Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся через систему «Електронний суд» до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 50 356,57 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та\~ [PERSON] укладені кредитні договори на підставі яких відповідачем отримано кредитні кошти: 04.06.2019 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001325872701, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 17 000 грн.. 19.11.2019 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4001767526022, за яким Позичальнику отримано кредит у сумі 35\~547,00 грн Позивач вказує, що між сторонами по справі виникли зобов`язання, що регулюється нормами цивільного законодавства, яке відповідати виконується відповідно до умов укладеного договору, через що з боку останньої утворилась заборгованість. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Ухвалою суду від 13.01.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та призначено судове засідання. 29.01.2025 відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив у задоволенні позову відмовити, вказував на пропуск позивачкм строку позовної давності. 27.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. 29.04.2025 від відповідача надійшли Додаткові пояснення. У судове засідання представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача просив про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач проти позову заперечив, вказав, що дійсно ним було укладено вказані кредитні договори та отримані кредитні кошти, проте на його думку, сплинули строки стягнення заборгованості, а сама сума позики була списана банком за рахунок банківських резервів. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи доходить такого висновку. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами\~ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Судом встановлено, що\~04.06.2019 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001325872701, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 17 000 грн. По цьому кредитному договору станом на 09.09.2024 заборгованість склала 29\~818,43 грн, з яких: 16\~982,66 грн заборгованість за тілом кредиту, 12\~835,77 грн заборгованість за процентами. 19.11.2019 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4001767526022, за яким Позичальнику отримано кредит у сумі 35\~547,00 грн По цьому кредитному договору станом на 09.09.2024 заборгованість склала 20\~538,14 грн, з яких 9\~869,50 грн заборгованість за кредитом, 2,49 заборгованість за процентами, 10\~666,15 грн заборгованість за комісією. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.\~1050\~ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2\~ст. 1054ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи складає 50\~356,57 грн. Таким чином, на момент розгляду справи відповідач не погасив заборгованість, доказів на спростування розрахунку позивача суду не представлено. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 3ст.\~267\~ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності по пред`явленим позовним вимогам. Згідно із Законом України від 30.03.2020 року №540-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України\~доповнено п. 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз термін дії карантину було продовжено на всій території України до 30 червня 2023 року. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-розділ "Прикінцеві та перехідні положення"\~Цивільного кодексу\~України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України№ 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2024 року по справі № 383/1645/23 щодо позовної давності зазначено про те, що строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні. Позовна давність для пред`явлення позовних вимог на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог, яка станом на 12.03.2020 (на момент встановлення карантину) не сплила, продовжується з 12.03.2020 до цього часу. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивачем було пред`явлено позов в межах строку позовної давності. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved