Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, яка в ході розгляду була уточнена про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , з 01 січня 2004 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , а також легкового автомобіля Volkswagen Passat, 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Заявник та [PERSON] познайомилися почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Потім [PERSON] та [PERSON] переїхали до м. Харкова. До 2003 року вони проживали разом у квартирі [PERSON] . 17 червня 2003 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , в якій він продовжив проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Заявник та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу до 15 лютого 2024 року. Вони вели спільний побут, мали спільний бюджет, разом оплачували рахунки за спожиті комунальні послуги. Після смерті [PERSON] всі турботи, пов`язані з його похованням, взяла на себе [PERSON] . Так як [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то заявник має право на спадкування після смерті останнього. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці необхідне для отримання спадщини. Представником відповідача Харківської міської ради надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] не надано жодного обґрунтованого підтвердження постійного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних сім`ї. Також, посилаючись на постанову Верховного суду просив відмовити у задоволенні позову зазначивши, що фото та покази свідків не можуть бути єдиним доказом проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23.01.2025 задоволено клопотання представника заявника [PERSON] про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.05.2025 у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи - Харківської міської ради Громова О.В. про залишення без розгляду заяви [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено. Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав заяву в якій заяву підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Заінтересована особа - представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимогам ч. 1ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно копії акту наданого ритуальним агентством, організацією та оплатою послуг поховання [PERSON] здійснила [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , а також легкового автомобіля Volkswagen Passat, 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . [PERSON] звернулася з заявою до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , внаслідок чого була заведена спадкова справа за № 113/2024. Згідно постанови від 12.09.2024 № 2051/02-31 Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Віктором Теленковим винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 113/2024, після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку із відсутністю заповітів та відсутності жодної з передбачених законодавством черг у спадкуванні (а.с. 126). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою заявниці. Знає, що заявниця проживала з [PERSON] однією сім`єю. У [PERSON] було онкологічне захворювання, заявниця їздила з ним до лікарні і доглядала за ним до смерті. Інших родичів [PERSON] вона не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою заявниці. Заявниця жила у квартирі №8 з чоловіком [PERSON] багато років. Вона спілкувалася з ними, знає що в неї з чоловіком були добрі стосунки, вони вели спільне господарство. [PERSON] хворів і вона доглядала за ним до його смерті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом заявниці. Знає, що заявниця разом з [PERSON] вели спільне господарство. [PERSON] захворів, йому робили операцію, потім він був на групі інвалідності і заявниця за ним доглядала, а після його смерті займалася похованням. Відповідно до копії довідки Голови правління ПрАТ «ХКЗ» Івана Тібілова , ним підтверджено, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] та вела з ним спільне господарство, за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18). Відповідно до копій квитанцій про сплату комунальних послуг [PERSON] сплачувала комунальні послуги в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58-79). Також судом в судовому засіданні досліджено фотографії, надані заявником на підтвердження факту постійного проживання чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу, які дійсно містять світлини характерні для сімейного життя У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За приписами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 у справі №544/1274/16-ц та в постанові від 12.02.2020 у справі № 207/3371/17. Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. У Віснику Верховного Суду України № 8 (144) за 2012 р. викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом). У Постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 по справі №524/10054/16. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. theUnitedKingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вищевказаних вимог, заявником на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] надано низку доказів, які у повному обсязі підтверджують обставини спільного проживання однією сім`єю у період з 01 січня 2004 року по [INFO] . Факт спільного проживання однією сім`єю заявника [PERSON] з померлим [PERSON] , як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість під час розгляду справи не встановлено, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Надані докази та показання свідків підтверджують факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в період після припинення останніми шлюбних відносин, а саме, в період з 01 січня 2004 року по 15 лютого 2024 року, виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти, піклування чоловіка та жінки один про одного. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про встановлення факту того, що заявниця та [PERSON] проживали в період з 01 січня 2004 року по 15 лютого 2024 року однією сім`єю як чоловік та дружина, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved