Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» (далі у тексті - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» або Товариство або позивач) через свого представника Пархомчука С.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі у тексті позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 27.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1622247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. У подальшому 24.12.2021 права вимоги, які виникли за даним договором, були передані (відступлені) позичальником (кредитодавцем) Товариству на підставі договору факторингу № 02-24122001. Відповідач не\~виконав своїх\~зобов`язань\~за договором,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~04.12.2024\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~ 6\~470,00\~грн,\~що складається\~з простроченої\~заборгованості за\~сумою кредиту\~ 2\~000,00\~грн,\~та простроченої\~заборгованості за\~процентами \~4\~470,00\~грн,\~яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень. Відповідач своїм процесуальним правом на відзив не скористався, заперечення проти позову суду не подав. Ухвалою суду від 28.03.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24 квітня 2025 року. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24.04.2025 розгляд цивільної справи відкладено на 21.05.2025. У судове\~засідання представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без виклику сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків. 27 лютого 2021 року [PERSON] дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1622247 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі у тексті ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» або кредитодавець), Паспорт споживчого кредиту, та Графік платежів до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1622247, що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 9-10, 35-40). Одноразовий ідентифікатор для підписання договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1622247, Паспорту споживчого кредиту, та Графіку платежів, який вказаний у цих документах, був відправлений відповідачу на його телефон кредитодавцем, номер якого вказаний у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1622247, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.13). Станом на 27.02.2021 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/. Частиною першою,\~другою статті\~1054\~ЦК України\~передбачено,\~що за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. Частиною першою статті 1055\~ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Нормою частини другої статті 638\~ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 13\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, сторони уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1622247 від 27.02.2021 (далі у тексті Кредитний договір), згідно з п.1.2. якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає клієнту кредит в розмірі 2 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: кредит надається строком на 30 днів (пункт 1.3), тобто до 29.03.2021 дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів (згідно Графіку платежів), за користування кредитом клієнт сплачує товариству проценти за стандартною процентною ставкою - 1,90% в день, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. кредитного договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункт 1.8), кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані ним Товариству (пункт 2.1). Підписавши Кредитний договір за допомогою електронного підпису, відповідач добровільно прийняв умови цього договору, погодився з ними і взяв на себе відповідні договірні зобов`язання. 27 лютого 2021 року на виконання умов Кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 000,00 гривень, які перерахувало за допомогою сервісу онлайн платежів «iPay.ua» на кредитну картку відповідача, реквізити якої той вказав в Кредитному договорі, що підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ТОВ «УПР» №19322-0403 від 04.03.2024 (а.с. 21). Отже, між сторонами на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів законодавства. 24 грудня 2021 року ТОВ «ФК КЕШ\~ТУ ГОУ» як\~Фактор,\~з однієї\~сторони,\~та ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як Клієнт, з іншої сторони, уклали Договір факторингу № 02-24122001 (далі Договір факторингу) про відступлення права грошової вимоги, за пунктом 1.1 якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель Заборгованості) (а.с. 17-20). Відповідно до п.1.2 Договору факторингу, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта (Первісного кредитора) у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Пунктом 6.2.3 Договору факторингу передбачено, що Права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами цього договору та виконання Фактором вимог п. 7.2 договору. В якості ціни за придбання (відступлення) Прав вимоги, Фактор сплачує Клієнту плату (ціну продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами Договору факторингу складає 2\~770\~911,15 гривень (пункт 7.1 Договору факторингу). Фактор здійснює оплату Клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок протягом 5 робочих днів з дати підписання цього Договору (пункт 7.2 Договору факторингу). Днем здійснення оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта (пункт 7.3 Договору факторингу). Плата Фактора складає суму у вигляді дисконту, що визначається як різниця між загальною сумою Прав вимоги та ціною продажу, розмір якого зазначається в кожному Реєстрі Боржників (пункт 7.4). Згідно з наданим позивачем Витягом з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 02-2412201 від 24.12.2021, підписаного Клієнтом та Фактором у ньому зазначено: номер Кредитного договору, ПІБ відповідача, його ідентифікаційний код, паспортні дані, сума виданого кредиту, дата укладання договору, дата закінчення договору, залишок по тілу кредиту 2 000, 00 грн, залишок по відсоткам 4 470,00 грн, загальна сума заборгованості 6 470,00 грн (а.