Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Позовна заява обгрунтована тим, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб 21.01.2021. До початку березня 2024 року сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, але 13.03.2024 було подано заяву про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , відповідачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та перебуває повністю на утриманні позивача. Рішенням суду у справі №486/1482/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.12.2022 і до повноліття дитини. Рішенням суду у справі №486/1483/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.04.2022 і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . На підставі зазначених рішень видано виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження: з виконання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини 17.01.2023, з виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дружини 22.05.2023. Посилаючись на те, що відповідачка ввела суд в оману щодо окремого проживання з позивачем, хоча вони продовжували проживати разом у квартирі, належній батькам позивача, вели спільне господарство, їздили на відпочинок, позивач повністю утримував сім`ю, відповідачка приховала від позивача факт звернення до суду, умисно не звернулася до виконавчої служби одразу після отримання виконавчих документів з метою штучного створення заборгованості, а також на те, що позивач повністю утримував дружину та їх спільну дитину в той час, коли вже нараховувалася заборгованість по сплаті аліментів, позивач просив задовольнити позов та звільнити його від сплати заборгованості. 02.04.2024 ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 07.05.2024. 05.06.2024 від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечує проти позову та вважає вимоги позивача необгрунтованими. Зазначає, що позивач був обізнаний щодо звернення відповідачки до суду 20.12.2022 з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки та утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, оскільки отримував судові повістки під підпис. Щодо платіжних інструкцій про грошові перекази на загальну суму 123 945,00 грн. зазначила, що позивачем не доведено той факт, що вищевказані перекази коштів є добровільним переведенням аліментів на користь відповідачки так як не містять призначення платежу через що не можуть ідентифікуватись як сплачені в порядку добровільного виконання рішень суду в справах №486/1483/22 та 486/1482/22. Також заперечувала проти доводів позивача щодо гарних сімейних стосунків та повного утримання дружини та доньки, оскільки в сім`ї були факти домашнього насильства. Зазначила, що перераховані на її картку кошти 07.12.2022, ніби на утримання, 09.12.2022 за вказівкою позивача були перераховані його товаришу [PERSON] у розмірі 6 000,00 грн., кошти на суму 13 000, 00 грн., перераховані 06.02.2023 були подарунком та за них оплачено навчання у автошколі «Пріоритет», кошти в сумі 3 500,00 грн. були переказані, щоб накрити стіл друзям. Щодо путівок на відпочинок зазначила, що перша путівка була оформлена в період з 19.07.2022 по 06.08.2022, тобто до подання позову біля 13 000 грн. було оплачено відповідачкою. Придбана путівка в період з 26.08.2023 по 07.09.2023 сплачена позивачем у розмірі 15% вартості тобто 5130,00 грн. на відповідачку. Щодо спільного проживання пояснила, що вимушено проживає у квартирі через відсутність окремого житла з належними умовами проживання для дитини. Також звернула увагу, що довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 20.02.2024 не відповідає дійсності, оскільки реальний дохід позивача складає з липня 2023 року по грудень 2023 року 376 719,39 грн. Вважає, що вказана сума у розмірі 177 269,42 грн. за виконавчим провадженням №73455812 є не доведеною для звільнення [PERSON] від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дружини, тому просить відмовити в задоволенні позову. 12.06.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому позивач зазначив, що відповідачка досі проживає з ним в одній квартирі і мала можливість отримувати судові повістки за нього, що жодним чином не підтверджує його обізнаність про розгляд судом справ про стягнення аліментів. Про наявність судових рішень про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини дізнався після відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з цим він добровільно продовжував надавати дружині кошти на її утримання та утримання дитини, повністю утримував родину фінансово. Справи про адміністративні правопорушення почалися лише після 18.01.2024, коли позивач дізнався про стягнення аліментів в судовому порядку. Щодо перерахування коштів зазначає, що 13000,00 грн. не були подарунком, а з коштів, перерахованих другу, половину, дружина забрала в рахунок боргу. Щодо оплати путівок зауважив, що відповідачка оплачувала путівки виключно за свого сина від першого шлюбу, а всі інші витрати на відпочинок повністю забезпечував позивач. Просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дружини. Ухвалою суду від 13.08.2024 визнано обов`язковою явку в судове засідання представника третьої особи Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). 16.08.20224 від представника Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла заява, в якій останнім зазначено, що обставини викладені в позовній заяві не можуть бути враховані при складанні розрахунку заборгованості та стосуються лише відповідача та позивача. Питання та обставини, викладені в позовній заяві можуть бути вирішені тільки в судовому порядкую Тому вважає, що дану позовну заяву необхідно вирішити у судовому порядку на розсуд суду. 09.10.2024 до суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Ухвалою судді від 09.10.2024 заява про забезпечення позову була задоволена, зупинено стягнення заборгованості зі сплати аліментів з січня 2023 року по січень 2024 року на підставі виконавчого листа №73455586 до прийняття рішення по справі. В судовому засіданні 06.11.2024 представником позивача [PERSON] було подано клопотання про відвід секретаря судового засідання, мотивоване тим, що секретар судового засідання Манзенко В.В., працюючи у Другому ВДВС у Вознесенському районі Пвденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції україни (м.Одеса) перебувала у службовій залежності від учасників справи. Ухвалою від 06.11.2024 головуючим суддею Савіним О.І. заявлено та задоволено самовідвід, справу передано на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 11.11.2024 визначено головуючою у справі суддю Волощук О.О. Ухвалою суду від 12.11.2024 цивільну справу прийнято до провадження судді Волощук О.О. та призначено до судового розгляду на 02.12.2024. За клопотанням представників позивача та відповідача розгляд справи було відкладено на 19.12.2024. 19.12.2024 розгляд справи було відкладено на 29.01.2025 за клопотанням представника відповідача у зв`язку з неявкою представника ДВС. 17.01.2025 від представника позивача адвоката Дмітрішиної О.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі у зв`язку з розірванням договору про надання правової допомоги між нею та [PERSON] . Ухвалою суду від 29.01.2025 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.02.2025. За клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено на 05.03.2025. У зв`язку з перебуванням судді Волощук О.О. у нарадчій кімнаті по кримінальній справі №486/302/25, розгляд справи було перенесено на 14.03.2025. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Волощук О.О. з 12 по 14 березня 2025 року, розгляд справи перенесено на 03.04.2025. Ухвалою суду від 03.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.04.2025. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що повністю утримував сім`ю матеріально в період спільного проживання, приділяв увагу дружині та доньці, купував все необхідне, оплачував спільний відпочинок. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідачка пояснила, що доводи позивача про повне матеріальне забезпечення не відповідають дійсності, перераховані їй кошти не були аліментами, позивач більше уваги приділяв своїм друзям, а не родині, зловживав алкоголем. Зазначила, що з липня 2024 року не проживає з позивачем так як перебуває з дітьми за кордоном. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без його участі. В попередніх засіданнях пояснювала, що заборгованість нарахована вірно та державний виконавець діяв виключно в межах закону, просила вирішити спір на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.01.2021 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.3). 20.12.2022 відповідачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Заочним рішенням суду від 11.04.2023 у справі №486/1483/22 позов задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.12.2022 і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] (а.с.93-95). Судове рішення набрало законної сили 12.05.2023. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області видано виконавчий лист на виконання заочного рішення суду від 11.04.2023 у справі №486/1483/22 (а.с. 104). Постановою державного виконавця від 28.11.2023 відкрито виконавче провадження №73455586 на підставі виконавчого листа №486/1483/22, виданого 22.05.2023 (а.с.5, 104). Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 09.08.2024 у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 401 595,25 грн. (а.с. 150). Відповідно до наявних в матеріалах справи звітів про здійснення відрахування та виплати від 08.08.2024 №2286 та №2287 з [PERSON] за період з 01.03.2024 по 31.07.2024 за постановою від 29.02.2024 ВП №73455586 за місцем роботи здійснено відрахування у розмірі 10% та 25% щомісячно (а.с.151-152). Згідно акту про встановлення факту проживання особи без реєстрації від 29.02.2024, складеного головою ОСББ «Набережна Енергетиків, 21» [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного акту головою ОСББ видана довідка про фактичне місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 28.02.20224 року позивач та відповідачка проживають разом зі своєю донькою у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 2021 року окремо не проживали. Постійно були разом: на дитячих майданчиках, вулицях міста, в магазинах. Згідно пояснень [PERSON] , який є другом позивача, [PERSON] не скаржився на погані відносини в родині, відносини погіршилися після того, як позивачу стало відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів (а.с.13). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , який є батьком [PERSON] , позивач та відповідач одружилися у 2021 році та проживають разом по теперішній час, мають спільну доньку, вихованням якої займаються разом, проживають у квартирі батьків позивача, приіжджали до батьків усією родиною, також зустрічалися у місті всі разом. Син забезпечував сім`ю, від невістки жодного разу не чули скарг на нестачу коштів до моменту, коли [PERSON] дізнався про заборгованість зі сплати аліментів. На протязі 2023 року позивач та відповідач разом подорожували, відпочивали та проводили свята (а.с.14). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 28.02.2024, він є другом позивача, неодноразово був у них в гостях з родиною, зустрічав на вулицях міста. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , виховують доньку [PERSON] . Також з ними живе син відповідачки від першого шлюбу, вихованням якого займається і позивач. Вони постійно проживали разом з 2020 року, [PERSON] працює та забезпечує свою родину, щороку по кілька разів вони їздять на відпочинок. [PERSON] перебуває у декретній відпустці. Зазначив, що неодноразово був присутній при оплаті позивачем рахунків за необхідні речі, продукти, перекази коштів на потреби відповідачки, зокрема на її навчання в автошколі. Непорозуміння в родині почалися після того як позивачу стало відомо про наявність судових рішень про стягнення аліментів та нарахування заборгованості (а.с.15). Згідно довідки Первинної профспілкової організації ВП ПАЕС від 29.01.2024 [PERSON] є членом профспілки та з 01.01.2022 отримував путівки на відпочинок та членів сім`ї: з 19.07.2022 по 06.08.2022 санаторій «ДіАнна» 2 путівки вартістю кожна 40950,00 грн., з 26.08.2023 по 07.09.2023 ОК «Шаян Гора» 2 путівки вартістю кожна 34200,00 грн. (а.с.18). Як вбачається з довідок ПП «Приватна учбово-виробнича комерційна фірма «Пріоритет» [PERSON] пройшла курс навчання за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категроії «В» з 29.05.2023 по 14.07.2023 та з 20.03.2023 по 10.04.2023 (а.с.16-17). Також позивачем надані квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» про переказ грошових коштів на картку отримувача № [NUMBER] від 07.12.2022 в сумі 20000,00 грн., 24.12.2022 в сумі 1000,00 грн., 02.01.2023 в сумі 500,00 грн., 06.02.2023 в сумі 13000,00 грн., 22.02.2023 в сумі 1000,00 грн., 03.03.2023 в сумі 500,00 грн., 04.03.2023 в сумі 350,00 грн., 09.03.2023 в сумі 500,00 грн., 14.03.2023 в сумі 1500,00 грн., 21.03.2023 в сумі 1700,00 грн., 23.03.2023 в сумі 400,00 грн., 09.04.2023 в сумі 3000,00 грн., 24.05.2023 в сумі 500,00 грн. В усіх зазначених квитанціях відсутнє призначення платежу (а.с.21-33). Окрім того позивачем долучено платіжні інструкції АБ «Укргазбанк» про переказ коштів на картку [NUMBER] від 27.05.2023 в сумі 500,00 грн., від 02.06.2023 в сумі 500,00 грн., від 07.06.2023 в сумі 3000,00 грн., від 09.06.2023 в сумі 2000,00 грн., від 21.06.2023 в сумі 2000,00 грн., від 22.06.2023 в сумі 2500,00 грн. від 224.06.2023 в сумі 2000,00 грн., від 03.07.2023 року в сумі 500,00 грн. від 05.07.2023 в сумі 1000,00 грн., від 05.07.2023 в сумі 10000,00 грн., від 10.07.2023 в сумі 1000,00 грн., від 12.07.2023 в сумі 1000,00 грн., від 14.07.2023 в сумі 1995,00 грн., від 20.07.2023 в сумі 3000,00 грн. від 22.07.2023 в сумі 500,00 грн. від 24.07.2023 в сумі 500,00 грн., від 26.07.2023 в сумі 500,00 грн., від 28.07.2023 в сумі 500,00 грн., від 26.07.2023 в сумі 500,00 грн., від 29.07.2023 в сумі 1000,00 грн., від 01.08.2023 в сумі 500,00 грн., від 02.08.2023 в сумі 200,00 грн., від 03.08.2023 в сумі 500,00 грн., від 04.08.2023 в сумі 5000,00 грн., від 21.08.2023 в сумі 300,00 грн., від 18.09.2023 в сумі 300,00 грн., від 23.09.2023 в сумі 200,00 грн., від 24.09.2023 в сумі 500,00 грн., від 22.09.2023 в сумі 800,00 грн., від 20.10.2023 в сумі 3000,00 грн., від 06.11.2023 в сумі 3000,00 грн., від 06.11.2023 в сумі 21000,00 грн., від 14.11.2023 в сумі 1000,00 грн., від 15.11.2023 в сумі 500,00 грн., від 20.11.2023 в сумі 3000,00 грн., від 23.11.2023 в сумі 1000,00 грн., від 13.01.2024 в сумі 3500,00 грн., від 15.01.2024 в сумі 500,00 грн., від 29.01.2024 в сумі 700,00 грн. В зазначених платіжних інструкціях призначення платежу вказане як «переказ коштів з банківського рахунку [NUMBER] , платник [PERSON] на картку [NUMBER] » (а.с.34-72). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Статтею 85 СК України визначено підстави припинення права дружини на утримання. Так, право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Законодавець чітко визначив підстави для звільнення від сплати аліментів. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст. 197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Позивач в обгрунтування позову послався на факт спільного проживання з відповідачкою в період нарахування заборгованості зі сплати аліментів, підтверджений актом про проживання [PERSON] без реєстрації, а також письмовими поясненнями свідків, які підтверджують факт матеріального утримання позивачем відповідачки та їх спільної дитини та дитини відповідачки від першого шлюбу. Проте, вказані обставини в силу вимог закону не є підставами для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість по аліментах. При цьому суд вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження позивачем факту сплати аліментів на утримання дружини, оскільки наявні у справі платіжні інструкції не свідчать про те, що відповідні кошти сплачувалися саме на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дружини, так як квитанції про переказ коштів на картковий рахунок № [NUMBER] за 2022-2024 роки, а також платіжні інструкції не містять відмітки про призначення платежу в рахунок сплати аліментів. Крім того, сама по собі обставина спільного проживання сторін, на яку посилається позивач, не може слугувати підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дружини, оскільки не скасовує обов`язку позивача сплачувати аліменти, які стягнуті судовим рішенням, що набрало законної сили, та не звільняє його від даного зобов`язання. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або ж з заявою про скасування чи оскарження заочного рішення. Не підлягають врахуванню також доводи позивача про умисне не подання відповідачкою вчасно виконавчого листа до виконання з метою збільшення суми нарахованої заборгованості, оскільки законом передбачена можливість стягувача пред`являти виконавчий документ у будь-який час в межах строку стягнення, а також ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Інших доказів наявності істотних обставин, які б слугували підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам останнім не надано. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed