Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

30.08.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час подачі позову розірвано, більше двох років тому відповідач залишила сім`ю та проживає окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з батьком яким створено належні умови проживання, виховання, навчання та розвитку. [PERSON] вважає, що місце проживання дитини має бути визначено разом з ним, оскільки він є працездатним, має постійний заробіток, у фінансовому плані є стабільно забезпеченою особою, саме він займається вихованням та розвитком спільного сина, бере активну участь у житті дитини. Разом із сином вони проживають та зареєстровані у [ADDRESS] . Таким чином позивач вважає, що проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини. Також позивач вказує, що він не чинить та не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Таким чином, [PERSON] , посилаючись на Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», положення статтей 150, 155, 160, 161 СК України, просить визначити місце проживання дитини разом з батьком. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.09.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.11.2024 року. Так як учасники справи до суду у підготовче засідання не прибули, підготовче засідання було відкладено на 16.12.2024 року. Ухвалою суду від 16.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не прибули. Представник позивача - адвокат Хорошун О.В. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Представник третьої особи Малимон А.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] направила до суду поштовим зв`язком заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнла у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Повідомила, що їх спільний син [PERSON] дійсно тривалий час проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження: Серія [NUMBER] від 03.02.2015 року. Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2023 року у цивільній справі № 695/522/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. Згідно з даними акту обстеження умов проживання від 23.08.2024 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Умови проживання добрі. Будинок газифікований та обладнаний всім необхідним для проживання. Для проживання дитини обладнана окрема кімната, в якій наявні всі необхідні речі для розвитку та навчання дитини. Між членами сім`ї хороші та доброзичливі відносини. Відповідно до характеристики, наданої Плешканівським НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» від 21.08.2024 року за вих. № 40 [PERSON] працює на посаді сторожа (нічного) Плешканівського НВК із січня 2023 року. За час роботи зарекомендував себе як добросовісний та відповідальний працівник, легко знаходить спільну мову як з працівниками закладу та і зі здобувачами освіти. Сумлінно виконує свої трудові обов`язки. [PERSON] користується повагою в колективі. Як вбачається з довідки, виданої старостою села Плешкані за вих. № 141 від 16.08.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має у складі сім`ї сина [PERSON] , [INFO] , з яким фактично проживають по [ADDRESS] . Крім них за цією адресою проживає і зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою-характеристикою від 16.08.2024 року за № 142, виданою старостою села Плешкані Золотоніського району, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , має у складі сім`ї сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] добросовісно виконує батьківські обов`язки по вихованню сина [PERSON] , який з ним проживає. З матір`ю дитини [PERSON] , яка у с. Плешкані не зареєстрована та не проживає, [PERSON] розлучений. Рішенням виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради від 23.09.2024 року № 230 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та затверджено висновок опіки щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , згідно з додатком. Згідно з висновком органу опіки та піклування «Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », затвердженим рішенням виконкому Гельмязівської сільської ради Золотоніського району району Черкаської області від 23.09.2024 року № 230, орган опіки та піклування, з урахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Гельмязівській сільській раді від 05.09.2024 року, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом дитина проживає з батьком. На час вирішення спору дитина більше двох років проживає з батьком, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). Суд дійшов висновку, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітнього сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному його розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, інших утриманців не має, відомості про офіційне працевлаштування в матеріалах справи відсутні, відтак постійного доходу не має, проте позовні вимоги, в тому числі і щодо стягнення аліментів визнала та не заперечувала проти їхбзадоволення. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби малолітнього сина, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , 2015 року народження, на користь [PERSON] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 30.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню: на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком у сумі 968.96 гривень, та в дохід держави - за позовну вимогу про стягнення аліментів у сумі 1211.20 гривень. Кеpуючись ст.ст. 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved