Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

03.03.2025, на підставі ухвали судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.01.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва за підсудністю надійшла цивільна справа № 490/416/25 за вказаним вище позовом. У січні 2025 року, через підсистему «Електронний суд», позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 112 498,27 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 23.04.2019 АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C-300-009748-19-980, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку з максимальним кредитним лімітом у 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становив 44 900 грн. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором, своєчасно кредитні кошти не повернула, у зв`язку з чим, у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 498,27 грн., з яких 44 271,80 грн. заборгованості за основним боргом, 68 226,47 грн. за відсотками. 25.07.2023 АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (раніше ТОВ «Росвен Інвест Україна», уклали договір факторингу № 01.02-31/23. За умовами договору ТОВ «Свеа Фінанс» набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі й за кредитним договором № C-300-009748-19-980 від 23.04.2019. Посилаючись на викладене позивач просив позов задовольнити та розподілити судові витрати у справі. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.03.2025 відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання. У судове засідання 20.05.2025 сторони не з`явилися. Представник позивача подав клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подавала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подавала та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 23.04.2019 АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C-300-009748-19-980. Укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів підтверджено: - угодою № С-300-009748-19-980 про відкриття кредитної лінії та відкриття кредитної картки від 23.04.2019, анкетою-опитувальником клієнта фізичної особи, тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку, згодою фізичної особи власника персональних даних та суб`єкта кредитної історії, підписаних власноручно відповідачем; - розрахунками заборгованості, складеним первісним кредитором АТ «Ідея Банк»; - випискою про рух коштів за картковим рахунком відповідача за період з 23.04.2019 до 25.07.2023. З огляду на вказані докази відповідач зобов`язання з повернення коштів перед первісним кредитором не виконала. Позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором. Так, 25.07.2023 АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (раніше ТОВ «Росвен Інвест Україна», уклали договір факторингу № 01.02-31/23. За умовами договору ТОВ «Свеа Фінанс» набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі й за кредитним договором № C-300-009748-19-980 від 23.04.2019. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 112 498,27 грн. за договором № C-300-009748-19-980 від 23.04.2019, з яких 44 271,80 грн. заборгованості основним боргом, 68 226,47 грн. за відсотками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З огляду на матеріали справи, АТ «Ідея Банк» повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальник порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним. У зв`язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість загальною сумою 112 498,27 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом 44 271,80 грн. та відсотків, нарахованих первісним кредитором у розмірі 68 226,47 грн. Відповідач не надала заперечень відносно того, що він підписував договір та отримував від АТ «Ідея Банк» кредитні кошти. З огляду на договір факторингу між первісним кредитором АТ «Ідея Банк» та позивачем, витяги з реєстрів боржників, ТОВ «Свеа Фінанс» (раніше ТОВ «Росвен Інвест Україна») набув права стягувача у вказаному вище зобов`язанні. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем. Не спростував відповідач і розмір заборгованості, заявлений позивачем. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі в межах заявлених до стягнення 112 498,27 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору, які сплатив позивач при зверненням з позовом в сумі 2422,40 грн. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: approved