Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика» 10.07.2024 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №203599-КС-001, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов даного договору ТОВ «Бізнес Позика» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 46\~000 грн на засадах строковості, поворотності та платності з фіксованою процентною ставкою 1,15072827% за кожен день, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надавши позичальнику грошові кошти в розмірі 46\~000 грн шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] , проте, в порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, лише часткового сплативши кошти в розмірі 8\~250 грн, у зв`язку з чим станом на 26.06.2024 має заборгованість в сумі 191 535 грн 48 коп, яка складається з прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 46 000 грн, прострочених платежів по процентах в розмірі 140 665 грн 38 коп та прострочених платежів за комісією в сумі 4 870 грн 10 коп. На даний час [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник відповідача адвокат Яшан Ю.Б. подала відзив, в якому позовні вимоги визнала частково, визнавши тіло кредиту в розмірі 46 000 грн, однак заперечувала проти стягнення заборгованості по відсоткам та заборгованості по комісії. Заперечення обґрунтувала тим, що спірний кредитний договір є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що умови спірного кредитного договору є несправедливими, а тому відсутні підстави вважати, що при його укладенні позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими ТОВ «Бізнес Позика». Крім того, ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, а відповідно до ч.5 ст.12 вказаного Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Тому вважає, що умова п.2.4 спірного кредитного договору, якою встановлено денну процентну ставку, що перевищує 1%, є нікчемною в силу Закону. Також вказує на нікчемність, в силу ст.228 ЦК України, пункту 2.5 спірного договору про сплату комісії за надання кредиту, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку. Крім того, як на підставу відмови в позову в частині сплати заборгованості по відсоткам та комісії, посилалася на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги та, відхиляючи заперечення представника відповідача, зазначив, що ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просила стягнути з відповідача жодну пеню чи штрафи, а заборгованість по тілу та процентам були нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм ЦК України. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо встановлені у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Щодо розміру денної процентної ставки відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» зазначив, що статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, зазначеним Законом Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (який набрав чинності 24.12.2023), установити, що максимальний розмір денної не може перевищувати: процентної ставки - протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024), - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024), - з 21.08.2024 та надалі - 1%. При цьому, спірний кредитний договір був укладений 24.12.2023, строк його дії становив до 09.06.2024. Відповідно, денна процентна ставка за кредитним договором (як за умови застосування зниженої процентної ставки в день, так і за умови застосування стандартної процентної ставки в день) не перевищує розмір максимальної денної процентної ставки відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», який був дозволений протягом перехідних періодів (як першого протягом 120 днів, так і наступного протягом наступних 120 днів). Отже, розмір встановлених у кредитному договорі процентних ставок в день (як зниженої так і стандартної) відповідає встановленому у Законі України «Про споживче кредитування» максимальному розміру денної процентної ставки за відповідний перехідний період. Також вказував на правомірність встановлення в кредитному договорі комісії за надання кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Представник позивача Виноградов Ю.Б. в судове засідання не з`явився, однак у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Яшан Ю.Б. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позов визнала частково з підстав, викладених у відзиві, просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 46\~000 грн, в іншій частині позову відмовити. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, які в електронній формі приєднані до картки на справу в Автоматизованій системі документообігу суду, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №203599-КС-001, за умовами якого останньому надано грошові кошти в розмірі 46 000 грн строком на 24 тижні до 09.06.2024, з фіксованою стандартною процентною ставкою 2,00000000 в день, фіксованою зниженою процентною ставкою 1,15072827% в день, комісією за надання кредиту в розмірі 6 900 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 119 640 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 9185,87%. Пунктом 3.2 вказаного кредитного договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Цей договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5119. В анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://bizpozyka.com/) [PERSON] надав відомості, які його ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, адреса реєстрації і проживання, ідентифікаційний номер, місце і дату народження, паспортні дані, електронну адресу, фінансовий номер телефону, номер банківської картки для перерахунку коштів - [NUMBER] . На вказаний позичальником номер телефону кредитодавцем було направлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором UA-5119, за допомогою якого [PERSON] підписав Договір №203599-КС-001 від 24.12.2023 про надання кредиту в електронній формі. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту №203599-КС-001 від 24.12.2023 в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, в якій конкретизовано час вчинення, опис дії та її виконавця. Таким чином, у підписаному [PERSON] договорі чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами та розмір комісії за надання кредиту, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. На підставі договору №41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційнонологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «Бізпозика», на вказану [PERSON] у договорі картку 24.12.2023 перераховано грошові кошти двома сумами 25 000 грн та 21\~000 грн, що підтверджується довідками, виданими 29.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс». З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 24.06.2024 загальний розмір заборгованості [PERSON] , нарахованої позивачем, з урахуванням часткового погашення кредиту, становить 191 535 грн 48 коп, яка складається з прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 46 000 грн, прострочених платежів по процентах в розмірі 140 665 грн 38 коп та прострочених платежів за комісією в сумі 4 870 грн 10 коп. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Оскільки [PERSON] , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі [PERSON] , тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п.6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Факт укладання договору про надання кредиту та отримання кредитних коштів в розмірі 46\~000 грн стороною відповідача визнавалося, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. Разом з тим, представник відповідача заперечувала проти нарахованих та пред`явлених до стягнення відсотків та комісії. Заперечуючи проти заборгованості по відсоткам, представник відповідача вважала, що умова п.2.4 спірного кредитного договору, якою встановлено денну процентну ставку, що перевищує 1%, є нікчемною в силу ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Проте, суд не може погодитися з такими доводами, виходячи з наступного. Згідно зі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. При цьому, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка набрала чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до ч.17 розділу 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Так, відповідно до п.2.4 кредитного договору стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15072827, фіксована. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (з визначенням розтермінування величини ставки протягом перехідного періоду після набрання законної сили цими положеннями). Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: -протягом перших 120 днів - 2,5%; (з 24.12.2023 до 22.04.2024), протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024), з 21.08.2024 та надалі 1%. Таким чином, денна процентна ставка визначається за формулою, встановленою ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», де: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях. Як правильно зауважував представник позивача у відповіді на відзив, в даному випадку денна процентна ставка становить 0,94 процентів з розрахунку 73\~640,00/46 000,00)/169 днів * 100%=0,94. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за кредитом (які згідно з ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» при розрахунку денної процентної ставки складають значення показника формули ЗВСК) включаються: проценти по кредиту, комісії, інші витрати споживача. Відтак, враховуючи встановлення в цій справі необхідності сплати позичальником комісії за умовами кредитного договору, відсотків по кредиту за пільговою ставкою 1,15072827, які включаються до складу загальних витрат по кредиту, що мають визначальну вагу при обчисленні денної процентної ставки за формулою згідно з ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», тому в даному випадку денна процентна ставка не перевищує визначені законодавством обмеження. При цьому, пільгова ставка 1,15072827 за умовами розділу 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» є меншою за максимальний розмір у 2,5 та 1,5 з урахуванням обмежень, що діють з 24.12.2023 до 22.04.2024 та з 23.04.2024. Заперечуючи проти заборгованості по комісії, представник відповідача, з посиланням на судову практику, вважала, що п.2.5 спірного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемним в силу ст.228 ЦК України, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку. Проте, суд не погоджується і з такими доводами, виходячи з наступного. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісії за надання, обслуговування і повернення кредиту, додаткові або супутні банківські послуги (ст.20 вказаного Закону), які безпосередньо пов`язанні з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, приблизний перелік яких наведено у ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 викладено такий висновок: «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (п.31.29 постанови). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 викладено такий висновок: «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, в обох вказаних справах Верховний Суд аналізував відповідність умов кредитних договорів про комісію за обслуговування\~кредиту (про оплатність надання банком інформації про стан кредитної заборгованості залежно від періодичності звернення позичальника із запитом щодо надання йому такої інформації) вимогам ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», яка встановлює право споживача на отримання раз на місяць безоплатно інформації про стан кредитної заборгованості, а також правові наслідки такої невідповідності, встановлені ч.5 ст.12 вказаного Закону. В цій справі договір про надання кредиту №203599-КС-001 від 24.12.2023 містить умову про сплату позичальником комісії за надання кредиту, а не його обслуговування. В той час, як ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» містить норми про надання інформації протягом строку дії договору про споживчий кредит, що пов`язано з обслуговуванням кредиту, цей Закон не містить норм, які регулюють надання кредиту та пов`язані з цим додаткові послуги. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Проте, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що умова укладеного між сторонами у справі договору про надання кредиту №203599-КС-001 від 24.12.2023 в частині встановлення комісії за надання кредиту в сумі 6 900 грн (п.2.5 договору), яка згідно з графіком платежів сплачується трьома частинами після укладення договору (розстрочення платежу), не обмежує права споживача, порівняно з нормами Закону України «Про споживче кредитування», а тому підстав вважати її нікчемною немає. Вимог про недійсність як цієї умови кредитного договору, так і умови щодо встановлення денної процентної ставки, з будь-яких підстав відповідач не пред`явив, а тому на цю умову договору поширюється презумпція правомірності правочину, встановленого ст.204 ЦК України. Оскільки договір є обов`язковим до виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України, а відповідач його не виконав, отриманий кредит в повному обсязі не повернув і не сплатив проценти за користування ним та комісію, які передбачені договором, тому суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов`язання, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову.

Outcome: approved