с. 12). Як убачається із платіжних інструкцій № 1696 від 24.12.2021, № 453 від 28.12.2021, №1697 від 28.12.2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило\~визначену у\~Договорі факторингу\~ суму\~Ціни продажу\~у загальному\~розмірі 2770911,15\~грн трьома\~платежами шляхом\~безготівкового перерахунку\~на банківський\~рахунок ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с.26-27). Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні. Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Встановлено, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (код ЄДРПОУ 42228158) було 19.07.2018 зареєстроване як фінансова компанія та станом на дату укладення Договору факторингу, 24.12.2021, мало чинну\~ліцензію на надання послуг з факторингу, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/. Таким чином суд встановив, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшли від кредитодавця до позивача, і останній є новим кредитором у правовідношенні, яке виникло на підставі згаданого договору. Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, то суд визнає встановленою ту обставину, що у подальшому відповідач свої зобов`язання, взяті на себе за Кредитним договором належним чином не виконав. Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч.1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Суд встановив, що за умовами вищезазначеного Кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти у сумі 2 000,00 грн та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів у матеріалах справи відсутні, відтак, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Кредитного договору в частині тіла кредиту у розмірі 2 000,00 гривень підлягає стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Вирішуючи спір у частині стягнення простроченої заборгованості за процентами за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1622247 від 27.02.2021 в сумі 4 470,00 гривень, суд виходить з наступного. Як убачається із позовної заяви та виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 1622247, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», з урахуванням стандартної процентної ставки (1,90 % в день), просить стягнути з [PERSON] проценти від суми тіла кредиту в розмірі 4 470,00 гривень. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625\~ЦК України у розмірі, встановленому\~законом\~або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625\~ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Суд констатує, що у розділі 7 Кредитного договору, де передбачена відповідальність сторін, відсутні положення щодо нарахування процентів річних як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Натомість умова щодо розміру процентів за користування кредитом міститься у розділі 1 «Предмет Договору», де передбачена плата за правомірне користування кредитними коштами. За умовами укладеного Кредитного договору нарахування відсотків здійснювалося саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України. Аналіз умов Кредитного договору не дозволяє дійти висновку, що його сторони мали на увазі встановити нарахування процентів як міри відповідальності у відповідному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Відтак суд дійшов висновку, що у Кредитному договорі передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), визначивши розмір процентів користування кредитними коштами, які відповідно до положень ст. 1048 ЦК України можуть нараховуватися лише упродовж строку кредитування. При цьому, доказів того, що відбулася пролонгація або автопролонгація строку кредитування, передбаченого Кредитним договором і згідно з умовами якого у цих випадках сторонами мають бути вчинені відповідні дії (пункти 4.1.3 та 4.2.4 Кредитного договору відповідно), матеріали справи не містять, тобто проценти від суми тіла кредиту нараховані позивачем частково поза межами погодженого сторонами договору строку дії договору. Таким чином, кредитор відповідно до статті 1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що у цій справі з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1 140,00 гривень (2 000,00 грн * 1,90 % * 30 днів = 1 140,00 грн). Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 3330,00 гривень задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень згідно платіжної інструкції № 3 4421 від 22.01.2025. Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 48,53 % від заявленої суми (3 140,00 х 100 / 6 470,00), то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 175,60 грн (2 422,40 х 48,53 %). Статтею 133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. До матеріалів справи, представником позивача долучені копії Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2024, укладені між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с.14-16), а у позовній заяві вказано орієнтовний розмір витрат на правову допомогу та наведено її детальний розрахунок. Однак, суд зауважує, що позовна заява не містить вимоги про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу з відповідача на користь позивача, з окремою заявою щодо їх стягнення позивач теж не звертався до суду, а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем. На підставі наведеного вище, статей 207, 525, 526, 629, 631, 638, 1047,1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 13 Закону України «Про споживче кредитування», та

Outcome: partial