Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до первісних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на наступне нерухоме майно: -житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; -земельну ділянку, площею 0,26 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за цією ж адресою; -земельну ділянку, площею 8,36 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. На обґрунтування вимог вказував, що нотаріальному оформленню цієї спадщини заважає наявність інших спадкоємців відповідачів у справі, які є їх дітьми, проте вони, хоча й були зареєстровані на час смерті зі спадкодавицею, але фактично не проживали з нею, в зв`язку з цим спадщину не прийняли, тому вважав, що має право один на всю спадщину, яка належала [PERSON] 05 грудня 2024 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на ті ж житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] і прийняв спадщину, так як був зареєстрований з нею на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці там не проживали. При цьому між ним та іншим спадкоємцем позивачем за первісним позовом [PERSON] був укладений усний договір про розподіл спадщини, відповідно до якого він успадковував зазначені вище житловий будинок та ділянку, а [PERSON] - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, 05 грудня 2024 року позивач [PERSON] подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без розгляду. Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року позовні вимоги за первісним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишені без розгляду. Цією ж ухвалою було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] . В подальшому, первісний позивач збільшив позовні вимоги і також просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті дружини право власності на грошові кошти в сумі 4776,31 грн, які знаходяться на рахунку АТ «Державний ощадний банк України» - IBAN: [NUMBER] , з емітованою платіжною карткою № [NUMBER] . Також, від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду поштою надійшли заяви, від кожного окрема, в яких вони вказали, що визнають позов, не претендують на спадщину, підтвердивши проживання на час відкриття спадщини в інших місцях, а не зі спадкодавицею. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Сторони надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі і не заперечували проти їх задоволення вимог. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні згідно положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позови підлягають задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 0,26 га, призначену для для ведення особистого підсобного господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] (раніше була територія Жовтневого, а потім Вітовського району цієї ж області), а також на земельну ділянку, площею 8,36 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Крім того до спадкової маси також входять грошові кошти в сумі 4776,31 грн, які знаходяться в АТ «Ощадбанк» на рахунку IBAN: [NUMBER] (платіжна картка № [NUMBER] ). Норми ч.ч.1-3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини (часу смерті спадкодавці) або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповіт після смерті [PERSON] не встановлено, тому спадкування після її смерті має здійснюватися за законом. Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які виписані у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Такими є [PERSON] - позивач за первісним позовом як чоловік померлої , а також позивач за зустрічним позовом [PERSON] , як її син. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 04 грудня 2023 року на час смерті [PERSON] з нею були зареєстровані із осіб, які відносяться до спадкоємців першої черги: це позивач за первісним позовом [PERSON] чоловік, та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, на підставі заяви позивача за первісним позовом від 08 серпня 2023 року про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори за оформлення спадщини не зверталися. За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Шевченківська сільська територіальна громада, і с. Зоря в її складі, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Будинок належав померлій спадкодавиці відповідно до договору купівлі-продажу від 16 грудня 1992 року, відповідно до якого вона купила його у радгоспу ім. Маршала Жукова за дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять руб. Договір і право власності на будинок були зареєстровані в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 05 лютого 1993 року. Земельна ділянка, площею 0,26 га, виділена для ведення особистого підсобного господарства, належала спадкодавиці відповідно до державного акту серії МК №02005, виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 16 серпня 1993 року. Проте в ньому маються виправлення щодо написання прізвища власниці. Земельна ділянка площею 8,36 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала спадкодавиці відповідно до державного акту серії ІІІ-МК №042731, виданого 12 жовтня 2000 року Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Крім того, відповідно до інформації, наданої АТ «Ощадбанк України», на рахунку спадкодавиці [PERSON] в цій банківській установі на час її смерті перебувало 4776,31 грн на рахунку IBAN: [NUMBER] , з емітованою платіжною карткою № [NUMBER] . Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З врахуванням встановлених обставин діти спадкодавиці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , хоча й були зареєстрованіз нею на час відкриття спадщини, але фактично не проживали, тому вважаються такими, що не прийняли спадщину. Таким чином спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] . За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В той же час, в частині 2 та ч. 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; а за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, вони можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Однак кожен із спадкоємців бажає успадкувати окреме майно, а не його частки. В ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини спадкового майна, хоча норми закону, яка б забороняла це здійснити, не існує. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, що передбачено ст.ст. 364, 370 ЦК України. Учасники цивільних відносин вільні у своєму волевиявлені, якщо воно не суперечить законодавству, не порушує моральні засади суспільства, права інших осіб, не шкодить довкіллю або культурній спадщині (ст.ст. 1 - 8 ЦК України). Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, чи з певним відхиленням від рівності часток за їх домовленістю, що і було вчинено спадкоємцями після смерті [PERSON] . Так, згідно з домовленістю, спадкоємці , які прийняти спадщину, узгодили, що після смерті [PERSON] вони спадкують майно: позивач за первісним позовом [PERSON] земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,3603 га, та грошові кошти, а [PERSON] будинок та земельну ділянку в с.Зоря Миколаївського району Миколаївської області. Нотаріально укласти договір про це вони не мають можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а також наявність формального існування осіб, які були зареєстровані зі спадкодавицею на час її смерті, але не проживали. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування за законом згідно досягнутої між ними домовленості. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial