Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

17.04.2025 року на адресу суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» в особі представника - директора Романенко М.Е. від 16.04.2025 року в якій він просить: поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №L5087949 від 19.10.2018 року; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38750239, заборгованість за кредитним договором №L5087949 від 19.10.2018 року у загальному розмірі 22907,54 грн., яка складається з: суми заборгованості -15242 грн., суми інфляційних втрат - 6295,01 грн., суми 3% річних - 1370,53 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38750239 судовий збір у розмірі 2422 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 5000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 19.10.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії №L5087949 з [PERSON] . В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору №L5087949, паралельно з номером договору №AG6264859, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Ці та інші дані кредитного договору зазначено у «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка передана разом з іншими документами до ТОВ «ВІН ФІНАНС», на підставі договору відступлення прав вимоги. ТОВ «ФК «Дінеро» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача, безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, в наслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості становить 15242 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 7000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1242 грн., штраф - 3500 грн., комісія 3500 грн. Договір укладено в електронній формі. 06.11 2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №06112018-DG, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L5087949 за яким ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ`ФК Довіра та Гарантія» протоколом №1706 від 25.07.2024 року було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Станом на дату укладення договору №06112018-ВП від 06.11.2018 року відступлення вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становить 15242 грн. В період з 06.11.2018 року по 11.04.2025 року по кредитному договору №L5087949 від 19.10.2018 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 0,00 грн. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взятті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Крім того було нараховано на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних які входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належних до сплати кредиторові. Тому заборгованість за кредитним договором №L5087949 від 19.10.2018 року у загальному розмірі 22907,54 грн., яка складається з: суми заборгованості -15242 грн., суми інфляційних втрат - 6295,01 грн., суми 3% річних - 1370,53 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. 18.04.2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, 28.04.2025 року на адресу надійшло письмове клопотання представника позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» Романенко М.Е. від 25.04.2025 року про долучення доказів, а саме документів, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, також в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, через офіційний веб-сайт судової влади України Летичівського районного суду Хмельницької області, а також шляхом направлення рекомендованих повісток з повідомленням про їх вручення, у судове засідання не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, відзив на позовну заяву не подавав. Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якою передбачено розгляд справи за відсутності учасника справи при умові належного його повідомлення про судове засідання проте він не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини неявки, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи на 16.05.2025 року, та на 28.05.2025 року, зокрема в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, через офіційний веб-сайт судової влади України Летичівського районного суду Хмельницької області, проте в судове засідання не прибув, причину неприбуття не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не надавав, і відповідно до ст.280 ЦПК України, яка передбачає заочне вирішення справи в разі неявки відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, який не повідомив причини неявки, не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, та в порядку ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, приходить до висновку що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено що відповідно до короткострокового кредитного Договору кредитної лінії №AG6264859 від 19.10.2018 року ТОВ «ФК «Дінеро», [PERSON] було надано ліміт кредитної лінії 7000 грн., сума кредиту 5000 грн., відсоткова ставка в день 0,65%, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день 75 грн., потенційний ліміт кредитної лінії 20000 грн., надана сума кредиту 5000 грн., загальна вартість кредиту: 5,975 грн., реальна річна відсоткова ставка: 234 %, дата повного погашення 18.11.2018 року, штраф якщо є 50%. Вказаний договір не підписаний сторонами лише вказано Кредитодавець (електронний підпис) та Позичальник (електронний підпис). Відповідно до додаткової угоди №AM0465206 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG6264859 від 19.10.2018 року ТОВ «ФК «Дінеро», [PERSON] було надано ліміт кредитної лінії 7000 грн., сума кредиту: 2000 грн., відсоткова ставка, в день: 0,78%, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у з`язку з простроченою заборгованістю, в день: 30 грн., потенційний ліміт кредитної лінії 20000 грн., надана сума кредиту 7000 грн., загальна вартість кредиту: 8,242 грн., реальна річна відсоткова ставка: 282,28%, дата повного погашення: 18.11.2018 року, штраф якщо є: 50%, договір не підписаний сторонами лише вказано Кредитодавець (електронний підпис) та Позичальник (електронний підпис). Згідно із договором відступлення прав вимоги №06112018-DG, укладеного 06.11.2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Дінеро», на умовах, встановлених цим договором ТОВ «ФК «Дінеро» відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» приймє права грошової вимоги до боржників за кредитними договорома, вказаними у реєстрах боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Дінеро» та боржниками (п.1.1 договору). 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом №55-к від 25.07. 2024 року внесено зміни про перейменування товариства до облікових та інших документів. Відповідно до ч.1, 3 ст. 15 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Ст.512 ЦК України, визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «ФК «Дінеро» та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, у матеріалах справи наявний договір про відступлення прав вимоги №06112018-DG, укладений 06.11.2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Дінеро». Крім цього, суд зазначає, що в постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Так, Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 у справі №916/2286/16 зазначив, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то вцьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч.3 ст.656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 року у справі №909/968/16, від 31.10.2018 року у справі №465/646/11, від 11.10.2019 року у справі №910/13731/17 та від 10.10.2020 року у справі №638/22396/14-ц. У долучених до позову матеріалів справи позивачем не долучено доказів про те, що відповідним Фактором - ТОВ «Довіра та гарантія» було здійснення перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта ТОВ «ФК «Дінеро» згідно договору про відступлення прав вимоги №06112018-DG, укладений 06.11.2018 року. Зокрема, згідно реєстру боржників від 18.02.2019 року до договору про відступлення прав вимоги №06112018-DG, укладений 06.11.2018 року, міститься перелік, всього 643 особи, під №600 - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та загальна сума 472870,44 грн. Також згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників від 18.02.2019 року до договору про відступлення прав вимоги №06112018-DG, укладений 06.11.2018 року, а саме у п.1 вказано, що сума компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги зазначених у реєстрі Боржників складає 472870,44 грн. без ПДВ. Відповідно до п.п.6.2, 6.2.2 договору оформлення відступлення права вимоги №06112018-DG від 06.11.2018 року відбувається в наступному порядку: сторони підписують акти прийому-передачі та кредитор передає новому кредитору в електронному вигляді реєстри боржників, що передаються кредитором новому кредитору в рамках даного договору. Для підтвердження дійсності прав вимог, що відступаються, кредитор надає новому кредиторові документацію в порядку, передбаченому цим договором. Суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги №06112018-DG від 06.11.2018 року, який є оплатним, стороною позивача також не надано. Разом з тим, позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС», у підтвердження виконання первинним кредитором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» своїх зобов`язань за ним, не надано суду жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем ТОВ «ФК «Дінеро» було належним чином виконані свої зобов`язання та перераховані грошові кошти відповідачу [PERSON] в розмірах та строках, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Таким чином, суд вважає, що вказані обставини свідчать про недоведеність перерахування грошові коштів ТОВ «ФК «Дінеро» відповідачу [PERSON] , та недоведеність позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС» факту набуття прав вимоги згідно зазначеного ним договору оформлення відступлення права вимоги №06112018-DG від 06.11.2018 року до боржника [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «ВІН ФІНАНС», відповідно ТОВ «ВІН ФІНАНС» не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Платіжні документи банківської установи, які б засвідчували факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не надані. Суд, дослідивши та оцінивши докази, враховуючи наведені судом обставини, вважає, що у задоволенні позову ТОВ «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №L5087949 від 19.10.2018 року, слід відмовити у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про поновлення строку позовної даності, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Оскільки у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог та відповідач не заявив про необхідність застосування позовної давності, а тому дане питання судом не досліджується. Стосовно інших доводів сторони позивача, суд зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п.1 ст.6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed