbia» (заява № 137/10); від 2 липня 2020 року у справі «Dmytrenko and Bezdorozhniy v. Ukraine» (заяви № 59552/11 та № 7096/12), а також від 8 жовтня 2020 року у справі «Gogic v. Croatia» (заява № 1605/14), рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13), рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) та з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23. Позов обгрунтований тим, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33\~000,39 грн. За наслідками судового оскарження вказаної вище бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23 зобов`язано ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. 22.05.2023 на виконання судового рішення, Головне управління Національної поліції в Полтавській області провело виплату позивачу недоплачених коштів в загальній сумі 176,34 грн. Суд першої інстанції зазначив, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому, за висновками суду першої інстанції, право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за шість місяців до дати остаточного розрахунку, враховуючи редакцію ст. 117 КЗпП України чинну на час проведення відповідачем повного розрахунку, в сумі 229, 74 грн. Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність у позивача права на середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 229,74, не врахував, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Позивача звільнено зі служби в поліції з 03.08.2016, тобто останніми двома календарними місяцями, що передували звільненню є червень, липень 2016 р. \~ \~ \~ \~ Оскільки моральної шкоди позивачу було завдано, як працівнику Головного управління Національної поліції в Полтавській області внаслідок не виплати належних сум, а не як фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, саме Головне управління Національної поліції в Полтавській області має нести відповідальність за пред`явленим позовом. Моральна шкода обумовлюється тим, що позивач зазнав страждань, коли дізнався про порушення його прав з постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23, відчував переживання з приводу розуміння незаконності дій відповідача та вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення трудових прав позивача доведено, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23, а отже позивачу безумовно було завдано моральної шкоди та через неправомірні дії відповідача позивач зазнав душевних страждань, повинен був захищати свої порушені права у суді, що також негативно вплинуло на його душевний та емоційний стан. У свою чергу, періодом затримки належних позивачу сум при звільненні є 03.08.2016 по 22.05.2023, але не більше як за шість місяців, тобто 183 календарні дні. Загальна сума грошового забезпечення [PERSON] за останні два місяці проходження служби становить 11 000 грн. (червень 2016 року - 5500 грн.; липень 2016 року - 5500 грн.), середньоденна заробітна плата становить 180, 33 грн. (11 000 грн./61 день), що підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 08.05.2024 № 708/115/29/01-2024. Таким чином, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 180,33 грн/день за 183 дні становить 33 000, 39 грн. У свою чергу наказом ГУНП в Полтавській області № 233 о/с від 29.07.2016 Позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу). Станом на 14.06.2024 повного розрахунку при звільненні з [PERSON] не проведено, що відкрито суперечить закону. [PERSON] також прохає стягнути моральну шкоду, яку обґрунтовує душевними стражданнями у зв`язку з не проведенням повного розрахунку станом на 14.06.2024 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23 та тим, що станом на 14.06.2024р. жодна посадова особа Головного управління Національної поліції в Полтавській області, не притягнута до відповідальності за грубе порушення прав та інтересів позивача з урахуванням грубих порушень норм чинного законодавства, що підтверджено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23; душевними стражданнями у зв`язку з підготовкою самостійно матеріалів до суду та відстоюванням своїх порушених прав та інтересів у суді. Заподіяну моральну шкоду у системних протиправних дій зі сторони Держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області [PERSON] оцінює у розмірі 1 000000 (один мільйон) гривень, адже ним перенесені над людські психо-емоційного навантаження, стреси, хвилювання та розчарування у зв`язку з відсутністю національного захисту, що є прямим порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач оцінює в сумі 33\~000,39 грн. Вказані обставини стали підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17 червня 2024 року, справа №553/1939/24, позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди передано за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди в порядку спрощеного позовного провадження. 31 липня 2024 року до суду надійшов відзив від представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Пуніної Л.В., у якому прохають відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилаються на те, що посадовими особами ГУ НП в Полтавській області своєчасно вжито заходів, спрямованих на якнайшвидше виконання судового рішення, шляхом подання заяви про виділення додаткового фінансування до Національної поліції України. Одразу після надходження фінансування з НПУ зазначені кошти були перераховані на картковий рахунок [PERSON] платіжною інструкцією № 1868 від 22.07.2024 за мінусом утримання податків. Отже наразі рішення суду у справі № 440/14383/23 виконано у повному обсязі. Позивачем не надано доказів на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи ГУ НП в Полтавській області, та доказів спричинення йому такої шкоди, які б перебували у причинному зв`язку. Вважають, що сам факт прийняття постанови Другим апеляційним адміністративним судом, яким було стягнуто на користь [PERSON] 33000,39 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не є доказом заподіяння йому матеріальної і моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.10.2024 року постановлено визнати явку позивача [PERSON] обов`язковою. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди залишено без розгляду. Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2025 року ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2024 року скасовано. Цивільну справу за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає задовольнити. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без їх участі. У задоволенні позовних вимог прохають відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, дійшов наступних висновків. Встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23 залишено без задоволення апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Також, рішення\~Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 по справі № 440/14383/23 - змінено, викладено абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33\~000,39 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень\~Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ\~та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. З метою виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024 у справі № 440/14383/23 відповідачем до Національної поліції України 27.05.2024 року подано заявку для виділення додаткового фінансування у зв`язку з відсутністю на рахунку ГУНП в Полтавській області коштів за кодом економічної класифікації видатків 2800.199.2 «Виконання судових рішень, інші видатки», тобто посадовими особами ГУНП в Полтавській області своєчасно ужито заходи, спрямовані на якнайшвидше виконання судового рішення, шляхом подання заяви для виділення додаткового фінансування до Національної поліції України. Після надходження фінансування з НПУ, зазначені кошти були перераховані на картковий рахунок [PERSON] платіжною інструкцією № 1868 від 22.07.2024 з відрахуванням утриманих податків. Отже, наразі рішення суду у справі № 440/14383/23 виконано в повному обсязі. У своєму позові [PERSON] зазначає про те, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність у позивача права на виплату середнього розміру грошовеого забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 229,74, не врахував, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. Позивача було звільнено зі служби в поліції з 03.08.2016, тобто останніми двома календарними місяцями, що передували звільненню є червень, липень 2016 р. [PERSON] зазначає, що у зв`язку із допущеними, з боку ГУ НП в Полтавській області, протиправними діями у відношенні до позивача та не виплату коштів, позивач поніс моральні страждання. Оскільки моральної шкоди позивачу було завдано, як працівнику Головного управління Національної поліції в Полтавській області внаслідок не виплати належних сум, а не як фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, позивач зазначає, що саме Головне управління Національної поліції в Полтавській області має нести відповідальність за пред`явленим позовом. Моральна шкода обумовлюється тим, що позивач зазнав страждань, коли дізнався про порушення його прав з постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23, відчував переживання з приводу розуміння незаконності дій відповідача та вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав. Так, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підтвердження порушення своїх трудових прав позивач посилається, як на доказ, винесення саме постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23. [PERSON] зазначає, що йому було завдано моральної шкоди та через неправомірні дії відповідача, позивач зазнав душевних страждань, повинен був захищати свої порушені права у суді, що також негативно вплинуло на його душевний та емоційний стан. Позивач прохає стягнути моральну шкоду, яку обґрунтовує душевними стражданнями у зв`язку з не проведенням повного розрахунку станом на 14.06.2024 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23 та тим, що станом на 14.06.2024р. жодна посадова особа Головного управління Національної поліції в Полтавській області, не притягнута до відповідальності за грубе порушення прав та інтересів позивача з урахуванням грубих порушень норм чинного законодавства, що підтверджено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23; душевними стражданнями у зв`язку з підготовкою самостійно матеріалів до суду та відстоюванням своїх порушених прав та інтересів у суді і таку моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 1 000000 (один мільйон) гривень. За змістом статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч. 1ст.\~1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174\~ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей1167,1174 ЦК України, Відповідно до ст.2\~ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно зі ст.80\~ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно з ч.2 ст.48\~ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В силу вимог ч.3 ст.58\~ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Статтею 19\~Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а статтею 56 закріплено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.\~1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У той же час ст.ст.\~1173,1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, який відповідно до вимог ч.4 ст.263\~ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, сам факт задоволення позовних вимог [PERSON] не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди Як було встановлено, на даний час рішення суду у справі № 440/14383/23 виконано у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і шкодою, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень відсутні. Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь [PERSON] матеріальної шкоду у розмірі 33000,39 грн з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 р. справа № 440/14383/23 суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як випливає з\~статті 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. Позивач зазначає, що середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 180,33 грн/день за 183 дні складає 33 000,39 грн. Оскільки станом на 14.06.2024 повного розрахунку при звільненні з [PERSON] не проведено, останній прохає стягнути із відповідача середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Судом встановлено та підтверджується допустими та належними доказами, що відповідачем було у повній мірі виконано рішення суду по справі № 440/14383/23, кошти позивачу були перераховані, тому з боку ГУ НП в Полтавській області не вбачається дій, які б свідчили про їх протиправність по відношенню до [PERSON] , та які б стали підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1166 ЦК України. Позивачем не доведене протиправність дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, чого позивачем, в порушення вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, доведено не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення матеріальної шкоди у сумі 33 000,39 грн. відсутні. Тому, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed