Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

18.04.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Афадєєв Віталій Вікторович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №686/5738/24, яким стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 33314,03 грн. відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, що завдана позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 08.04.2025 року судом у даній справі ухвалено рішення, згідно з яким позовні вимоги [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином - задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди. Однак, суд не розглянув та не вирішив заявлену позивачем вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] 33314,03 грн. відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, що завдана йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи на викладені обставини, оскільки дана вимога входила до предмету позову та на її обгрунтування стороною позивача були подані відповідні докази, представник позивача просить задоволити подану ним заяву. Ухвалою суду від 21.04.2025 року вказану заяву призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 19.05.2025 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позов [PERSON] в частині вимог про відшкодування втраченого заробітку (доходу) в розмірі 23909,84 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги та просив ухвалити додаткове рішення у справі №686/5738/24. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо ухвалення додаткового рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.04.2025 року у справі №686/5738/24, згідно з яким позовні вимоги [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином було задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди. Однак, судом не вирішено заявлену позивачем вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, що завдана йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. З урахуванням залишеної без розгляду частини позовних вимог позивач та його представник просять стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 9404,19 грн. в рахунок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди. Судом під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] як потерпілим у кримінальному провадженні №42012240010000003 внаслідок незаконних дій службової особи Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] було здійснено витрати на лікування в сумі 4212,65 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні чеки та квитанції. Перелік необхідних для придбання медичних препаратів згідно із листами Хмельницької міської лікарні та Хмельницької міської поліклініки збігається з долученими позивачем до матеріалів справи чеками та квитанціями щодо їх фактичного придбання, а відтак суд вважає зазначену суму у розмірі 4212,65 грн. доведеною та такою, що підлягає стягненню на користь позивача. Водночас, в матеріалах справи міститься квитанція від 21.09.2011 року на суму 4500 грн. із призначенням платежу «благодійний внесок» та квитанція серії 12 АААЛ №896399 від 21.09.2011 року на суму 400 грн. «Благодійна допомога». На думку суду, вказані вище витрати не стосуються витрат, понесених [PERSON] як потерпілим під час кримінального провадження №42012240010000003. Тому, витрати на лікування в сумі 4900 грн. стягненню на користь позивача не підлягають. Окрім того, 25.04.2016 року позивачем були понесені витрати на проїзд до Київської незалежної судової установи з метою проведення експертизи в загальному розмірі 291,54 грн., що підтверджується відповідними проїзними документами БІ №476931 та БІ №476932. Стаття 19 Конституції України\~передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Стаття 56 Конституції України\~проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями\~1166, 1167 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана особистим немайновим\~правам фізичної або юридичної особи, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовуються особою, яка її завдала. Відповідно до ст.ст.\~1173,\~1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконним рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними свої повноважень або посадовою чи службовою особою цих органів при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини цієї особи. Частиною 1\~статті 1176 ЦК України\~саме на державу покладено обов`язок відшкодувати\~фізичній особі у повному обсязі шкоду, заподіяну незаконним затриманням незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 4 ст. 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15). Відповідно до\~статті 25 Закону України «Про міліцію»\~(чинного на час виникнення спірних правовідносин) працівник міліції у межах повноважень, наданих цим\~Законом\~та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. При порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов`язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися. Працівник міліції, який виконує свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах\~закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави. Судом встановлено, що начальник Центрального відділення міліції Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області Войтюк С.В. заподіяв позивачу матеріальну шкоду під час виконання свої службових повноважень, допустивши їх перевищення, що підтверджується вироком суду у справі № 686/13456/16-к, який набрав законної сили, а тому така шкода, на переконання суду, повинна відшкодовуватись належним органом\~державної влади,\~відповідальним за\~заподіяння шкоди,\~Міністерством внутрішніх\~справ України за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням визначених ЦПК України принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними. (Постанова ВС від 09.04.2024 у справі № 584/947/20). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі №686/5738/24 шляхом часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з Державного бюджету України на його матеріальної шкоди у загальному розмірі 4504,19 грн. (4212,65 грн. витрат на лікування + 291,54 грн. витрат на проїзд), а в решті вимог відмовити у зв`язку з недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial