Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

08 квітня 2025 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути на свою користь заборгованість, що становить 9 035, 00 грн., яка складається з простроченої комісії - 2 035, 00 грн, аварійного відкриття сейфу - 7 000 грн, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 20 вересня 2018 року між «Асвіо Банк» та [PERSON] був укладений договір № 1398/3 про користування індивідуальним сейфом (для фізичних осіб). Дія вищевказаного договору сторонами подовжувалась неодноразово. АТ «АСВIО БАНК» виконало свої зобов`язання згідно умов Договору про користування індивідуальним сейфом та надало в користування Клієнту індивідуальний сейф. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Договором про користування індивідуальним сейфом в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу, на адресу останньої, АТ «АСВІО БАНК» направив повідомлення від 02 січня 2025 року за вих. № 5 з вимогою негайної сплати заборгованості за користування сейфом після закінчення строку оренди відповідно до п. 3.2.9. Договору, та витрат пов`язаних з відкриттям сейфу. Однак, вище зазначене повідомлення Банка було проігноровано Боржником та залишeно без виконання. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «АСВІО БАНК» за Договором про користування індивідуальним сейфом станом на 28 березня 2025 року становить 9 035,00 грн., в тому числі: прострочена комiciя - 2 035,00 грн.; аварійне відкриття сейфу - 7000,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (повідомленням) сторін. 28 квітня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив з приводу задоволення позову, вказавши, що згідно листа АТ «Асвіо Банк» від 21 жовтня 2024 року за вих. № 3640, який було отримано стороною відповідача 30 жовтня 2024 року та який не долучено та не згадано позивачем, станом на жовтня 2024 року заборгованість відповідачки складала 1 792 грн, хоча згідно поданим до суду розрахунком станом на вищевказану дату заборгованість за вказаним договором складала 2 408 грн. Після отримання вищевказаного листа, стороною відповідача було в повному обсязі сплачено заборгованість, яка була зазначена у вказаному листі, що підтверджується квитанцією від 30 жовтня 2024 року, яка є додатком до даного відзиву на позовну заяву. В свою чергу, вводячи сторону відповідача в оману щодо розміру наявної в неї заборгованості, позивач без будь-якого повідомлення та попри встановлений у додаткових угодах строк надання банківського сейфу в оренду, який сплив 01 липня 2024 року продовжував нараховувати сплату вартості оренди банківського сейфу, хоча вказаний договір припинив свою дію ще 01 липня 2024 року. Згідно абзацу четвертого листа, банком повідомлено про відмову у наданні послуг з користуванням індивідуальним банківським сейфом № [NUMBER] та вимагав сплатити заборгованість, яка вказана вище та яка, як виявилось під час звернення до суду, не відповідала дійсності. Отже на момент отримання вказаного листа, строк дії договору користування індивідуальним банківським сейфом вже сплив та не виконувався обома сторонами, оскільки на момент отримання вказаного листа даний Договір вже закінчився, а саме 01 липня 2024 року. Крім того, з вищевказаних положень повідомлення від 21 жовтня 2024 року не вбачається про необхідність повернення ключів, а тому, сплативши заборгованість, відповідач вважав свої обов`язки та заборгованість перед позивачем виконаними в повному обсязі. Також, позивачем не викликалась та не повідомлялась відповідачка про намір Банку відкрити банківський сейф 26 грудня 2024 року, що обумовило неможливість надати їй а ні ключі від нього, а ні викликати інших майстрів, вартість робіт яких була б вочевидь явно нижчою, аніж заявлено позивачем. Крім того, вартість відповідних послуг, заявлена позивачем не відповідає вартості, вказаній в акті виконаних робіт з аварійного відкриття сейфу. Так, згідно вказаного акту вартість відкриття вказаного сейфу складає 1 800 грн, водночас позивачем заявлено до стягнення 7 000 грн. Окремої уваги заслуговує платіжна інструкція, яка є додатком до позовної заяви та надана нібито на підтвердження понесених витрат, яка додана банком також не містить взагалі будь-яких відомостей чи посилань, що такі роботи здійснені на виконання вищевказаного акту. Крім того, якщо сумувати усі зазначені суми з акту, вийде менша сума аніж заявлено в платіжній інструкції, що додатково підтверджує факт невідповідності останньої дійсній вартості наданих послуг. З огляду на викладене, вважає, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку а ні суму, а ні вартість, а ні взагалі право на відкриття індивідуального банківського сейфу № 205 без присутності відповідача. 30 квітня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Просив при розгляді справи врахувати наступне. Відкриття сейфу без присутності Клієнта у випадку, якщо протягом двох місяців з дати закінчення терміну дії договору Клієнт не з`явився для одержання майна та не повертає ключі від наданого йому в користування сейфа є саме правом Банку, а не його обов`язком. А від так АТ «АСВІО БАНК» не зобов`язаний в обов`язковому порядку проводити аварійне відкриття сейфу в двомісячний строк з дати закінчення терміну дії даного договору, а може здійснювати таке відкриття і після спливу двомісячного строку. Відповідно до абзацу другого п. 7.2. Договору про користування індивідуальним сейфом за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, визначеного в п.1.1. Договору про користування індивідуальним сейфом Клієнт вносить плату за кожен день користування сейфом згідно тарифів Банку та додатково пеню 2% від суми простроченої заборгованості. Отже, нарахування комісії Банком за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом було здійснено у відповідності до умов Договору про користування індивідуальним сейфом, тарифів Банку, та норм чинного законодавства. Таким чином, твердження відповідача про неправомірне нарахування банком комісії за користування сейфом після спливу двох місячного строку з дати закінчення терміну дії договору є безпідставними та необґрунтованими. 13 травня 2025 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній заперечив з приводу прийняття судом відповіді на відзив, оскільки вона не належним чином була направлена відповідачу. Окрім того, вказав, що оскільки дія договору була припинена 30 жовтня 2024 року, Банк не мав права нараховувати комісію після припинення договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 вересня 2018 року між Акціонерним товариством «АСВІО БАНК» та [PERSON] був укладений Договір №1398/3 про користування індивідуальним сейфом (для фізичної особи). Відповідно до п. 1.1. Договору про користування індивідуальним сейфом Банк надає, а Клієнт приймає в тимчасове платне користування у відповідності з умовами даного Договору індивідуальний сейф №205 (надалі по тексту - «сейф»), що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів Банку, та комплект ключів до нього на строк з 20 вересня 2018 року по 21 вересня 2019 року для зберігання Клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей. У подальшому за заявами Клієнта строк дії Договору про користування індивідуальним сейфом неодноразово продовжувався шляхом підписанням сторонами Додаткових угод до Договору про користування індивідуальним сейфом. Так зокрема 02 лютого 2024 року між АТ «АСВІО БАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №5 до Договору №1398/3 про користування індивідуальним сейфом від 20 вересня 2018 року, згідно умов якої сторони погодили продовжити до 01 липня 2024 року строк користування індивідуальним сейфом №205, що перебуває у користуванні Клієнта згідно укладеного між ним та Банком Договору №1398/3 про користування індивідуальним сейфом від 20 вересня 2018 року. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №5 в день укладання цієї додаткової угоди Клієнт вносить плату за новий строк сейфом з 02 лютого 2024 року по 01 липня 2024 року яка згідно діючих тарифів Банку складає 2 687,50 (дві тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 50 копійок), крім того ПДВ 537,50 (п`ятсот тридцять сім гривень 50 копійки), всього 3 225,00 (три тисячі двісті двадцять п`ять гривень 00 копійок). Відповідно до п. 3.2.3. Договору про користування індивідуальним сейфом Клієнт зобов`язаний внести плату за весь строк користування сейфом згідно розділу 7 цього Договору. Згідно п. 3.2.11. Договору про користування індивідуальним сейфом клієнт зобов`язаний здати ключ і звільнити сейф не пізніше останнього строку користування сейфом, визначеного в п.1.1 цього договору (якщо строк користування сейфом не продовжено), або ж не пізніше дня підписання заяви про розірвання договору (якщо сторони узгодили достроково припинити дію договору). Відповідно до підпункту «а» п. 3.3.3 Договору про користування індивідуальним сейфом Банк має право відкрити сейф без присутності Клієнта у наступних випадках якщо протягом двох місяців з дати закінчення терміну дії даного договору (за умови попереднього повідомлення Клієнта або Банку про припинення договору, або з дати підписання сторонами угоди про дострокове розірвання договору), Клієнт не з`явився для одержання майна та не повертає ключі від наданого йому сейфа. Відповідно до абзацу другого п. 7.2. Договору про користування індивідуальним сейфом за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, визначеного в п.1.1. Договору про користування індивідуальним сейфом Клієнт вносить плату за кожен день користування сейфом згідно тарифів Банку та додатково пеню 2% від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п. 10.1 Договору про користування індивідуальним сейфом цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та проведення всіх розрахунків щодо заборгованості. Проте, [PERSON] не виконала свої зобов`язань за договором в частині повернення/ здачі до АТ «АСВІО БАНК» ключів від індивідуального сейфу № 205 і звільнення сейфу в строки визначені п.1.1. Договором про користування індивідуальним сейфом (з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №5 від 02 лютого 2024 року), як те передбачено п. 3.2.11. Договору про користування індивідуальним сейфом (що в свою чергу обумовлює продовження строк користування клієнтом індивідуального сейфу). АТ «АСВIО БАНК» виконало свої зобов`язання згідно умов Договору про користування індивідуальним сейфом та надало в користування Клієнту індивідуальний сейф. У зв`язку з невиконанням [PERSON] вимог договору AT «AСВIO БАНК» здійснив примусове відкриття Індивідуального банківського сейфу № 205, що підтверджується Актом про відкриття від 26 грудня 2024 року. На підставі вищезазначеного, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «АСВІО БАНК» за Договором про користування індивідуальним сейфом станом на 28 березня 2025 року становить 9 035,00 грн., в тому числі: прострочена комiciя - 2 035,00 грн.; аварійне відкриття сейфу - 7 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 971 ЦК України, до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що відповідач в установлений у додатковій угоді №5 від 02 лютого 2024 року до договору № 1398/3 від 20 вересня 2018 про користування індивідуальним сейфом (для фізичної особи) строк сейф не звільнив, ключ не повернув та у останнього утворилася заборгованість по платі за користування сейфом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за користування сейфом у розмірі 9 035,00 грн., в тому числі: прострочена комiciя - 2 035,00 грн.; аварійне відкриття сейфу - 7 000,00 грн. Щодо стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем додані такі докази понесення витрат на правничу допомогу, копії яких додані до позовної заяви, а саме: - договір про надання правової допомоги № 20 від 05 травня 2024 року; - додаткова угода № 52 від 26 березня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 20 від 05 травня 2024 року; - акт прийому-передачі наданих послуг від 01 квітня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 20 від 05 травня 2024 року. Загалом позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 5 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 3 028 грн.

Outcome: partial