Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

07.10.2024 позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву до відповідача ФОП [PERSON] ,\~в якому\~просив стягнути з останнього на його користь середній заробіток у розмірі 52 000 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2019 між ним та ФОП [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір № 36, відповідно до якого останній зобов`язувався оплачувати його працю у розмірі 4 500 грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. 24.02.2022 на території України ведено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією РФ, у зв`язку з чим 05.04.2022 між ним та добровольчим формуванням Новоград-Волинської громади № 1 Січ укладено контракт добровольця тероборони. На підставі ст. 119 КЗпП України вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток. Оскільки розрахунок на день звільнення відповідач з ним не провів, він звернувся до суду з даним позовом. 10.10.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк усунення її недоліків. 31.10.2024 відкрито провадження у справі. 26.02.2025 у справі постановлено заочне рішення суду . 22.04.2025 заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 07.05.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказав, що позивач з дати підписання контракту добровольця територіальної оборони не виконував посадових обов`язків за трудовим договором та позивач не надав суду доказів, що він виконував обов`язки за контрактом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений відповідно вимог ЦПК України, у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути у його відсутності. Зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає до\~частково задоволення за наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ФОП [PERSON] з 13.08.2019 на посаді водія на підставі трудового договору № 36 від 13.08.2019 та 01.12.2022 року був звільнений за власним бажанням у порядку ст. 38 КЗпП України, що вбачається із витягу трудової книжки позивача та трудової угоди /а.с.4-6/. Згідно пояснень позивача у судовому засіданні відповідач при звільнені не виплатив йому середній заробіток за період з 05.04.2022 по 01.12.2022, який згідно розрахунку останнього становить 52 698 грн (а.с.20-21). Також встановлено, що 05.04.2022 між позивачем та добровольчим батальйоном територіальної оборони № [NUMBER] [INFO] укладено контракт добровольця територіальної оборони (а.с.11-12). Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.1\~Закону України\~«Про основи\~національного спротиву» доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Частиною третьою\~ст.9 Закону України «Про основи національного спротиву»\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і\~підписали контракт добровольця територіальної оборони. Відповідно до частини другої\~ст.24 Закону України «Про основи національного спротиву»\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на членів добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з по.16 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449\~,членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і\~уклав контракт добровольця територіальної оборони. Форма контакту добровольця територіальної оборони затверджена\~наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84. Відповідно до пункту 3 контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~та\~ст.119 КЗпП України. Згідно з частиною першою\~ст.119 КЗпП України\~на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Частиною третьою\~ст.119 КЗпП України, яка діяла у такій редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-І, яким у частині третій\~ст.119 КЗпП України\~слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». У частині шостій\~ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року №2232\~визначені види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;\~\~військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Із вище викладеного вбачається, що добровольчих формувань територіальних громад немає у переліку видів військової служби згідно з\~Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», а тому частина третя\~ст.119 КЗпП України\~до тер оборонівців не застосовується. Отже, такі особи підпадають під дію частини першої\~ст.119 КЗпП України\~і за ними зберігається виплата середнього заробітку, оскільки участь у територіальній обороні вважається не військовою службою, а виконанням державних/громадських обов`язків. Окрім того, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від0 1липня 2022 року №2352-І та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів добровольчих формувань територіальних громад, зокрема і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається. Відповідно до Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою КМУ від 29 грудня 2021 року № 1449, командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей (пункт 3 Положення). Також до функцій командира добровольчого формування територіальної громади належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення). Підтвердженням того, що член добровольчого формування територіальної громади виконує державний/громадський обов`язок, а не проходить військову службу, насамперед є підписаний контракт добровольця територіальної оборони. Саме цей документ необхідно надати роботодавцю для того, щоб зберегти за собою право щодо нарахування середнього заробітку. Нарахування середнього заробітку буде здійснюватися протягом всього часу виконання таким працівником державних або громадських обов`язків та членства у добровольчому формуванні територіальної оборони. Отже, враховуючи, що норми Закону №2352 та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів добровольчих формувань територіальних громад, зокрема і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається, а тому суд дійшов висновки про те, що на спірні правовідносини поширюються положення частини першої\~ст.119 КЗпП України. У свою ж чергу, частиною першою\~ст.119 КЗпП України\~чітко визначено збереження гарантій саме на час виконання державних та/громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час. Як вже зазначалося вище, саме командир добровольчого формування є відповідальним за діяльність добровольчого формування територіальної оборони та саме він визначає завдання членам добровольчого формування і до його функцій належить контроль за додержанням умов контракту, а тому саме командир добровольчого формування має здійснювати на вимогу добровольця чи його роботодавця підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир добровольчого формування може здійснювати підтвердження будь-яким належним чином засвідченими документами, які вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі дні. Із огляду на вищевказане, на засадах змагальності зібраними у матеріалах справи доказами доведено, що позивач [PERSON] 05 квітня 2022 року уклав контракт добровольця територіальної оборони з добровольчим формуванням Новоград-Волинської територіальної громади та у період з 05 квітня 2022 року виконував поставлені командиром добровольчого формування завдання у робочий час, а тому за ним зберігається право щодо нарахування середнього заробітку у ФОП [PERSON] відповідно до вимог частини першої\~ст.119 КЗпП України. Відповідно до розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно пункту 3 Трудового договору № 36, укладено між сторонами 13.08.2019, ФОП [PERSON] зобов`язується оплачувати працю працівнику [PERSON] у розмір 4 500 грн на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. У свою ж чергу, у 2022 року з січня по вересень мінімальна заробітна плата становила 6 500 грн на місяць (середньоденна 213,54 грн) та з жовтня по грудень 6 700 грн на місяць (середньоденна 223,33 грн). Відтак, у період із 05 квітня 2022 року по 01 грудня 2022 року, у силу ч. 1 ст. 119 КЗпП України, позивач [PERSON] мав право на збереження середнього заробітку, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 37 579,85 грн, з них: 27 546,66 грн (129 робочих дні х 213,54 середньоденна мінімальна заробітна плата = 27 546,66 грн) за період з 05.04.2022 по 30.09.2022 та 10 033,19 грн (43 робочих дні х 233,33 середньоденна мінімальна заробітна плата = 10 033,19 грн) за період з 01.10.2022 по 30.11.2022, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Судом також враховано, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, тому суд визначає загальну суму середнього заробітку без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина перша ст.141 ЦПК України\~передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір у справі підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до пропорційно задоволених вимог ( 71,31%) у розмірі 863,71 грн.

Outcome: partial