Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] інтереси якого представляє адвокат Стець М.Л. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 65944,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн., завдану кримінальними правопорушеннями 27.02.2023 та 28.02.2023. В обґрунтування\~позову вказує,\~що\~ 27.02.2023\~та 28.02.2023,\~ [PERSON] ,\~здійснив крадіжку\~майна \~ [PERSON] \~з його\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а саме:\~перфоратору ТМ\~«Dnipro-М»\~моделі «RH-100Q»,\~фрезера ТМ\~«Bosch»\~моделі «GKF\~600»,\~електролобзика ТМ\~«Bosch\~GST\~75\~BE\~Professional»,\~дриля ТМ\~«DniproM»\~моделі «TD-72»,\~телевізора ТМ\~«Samsung»\~моделі UE49K5600AW\~S/N\~ [NUMBER] ,\~телевізора ТМ\~«Samsung»,\~моделі UE43NU7402,\~стрічкової шліфмашини\~ТМ «Интерскол»\~моделі «ЛШМ-75Э»,\~перфоратора ТМ\~«Makita»\~моделі «HR-2450».\~З викраденим\~майном [PERSON] \~з місця\~вчинення кримінального\~правопорушення зник,\~розпорядившись викраденим\~майном на\~власний розсуд.\~Вказані обставини\~встановлені вироком\~Фрунзенського районного\~суду м.Харкова\~від 18.07.2024\~у справі\~№645/790/24,\~яким [PERSON] \~визнано винним\~у вчиненні\~злочину,\~передбаченого ч.\~4\~ст.185\~КК України\~та призначено\~йому покарання\~у вигляді\~позбавлення волі\~строком на\~п`ять\~років із\~звільненням від\~відбування вказаного\~покарання з\~випробуванням,\~із встановленням\~іспитового строку\~тривалістю в\~3\~роки.\~Вирок набрав\~законної сили. В результаті злочинних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено матеріальну шкоду на суму 34425 гривень 00 копійок, а телевізор ТМ «Samsung» моделі UE49K5600AW S/N 099F35DHC00387L був повернутий [PERSON] . Враховуючи, що викрадене майно не повернуто, а його вартість не відшкодована, позивач вважає, що розмір майнової шкоди слід обчислювати, виходячи з ринкової вартості такого майна, тобто тих витрат, які позивач має понести для відновлення свого порушеного права. Так, за даними інтернет магазинів вартість викраденого майна складає: перфоратор ТМ «Dnipro-М» моделі «RH-100Q» - 4098,00 грн; фрезер ТМ «Bosch» моделі «GKF 600» - 13014,00 грн; електролобзик ТМ «Bosch GST 75 BE Professional» - 14999,00 грн; дриль ТМ «DniproM» моделі «TD-72» - 1562,00 грн; телевізор ТМ «Samsung» моделі UE43NU7402 21986,00 грн; стрічкова шліфмашина ТМ «Интерскол» моделі «ЛШМ-75Э» - 3925,00 грн; перфоратор ТМ «Makita» моделі «HR-2450» - 6360,00 грн, а всього 65944,00 грн. Також позивач\~просить стягнути\~з відповідача\~завдану моральну\~шкоду,\~яку він\~оцінює у\~1000000,00\~грн,\~обґрунтовуючи тим,\~що з початком повномасштабного вторгнення рф позивач мобілізувався до лав Національної гвардії України, де проходив службу до 09.07.2024, коли був звільнений за станом здоров`я через захворювання, пов`язане з проходження військової служби. Під час служби неодноразово приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Викрадене майно було джерелом доходу позивача, який займався ремонтними роботами. Викрадення цього майна фактично позбавило його можливості працювати та заробляти гроші на утримання своєї родини. Отже моральні страждання полягають в тому, що людину, яка добровільно стала на захист Батьківщини, відповідач, замість виконання свого громадянського обов`язку, використовуючи загальний безлад на початку повномасштабного вторгнення, незаконно позбавив майна, що, в свою чергу, призвело до втрати позивачем джерела доходу. Ухвалою суду від 10.12.2024 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. Ухвалою суду від 16.01.2025 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. У судове засідання позивач та його представник не прибули. Представником позивача надана заява, в якій просив провести розгляд справи без участі сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~слухання справи\~повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою: зареєстрованого місця проживання відповідача, які були повернути оператором поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою. До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з тим, що адресат «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.07.2024 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування вказаного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки. Вказаним вироком встановлено, що 27.02.2023, в денний час доби, більш точний час не встановлено, [PERSON] , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, прийшов до четвертого поверху першого під`їзду житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Надалі, [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи значення своїх дій, можливі наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом взлому циліндрового механізму замка вхідних дверей, проник до приміщення квартири [ADDRESS] за вищевказаною адресою, де незаконно заволодів майном [PERSON] у вигляді: перфоратору ТМ «Dnipro-М» моделі «RH-100Q», фрезера ТМ «Bosch» моделі «GKF 600», електролобзика ТМ «Bosch GST 75 BE Professional», дриля ТМ «DniproM» моделі «TD-72». Після чого, [PERSON] з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Надалі, 28.02.2023 в темну пору доби, більш точний час не встановлено, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи значення своїх дій, можливі наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу знову проник до приміщення квартири [ADDRESS] за вищевказаною адресою, де незаконно заволодів майном потерпілого [PERSON] у вигляді: телевізора ТМ «Samsung» моделі UE49K5600AW S/N 099F35DHC00387L, телевізора ТМ «Samsung», моделі UE43NU7402, стрічкової шліфмашини ТМ «Интерскол» моделі «ЛШМ-75Э», перфоратора ТМ «Makita» моделі «HR-2450». Після чого, [PERSON] з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Згідно описової частини вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.07.2024 у справі №645/790/24 допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, надав пояснення щодо місця, часу, способу їх вчинення так, як вони встановлені судом, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Розгляд справи проведений відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України. Речовий доказ, телевізор ТМ «Samsung» моделі UE49K5600AW S/N 099F35DHC00387L, повернуто потерпілому [PERSON] . Цивільний позов у даному кримінальному провадженні в порядку ст.128 КПК України позивачем не подавався. Згідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною і вищевказаний вирок, який набрав законної сили відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Тобто, особа, яка вчинивши злочин, завдала матеріальної та/або моральної шкоди іншій фізичній особі, зобов`язана компенсувати такій особі завдану шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 65944,00 грн., визначивши ринкову вартість викраденого майна, посилаючись на вартість з інтернет-магазинів. Суд вважає, що визначений позивачем розмір матеріальної шкоди не доведений та не підтверджується матеріалами справи. В той же час, як вбачається з вироку суду, в ході досудового розслідування проводились судові товарознавчі експертизи, якими було визначено вартість викраденого майна позивача. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням з урахуванням повернутого майна потерпілому, в розмірі 24600,00 грн. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Оскільки підставою виникнення обов`язку відшкодувати моральну шкоду є правопорушення, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи. Моральна шкода, як правило, супроводжує будь-яке порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу. Крім того, практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у подібних категоріях справ визначена презумпція моральної шкоди: у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду). Наявність моральної шкоди позивач мотивував тим, що викрадене майно було джерелом доходу позивача, який займався ремонтними роботами. Викрадення цього майна фактично позбавило його можливості працювати та заробляти гроші на утримання своєї родини. Судом враховано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі кримінальним правопорушенням виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Проаналізувавши встановлені обставини справи, що стосуються порушених життєвих зв`язків позивача, з урахуванням негативних емоцій, яких позивач відчував у зв`язку з викраденням його майна, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань та завдання йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. Так, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до частини третьої, п`ятої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Зважаючи на глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, тривалості моральних страждань, а також те, що відповідач за доволі тривалий час після вчинення кримінального правопорушення не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 30000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди є розумним та пропорційним глибині душевних страждань потерпілого. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При цьому суд враховує, що позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду саме у розмірі 1000000,00 грн, виходячи з обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав Чернишенко А.П.. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10% від суми позовних вимог, які будуть задоволені судом. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлюється перелік послуг, які будуть надані клієнту та визначено розмір гонорару, який є формою винагороди адвоката. При встановленні розміру цього гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Визначається гонорар за погодженням лише між адвокатом та клієнтом. Суд не вправі втручатися у ці правовідносини, однак законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Сторона має подати належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи. На підтвердження понесення таких витрат, розмір яких не зазначений, позивачем надано лише ордер на надання правничої допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги №27-11 від 27.11.2024 адвокату Стець М.Л. (серія АХ №1225106). Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Надання копій цих документів буде прийнято судом як належні докази для доведення понесених витрат, але не гарантує відшкодування заявленої суми в повній мірі, оскільки судом має бути встановлено що розмір заявлених до відшкодування витрат є розумним та відповідає законним вимогам в даній сфері правовідносин, зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268)…» Разом з тим, доказів, які можуть слугувати підтвердженням понесених витрат, (акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, тощо), так само, як і їх розміру стороною позивача не надано. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення стягнення витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial