Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Фактично сім`я припинила своє існування, позивач та відповідач втратили почуття взаємного кохання та поваги, подальше сімейне життя є неможливим. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі зазначеного позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] », судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.04.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Разом з позовною заявою позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без участі позивача, згідно якої остання підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без участі позивача. 13.03.2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, згідно якої останній визнав позов повністю. Згідно з ч. 4\~ст. 206 Цивільного процесуального\~кодексу України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17.09.2022 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 17.09.2022 року шлюб, про що Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17.09.2022 року складено відповідний актовий запис № 439. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.04.2023 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, [PERSON] народився [INFO] , про що Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області 03.04.2023 року було складено відповідний актовий запис № 38. Батьками дитини зазначено: мати [PERSON] , батько [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви спільне життя подружжя не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси. Сім`ю зберегти неможливо. Позивач та відповідач сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК\~України передбачено право кожного з подружжя\~\~припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст.\~112\~СК\~України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка просила відновити своє дошлюбне прізвище, а при реєстрації шлюбу змінила його, то вона має право після розірвання шлюбу відновити прізвище яким іменувалась у шлюбі, а саме « [PERSON] ». Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат з відповідача. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved