Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23 жовтня 2022 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В даний час позивач зареєстрований батьком дітей відповідача - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач фактично разом не жили, так як позивач з 30 вересня 2019 року по травень 2023 року перебував на військові службі по контракту, а 26 березня 2022 року позивач під час бойового зіткнення та обстрілу отримав тяжку травму голови під час виконання ним військового обов`язку та після поранення довгий час лікувався. З відповідачем позивач познайомився в 2019 році та до травми голови та психічного розладу не мав наміру одружуватись та усиновл вати трьох дітей позивача. Вважає, що позивач одружилась з ним, так як розраховувала отримати у разі загибелі позивача одноразову грошову допомогу у розмірі 15 мільйонів гривень. 24 жовтня 2023 року відповідач, користуючись безпорадністю позивача, зареєструвала його батьком своїх дітей. Весною 2023 року позивач був списаний з військової служби через хворобу, та приїхав до відповідача за її місцем проживання, але відповідач вигнала позивача та сказала, що їй інвалід не потрібний, і що вона жити разом з позивачем не збиралась взагалі. Фактично як на момент укладення шлюбу, так станом і на сьогодні, позивач як проживав, так і проживає за однією і тією ж адресою, разом зі своїми батьками та бабусею за адресою: [ADDRESS] . В даному помешканні відповідача ніколи не було. Отже, з огляду на вищевказані обставини вважає, що вказаний шлюб був фіктивним, тобто укладеним відповідачем без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Провадження у справі відкрито 14.04.2025. Ухвалою від 29.04.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила, що з відповідачем у них була сім`я, є спільна дитина і відповідач є батьком цієї дитини, вона його з дому не виганяла, він сам пішов від неї. ЇЇ трьох дітей він усиновив добровільно, за своєю ініціативою, усвідомлено. Шлюб вона укладала з метою створення справжньої сім`ї. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 жовтня 2022 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 184, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.06.2024 року. Відповідно до свідоцтв про народження: серії [NUMBER] виданого 28.10.2022 Верхньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про народження [PERSON] , актовий запис № 43; серії [NUMBER] виданого 28.10.2022 Верхньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про народження [PERSON] , актовий запис № 35; серії [NUMBER] виданого 28.10.2022 Верхньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про народження [PERSON] , актовий запис № 27; та відповідних ним витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00045461340 від 11.06.2024, № 00045462061 від 11.06.2024, № 00045461675 від 11.06.2024, до реєстрації шлюбу відповідно до ст. 126 СК України за заявою сторін були внесені зміни до актових записів про народження дітей відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та батьком дітей був записаний позивач [PERSON] . Під час шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 25.08.2023 Верхньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 123. Також згідно свідоцтва про хворобу № 183 від 11.05.2023 та довідки про обставини травми № 1332 від 21.05.2022 до реєстрації шлюбу 26.03.2022, під час бойового зіткнення та обстрілу по позиції підрозділів військової частини [NUMBER] в населеному пункті [ADDRESS] позивач [PERSON] отримав «Вибухову травму, закриту черепно мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму, забійну рану скроневої ділянки справи», внаслідок чого у нього виявлено ознаки посттравматичного стресового розладу, переважання тривожно-депресивної симптоматики, наявні флешбеки, прояви дисоціативних порушень. У зв`язку з чим, позивач в лютому 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Згідно акту від 13.06.2023 позивач [PERSON] зареєстрований та з травня 2023 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу). Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України). Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України). Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї. Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. Слід зазначити, що фіктивність шлюбу характеризується відсутністю наміру сторін створити сім`ю, тобто, як і будь-який правочин, може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо (постанова Верховного Суду 29 січня 2021року у справі № 333/4510/18). Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц). У постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 285/720/16-ц викладено висновок, що окреме проживання подружжя (та/чи непроведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін) самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним. Суд бере до уваги, що сторони були знайомі впродовж тривалого часу, підтримували тісні особисті стосунки під час проходження позивачем військової служби, в тому числі шляхом особистих зустрічей під час його відпусток, коли позивач приїжджав до відповідача та тимчасово проживав разом із нею. Після реєстрації шлюбу відповідач відвідувала позивача у медичному закладі, де він проходив лікування, що свідчить про підтримання ними сімейного зв`язку. Крім того, сторони за спільною заявою записали позивача батьком трьох дітей відповідача, під час шлюбу у сторін народилася спільна дитина. Крім цього позивач здійснював дії на користь сім`ї, зокрема придбав майно для сімейного користування. Посилання позивача на те, що під час бойового зіткнення та обстрілу позицій підрозділів військової частини [NUMBER] у [ADDRESS] він зазнав поранення, внаслідок чого у нього було виявлено ознаки посттравматичного стресового розладу, переважання тривожно-депресивної симптоматики, флешбеки, прояви дисоціативних розладів, а також проходив лікування у КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», тому при реєстрації шлюбу він не усвідомлював значення своїх дій, суд до уваги не бере. Незважаючи на наявність у позивача певних психоемоційних наслідків травми, надані докази не свідчать про те, що на момент реєстрації шлюбу він перебував у такому стані, який позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Доводи позивача про те, що він не проживав разом з відповідачем з моменту укладення шлюбу, з огляду на нібито її ініціативу щодо його виселення, не можуть бути беззаперечним доказом фіктивності шлюбу, оскільки сам факт розбіжностей між подружжям або припинення спільного проживання на певному етапі не свідчить про відсутність наміру створити сім`ю на момент укладення шлюбу. Вказані обставини, зокрема розбіжності щодо часу припинення спільного проживання, спростовуються поясненнями відповідача, а також підтверджуються актом, наданим позивачем, з якого вбачається, що він став постійно проживати за іншою адресою лише з травня 2023 року. В сукупності ці обставини свідчать про наявність між сторонами сімейних відносин, принаймні на певному етапі їхнього спільного життя, що виключає можливість визнання шлюбу фіктивним. Щодо показань допитаних в суді свідків, суд зазначає наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з відповідачем вона познайомилася в лікарні, зустрівшись через деякий час, відповідач особисто їй говорила, що не мала наміру укладати справжній шлюб, а мала лише корисливі мотиви. Позивач з моменту реєстрації шлюбу проживав за адресою батьків, відповідача вона там не бачила. Після травми позивач став поводити себе дивно, постійно все забуває. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знав, що позивач створив сім`ю, потім у нього щось не склалося в стосунках і він знову став проживати у с. Пушкарівка, він бачив позивача завжди одного, його дружину та дітей він жодного разу не бачив. Коли сторони одружувалися, у них було звичайне весілля, як у звичайної пари. При спілкуванні з позивачем він говорив періодично, що збирається їхати до сім`ї, планував покупки у зв`язку з цим. Однак не може сказати, що вони жили однією сім`єю, оскільки позивач майже постійно проживав у с. Пушкарівка, у матері. Після того, як позивач повернувся зі служби, його поведінка змінилася, він став іншою людиною, неодноразово проходив лікування, свідок, працюючи таксистом, відвозив його на лікування. Разом із цим, показання допитаних у справі свідків не дають підстав для беззаперечного висновку про те, що на момент укладення шлюбу відповідач не мала наміру створити сім`ю, а керувалася виключно корисливими мотивами, зокрема - отриманням державної допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Надані свідками відомості, хоч і стосуються окремих обставин спільного життя сторін, не є достатніми для підтвердження таких намірів відповідача, оскільки зазначені особи не належать до кола близьких або тісно пов`язаних з подружжям осіб і, відповідно, не можуть мати повного уявлення про характер та глибину їхніх стосунків. У своїй сукупності такі свідчення не містять достатнього доказового значення для встановлення відсутності у відповідача наміру на створення сім`ї. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку. Ураховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] без їх реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, суд доходить висновку про недоведеніть позовних вимог. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні його позовних вимог необхідно відмовити, то судові витрати необхідно покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed