Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Короткий виклад обставин справи 15 липня 2021 року [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт проживання позивача та відповідача як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року, визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти, розміщені на банківських рахунках та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину коштів на нарахованих відсотків. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] , починаючи з 2005 року почала зустрічатися з [PERSON] , з яким була знайома вже до цього часу. Останній навчався разом з її рідним братом [PERSON] у Національному лісотехнічному університеті України у м. Львів. Відповідач був у дружніх стосунках із рідним братом позивача, під час навчання вони проживали в одній кімнаті, мали спільних друзів. Між позивачем та відповідачем склалися романтичні стосунки, вони часто бачилися, планували надалі проживати разом та укласти шлюб. Зазначене можуть підтвердити свідки, зокрема, однокурсниці позивача, з якими вона проживала в одній кімнаті під час навчання в університеті. З березня 2006 року до жовтня цього ж року сторони почали проживати разом, як чоловік та дружина у квартирі [ADDRESS] , яку орендували у [PERSON] , що підтверджується договором оренди вказаної квартири та поясненнями свідків. З 01 жовтня 2006 року сторони, як подружжя, переїхали проживати у квартиру [ADDRESS] , яка належала дядькові відповідача - [PERSON] . У вказаній квартирі сторони проживали на підставі усної домовленості із власником, оскільки він з відповідачем були родичами та погодили всі умови щодо проживання та утримання квартири у родинному колі. Відтак, між сторонами з 01.03.2006 склалися відносини, притаманні подружжю: вони спільно проживали, обоє працювали та здійснювали витрати по облаштуванню та утриманню житла, мали спільний бюджет, спільний побут, разом відпочивали, відвідували батьків, рідних, друзів. Сторони планували укласти шлюб, активно займалися пошуком власного житла, щоб придбати його для спільного проживання, мріяли про довге та щасливе сімейне життя, дітей, про те, що і надалі будуть спільно займатися облаштуванням та покращенням свого побуту, спільно вести господарство, створювати родинний затишок, добробут. Сторони зупинили свій вибір на придбанні однокімнатної квартири в будинку, в мікрорайоні Минай, будівництво якого наразі велося. Так, 12.10.2007 між ВАТ «Будівельний комплекс» в особі голови правління Олійник Є.І. та [PERSON] був укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрований у реєстрі за № 4388, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися до 30.12.2008 укласти договір купівлі-продажу (Основний договір), однокімнатної квартири, загальною площею згідно з проектною документацією 45 кв.м., яка буде розташована на четвертому поверсі сорока квартирного житлового будинку в мікрорайоні Минай, яка належатиме ВАТ «Будівельний комплекс». Сторони договору погодили вартість квартири - 193 976,5 грн., порядок внесення коштів, визначили відповідальність сторін, порядок розірвання та зміни умов договору, порядок вирішення спорів. Сплативши вартість квартири, позивач та відповідач, вирішили, що краще придбати квартиру більшої площі зважаючи на те, що така фінансова можливість у них на той час була. Окрім цього, зважаючи на те, що вони вже майже є подружжям, яке в майбутньому планувало створення повноцінної сім`ї з народженням дітей, таке рішення було прийнято ними спільно. Так, навесні 2008 року сторони подали заяву до РАЦСу про укладення шлюбу, укласти який планували восени цього ж року. 18.08.2008 між ВАТ «Будівельний комплекс» в особі голови правління Олійник Є.І. та [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 1 до попереднього договору, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися до 30.11.2008 укласти договір купівлі продажу (надалі «Основний договір») двохкімнатної квартири, загальною площею 75 кв.м., яка буде розташована на третьому поверсі у правому блоці двадцяти квартирного житлового будинку (квартира [ADDRESS] . Була погоджена вартість квартири 320 250,00 грн., а також те, що вартість 45 кв.м. вважається оплаченою, у зв`язку з оплатою покупцем вартості однокімнатної квартири згідно з договором від 12.10.2007; покупець оплачує решту 30 кв.м. квартири у порядку, визначеному договором. 18.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області від 18.10.2008, актовий запис № 623, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . 23.02.2009 між ВАТ «Будівельний комплекс» (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 502, за умовами якого продавець передає у власність покупцю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м., житловою 38,9 кв.м. Ціна квартири становить 320 250,00 грн. Право власності на квартиру виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації. Державна реєстрація права власності за [PERSON] проведена 23.02.2009. При оформленні всіх документів щодо квартири, укладенні та посвідченні вказаних договорів, сторони були присутніми разом як подружжя. Всі деталі придбання власного житла, його вартість, умови та порядок сплати необхідних внесків, місцезнаходження житла, його площа були погоджені спільно позивачем та відповідачем як подружжям. Так 12.10.2007 в рахунок придбання спільного житла було сплачено (перший внесок 73 947.60 грн. наступні платежі: - 18.02.2008 - 58 863,99 грн., 19.05.2008 - 61 552,78 грн., 16.07.2008 - 65 000,00 грн., 19.08.2008 - 35 070,00 грн., що загалом становить 294 434,37 грн., ще один внесок у розмірі 25 815,63 грн. був здійснений вже після укладення шлюбу між сторонами. Платником у квитанціях був зазначений [PERSON] , подальша реєстрація за ним в подальшому права власності на придбане житло була погоджена сторонами. На той час між ними існували усталені, властиві подружжю відносини, взаємні повага, довіра, розуміння, які з 01.03.2006 вже спільно проживали, мали спільний бюджет та побут. Позивач та відповідач завжди спільно як подружжя відвідували батьків позивача, до яких вони приїжджали на родині свята, у яких гостювали по декілька днів, що підтверджують надані позивачем фото, відеозаписи, а також можуть підтвердити свідки. Крім того, на час здійснення платежів у травні, липні та серпні 2008 року сторони вже подали заяву про реєстрацію шлюбу Після укладення основного договору 23.02.2009 сторони почали облаштування квартири, яка на той час згідно п. 2 Договору відповідала наступним вимогам: встановлено вхідні броньовані двері, металопластикові вікна, наявні чорнові підлоги (стяжки), поштукатурено стіни, встановлено лічильники газо-, електро- та водопостачання, здійснено монтаж котла, металопластикових труб і радіаторів опалення, здійснено монтаж електропроводки та розподільчих коробок. Подружжям були проведені всі необхідні роботи по облаштуванню, придбано меблі, посуд, речі домашнього вжитку, побутову техніку, встановлено кондиціонери тощо. Також подружжям за спільні кошти у 2012 році було придбано транспортний засіб, реєстрація якого була здійснена за матір`ю відповідача [PERSON] . Позивач вказує, що сторони вже з 2005 року спільно проводили відпочинок, їх разом, як подружжя, запрошували на святкові події, у гості. У жовтні 2005 року позивач разом з відповідачем разом були запрошені на весілля брата [PERSON] - [PERSON] . Відповідач часто привозив позивача на роботу, зокрема, остання з 2005 до весни 2008 працювала менеджером зі збуту у ТК «Беркут» та позиціонувала себе на роботі як «заміжня», що можуть підтвердити колишні колеги позивача. Також, під час спільного проживання сторін в [ADDRESS] , квартиру було пограбовано. Працівники міліції, які приїхали на виклик для з`ясування обставин події, зафіксували, окрім іншого, і факт спільного проживання сторін за вказаною адресою. З метою перевірки зазначеного, представником позивача адвокатом Овсепян К.А. був здійснений відповідний запит до Ужгородського ВП. Від шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що оскільки з першого березня 2006 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, доцільним є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та [PERSON] з 01 березня 2006 року до 18 жовтня 2008 року, оскільки у цей період була внесена значна частина грошових коштів на придбання квартири, яку позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та право на 1/2 частину якої визнати за нею. Спірне нерухоме майно в більшій частині створювалось під час проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу із 01 березня 2006 до 18 жовтня 2008 року, а державна реєстрація права власності на майно відбулося вже у шлюбі, що відповідно до статті 74 СК України надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на квартиру в новобудові, кошти на придбання якої витрачено саме у цей період. Крім того, позивача зазначає, що під час перебування у шлюбі, відповідач укладав договори банківських вкладів в наступних банківських установах AT «ПриватБанк», «Ощадбанк», «Альфабанк», «Пумб», «Монбанк», «Укргазбанк», «Укрсоцбанк», «Ідея Банк», на які були внесені спільні кошти подружжя. Позивач вказує, що з першого листопада 2018 року сторони почали проживати окремо, відповідач - у спільній квартирі, а позивач разом з дитиною - шукали житло спочатку серед знайомих та друзів, зокрема, з грудня 2018 до липня 2019 позивач проживала за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, що належала на праві власності батькові її подруги [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних платежів та поясненнями свідків, а з серпня 2019 року позивач разом з сином почали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором найму житлового приміщення від 01.08.2019. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020 шлюб між сторонами розірвано; визначено місце проживання їх дитини - [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Вирішити питання щодо сплати [PERSON] грошових коштів на утримання спільного сина в позасудовому порядку не вдалося, тому [PERSON] у грудні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину, який був частково задоволений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2021. Натомість грошові кошти, які були внесені на депозитні рахунки під час зареєстрованого шлюбу та спільного проживання сторін та є спільним майном подружжя, були зняті з рахунків [PERSON] та використані останнім у власних інтересах, а не для потреб сім`ї. Відтак, позивач вважає, що грошові кошти, внесені на депозитні рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] у період з 18.10.2008 до 01.11.2018, тобто з дня укладення шлюбу та до припинення спільного проживання є спільним сумісним майном подружжя, а оскільки кошти з рахунків буди зняті [PERSON] та використані останнім на власні потреби, позивач просить визнати грошові кошти спільною сумісною власністю подружжя та виділити позивачу у власність частину цих коштів, стягнувши з відповідача на користь позивача 1/2 частину таких коштів та 1/2 частину нарахованих відсотків. Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (т.1, а.с. 92). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у вигляді: накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відчужувати квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS] ; заборонити відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради та Холмківській сільській раді здійснювати за згодою власника ( [PERSON] РНОКПП [NUMBER] )/ співвласників житла, наймача та членів його сім`ї, реєстрацію місця проживання будь-яких інших осіб, в тому числі малолітніх (т.1, а.с. 95-97). 27.10.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, до якої додано докази її направлення іншим учасникам справи. Згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Стосовно першої позовної вимоги - встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.03.2006 по 18.10.2008 року зазначає, що факт спільного проживання позивач підтверджує, окрім іншого, копією договору оренди від 01.03.2006, який укладено безпосередньо самим позивачем строком на 6 місяців. Даний факт не може свідчити про спільне проживання позивача та відповідача як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, оскільки за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини, які не можуть характеризуватись терміном у 6 місяців. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17). Крім цього, доказ у вигляді копії договору оренди від 01.03.2006, поданий з порушенням вимог ст.95 ЦПК України, оскільки не засвідчений належним чином, а в позовній заяві відсутні відомості про місце або особу, де знаходиться оригінал. Водночас, відповідач не заперечує, що він та позивач зустрічались як хлопець та дівчина і їхні відносини до укладення шлюбу характеризуються як відносини між хлопцем та дівчиною, у яких виникла симпатія. Під час вказаних відносин мали місце й сварки, припинення спілкування. Але характерних ознак, притаманних проживанню у фактичних шлюбних відносинах за вказаний період не було. [PERSON] у 2006 -2008 роках проживав у свого рідного дядька в Ужгороді, як і стверджує позивач, але сам. Крім цього, факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. (Постанова Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №712/7830/16-ц, провадження №61-28377cв18. Фотокартки та відео з певними подіями, на яких відсутні час або дата їх вчинення та містять святкування яких-небудь подій чи урочистих зустрічей, а також спільні поїздки не є доказом наявності спільної сумісної власності, а факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності загального бюджету і взаємних прав і обов`язків, властивих подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися і мали місце протягом зазначеного періоду часу, відносини, що притаманні подружжю. (Постанови Верховного суду від 25 січня 2018 у справі № 337-5266/1-ц, від 15 серпня 2019 у справі № 588/350/15). Докази у вигляді пояснення свідків та відповідь з Ужгородського ВП до позовної заяви не додано. А тому, відповідач позбавлений можливості спростовувати вказані факти. Отже, належних та допустимих доказів ведення спільного господарства, тобто: наявність загальних витрат; загальний бюджет; загальні витрати на харчування; покупка майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; взаємна допомога один одному; наявність усних або письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, що підтверджують реальність сімейних відносин позивача з відповідачем до позовної заяви не додано. Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів, розміщених на банківських рахунках та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину коштів на нарахованих відсотках, то слід відмітити, що вказана позовна вимога не конкретизована. З неї не зрозуміло на яких банківських рахунках розміщені кошти, за якими депозитними договорами, ким саме розміщено та в який період часу. Позивач не наводить обґрунтований розрахунок сум, що оспорюється та не надає доказів, що підтверджує виклад обставин справи. Клопотання про їх витребування також відсутні. Отже, позовні вимоги в цій частині подано до суду без дотримання вимог п.п. 3, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. До відзиву додано клопотання про залишення позовної заяви без руху. При цьому слід зазначити, що при відкритті провадження суддею перевірялося дотримання вимог ЦПК України, тому підстав для залишення без руху немає. 27.10.2021 відповідач подав зустрічну позовну заяву та просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , придбану за договором купівлі-продажу від 23.02.2009 року загальною площею 70,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Яку обґрунтовує тим, що [PERSON] 12.10.2007 року уклав з ВАТ «Будівельний комплекс» попередній договір купівлі - продажу однокімнатної квартири площею 45 кв.м. в мікрорайоні Минай ціною 193976,5 грн. Строк укладення основного договору визначено 31 грудня 2008 року. Погоджено графік та здійснено платежі наступним чином: 73800 грн. сплатив одразу при підписанні попереднього договору, 58746, 5 грн. - сплатив 18.02.2008 року, 61429,92 грн. - 19.05.2008 року. Згодом, 18.08.2008 сторонами внесено зміни до попереднього договору в частині придбання двокімнатної квартири, площею 75 кв.м. за ціною 320250 грн. та змінено строк укладення основного договору з 31 грудня 2008 року на 30 листопада 2008 року. Залишкову вартість визначено двома авансовими платежами, з яких 100 000 грн. він повинен сплатити до 19.08.2008 та 28100 грн. до 20.11.2008. На виконання умов договору 16.07.2008 сплатив 65000 грн., 19.08.2008 - сплатив 35070 грн. та у подальшому 28.10.2008 - решту 27678,50 грн. та 3000 грн. В той же час, 18.10.2008 між ним та [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] був укладено шлюб, який 20.11.2020 було розірвано. Під час шлюбу [PERSON] було здійснено один платіж на виконання умов договору та 23.02.2009 укладено основний договір купівлі-продажу квартири. Вказує, що кошти на придбання квартири були його особистими та коштами його батьків, що підтверджується довідками про доходи та їх показами. А тому, придбану 23.02.2009 року двокімнатну квартиру вважає своєю особистою власністю з наступних підстав. До зустрічної позовної заяви додано клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 108-143). 25.04.2022 представником позивача - адвокатом Гаєвою Г.С. подано відповідь на відзив, до якого додано докази направлення іншим учасникам справи. Представник просить суд поновити строк для подання відповіді на відзив у зв'язку із сімейними обставинами: 02.04.2022 внаслідок важкого перебігу хвороби, після кількох днів перебування у реанімаційному відділенні Ужгородської міської лікарні, померла мати представника позивача. Відтак, можливість подати відповідь на відзив раніше була відсутня. У відповіді на відзив сторона позивача вважає за доцільне зазначити наступне: на думку відповідача, підтвердження позивачем факту спільного проживання, окрім іншого, копією договору оренди від 01.03.2006, укладеним безпосередньо позивачем строком на 6 місяців не може свідчити про спільне проживання позивача та відповідача як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, оскільки проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини, які не можуть характеризуватися терміном у шість місяців (постанова ВС від 30.10.2019 у справі №643/6799/17). Представник позивача зазначає, що укладення договору оренди строком на шість місяців не свідчить про те, що після цього часу відносини між сторонами повинні були припинитися чи припинилися. Сторони мали близькі відносини до укладення цього договору, на орендованій квартирі проживали вже разом, спільно вели господарство, піклувалися один про одного, планували й надалі бути разом, укласти шлюб. Після закінчення строку, на який було укладено названий договір, сторони разом переїхали проживати в іншу квартиру, про що зазначено у позовній заяві. Квартира про яку йдеться, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належала дядькові відповідача, що останнім не заперечується. Відтак, письмовий договір оренди не укладався, сторони погодили всі умови проживання позивача та відповідача за вказаною адресою у сімейному колі. Представник позивача разом з позовною заявою надав копію вказаного договору, засвідчену своїм підписом, із зазначенням дати такого засвідчення, чим підтвердив наявність у неї оригіналу договору. Відповідач стверджує, що сторони зустрічалися як хлопець та дівчина, характерних ознак, притаманних проживанню у фактичних шлюбних відносинах між ними не було. Стверджує також, що у 2006-2008 роках дійсно проживав у рідного дядька, але сам. Разом з тим, доказів того, що відповідач проживав протягом вказаного періоду сам, [PERSON] не надає. У відзиві відповідач посилається на те, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова ВС від 05.02.2020 у справі №712/7830/16-ц, провадження №61-28377cв18). Однак, посилання на вказану позицію є незрозумілим, оскільки позивач не вказує на те, що сторони були зареєстровані за однією адресою. Водночас, у цій же постанові суд зробив висновок про те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Саме на наявність таких доказів вказує позивач. У відзиві відповідач зазначає також про те, що фотокартки та відео з певними подіям, на яких відсутні час або дата їх вчинення та містять святкування яких-небудь подій чи урочистих зустрічей, а також спільні поїздки не є доказом наявності спільної сумісної власності, а факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету і взаємних прав і обов`язків, властивих подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися і мали місце протягом зазначеного періоду часу, відносини, що притаманні подружжю. Фотокартки та відео, як вбачається із змісту позовної заяви - це не єдині докази на які посилається позивач. Що стосується відповіді з Ужгородського відділу поліції, то така була отримана вже після подання позовної заяви. У відповіді зазначено, що згідно бази даних Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області в базі даних ІТС ІПНП повідомлення громадянина [PERSON] про пограбування квартири [ADDRESS] , яке мало місце в 2008 році зареєстрованим не значиться. Така відповідь є цілком прогнозованою, оскільки станом на 2008 рік чинною була Інструкція про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, затверджена наказом МВС України від 14.04.2004 №400, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.05.2004 за №571/9170, яка не передбачала фіксацію в базі даних ІТС ІПНП, яка на той час ще навіть не була створена. Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» було затверджено наказом МВС України 03.08.2017 за №676, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.08.2017 за №1059/30927. Відповідач зазначає, що позивачем не вказано обставин, що підтверджують реальність сімейних відносин між позивачем та відповідачем. Позивач, в позовній заяві виклала обставини, які на її думку, підтверджують обґрунтованість заявлених нею вимог. Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не конкретизовано позовну вимогу щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, про відсутність клопотання про їх витребування. Відтак відповідач вважає, що такі вимоги заявлені без дотримання вимог п.п. 3,5 ч. 3 ст.175 ЦПК України. В позовній заяві позивач вказує на те, що сума грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, буде уточнена після отримання відповідної інформації з банківських установ. 16.11.2021 позивачем до суду було подано клопотання про витребування доказів (т.1, а.с. 194-199). Враховуючи на ведене,

Outcome: partial