Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

18.04.2025\~року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи позов позивач зазначила, що з 2013 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . З січня 2022 року з відповідачем перестали поживати разом та вести спільне господарство. Після розірвання відносин з відповідачем син постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач фактично самоусунувся від участі у життєзабезпеченні та вихованні сина, життям сина не цікавиться. ЇЇ неодноразові звернення до відповідача щодо добровільної сплати аліментів на утримання сина залишились без уваги. Вказує, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів 18.10.2023 року звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. За результатами розгляду її заяви Бобринецький районний суд Кіровоградської області видав судовий наказ від 23.10.2023 року у справі №383/1666/23 про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина, який 04.04.2025 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області було скасовано. Підставою для скасування судового наказу стало те, що на час винесення рішення про видачу судового наказу не було відомо про наявність рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2011 року по справі №2-860/211 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] від іншого шлюбу. Посилаючись на вказані обставини просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Присудити стягнення аліментів просила з 18.10.2023 року (дня подачі заяви про видачу судового наказу) посилаючись на те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів ще з січня 2022 року та достовірно знаючи при видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів продовжував ухилятися від сплати аліментів до 04.04.2025 року (дата скасування судового наказу), жодного разу не сплатив аліменти на утримання сина, хоча є працездатною особою, отримує заробіток. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.22-23). Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, поданий позов підтримує у повному обсязі (а.с.29). Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу про виклик в судове засідання надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно з інформацією зазначеної у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, що підтверджується поштовим конвертом з відміткою установи поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.26), що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі № 918/539/16. Суд, врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.03.2016 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Дитина має зареєстроване місце проживання разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади від 17.04.2025 року (а.с.6, 7). Судовим наказом Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.10.2023 року у справі №383/1666/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви з 18.10.2023 року і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] (а.с.11). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.04.2025 року по справі №383/1666/23 задоволено заяву боржника [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Скасовано судовий наказ виданий Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 23.10.2023 року у справі №383/1666/23 (а.с.12-17). Так, в ухвалі Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.04.2025 року по справі №383/1666/23 встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області від 05.12.2011 року у справі №2-860/211, з [PERSON] на користь [PERSON] здійснено стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення проводити з 22.11.2011 року до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач наголошувала, що відповідач добровільно брати участь в утриманні спільної дитини відмовляється, хоча має таку можливість. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження неспроможності сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі визначеному позивачем. Доказів про розмір своїх доходів відповідач також не надав. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач є батьком [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, та в силу ст.180 СК України зобов`язаний утримувати сина, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), розпочавши стягнення з\~дня подачі\~позовної заяви\~до суду,\~тобто з\~18.04.2025\~року та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Наявність на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини від іншого шлюбу ніяким чином не впливає на визначення розміру аліментів у цій справі, оскільки в даному випадку суд не визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на утримання двох дітей, які проживають з різними особами тобто діти проживають окремо один від одного, витрати на утримання яких несуть різні особи, що з ними проживають. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Щодо вимог\~про стягнення\~аліментів за\~минулий чассуд зазначає наступне. Відповідно до ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідно до\~ч.3\~ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач не надала належних і допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання сина за період з 18.10.2023 року по 17.04.2025 року (інформацію про несплату аліментів (заборгованість) в межах виконавчого провадження), тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів.

Outcome: partial