Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Уточнивши свої вимоги мотивує їх тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 вересня 1998 року; рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.05.2024р. шлюб між сторонами розірвано; за час перебування у шлюбі 20 вересня 2021 року відповідачем було укладено договір банківського вкладу з АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму заощаджень 5000 Євро, а також із АТ «КредоБанк» орієнтовно на суму 8000 Євро. Дані кошти набуті спільно подружжям за час шлюбу та вносилися на рахунки вищезазначених установ за спільною згодою; після розірвання шлюбу позивач хоче виділити свою частину спільного майна та просить рішенням суду присудити половину всіх банківських вкладів, а також стягнути сплачений судовий збір при подачі позову. У судовому засіданні представник позивача адвокат Стецяк В.М. в інтересах своєї довірительки позов підтримала та просила такий задовольнити з підстав, викладених у зверненні до суду; позивач однаково надала суду в минулих судових засіданнях детальні пояснення по суті спору. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із відзивом на позов не звертався, а тому суд ухвалив розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечила сторона позивача. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Згідно із частиною першої статті\~15, частиною першою статті\~16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , котрий був зареєстрований 19 вересня 1998 року Воютицькою сільською радою Самбірського району Львівської області, актовий запис №19, Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . 17.09.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Договір №2620001794612/978/РК про надання комплексних банківських послуг, згідно якого банк зобов`язувався відкрити рахунок, призначений для виплати основної суми та процентів з розміщеного у Банку строкового вкладу і обслуговується на умовах тарифів, відповідно до рахунку; дата відкриття 01.09.2016р., валюта Євро. 20.09.2021р. між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір, згідно якого Банк приймає від клієнта грошову суму на вкладний рахунок та зобов`язується виплатити клієнту суму вкладу і проценти на умовах, встановлених договором; початкова сума вкладу 5000 Євро. Із виписки за договором №б/н за період 01.01.2019р. по 31.05.2024р.\~вбачається, що станом на 18.05.2024 року залишок на картці № [NUMBER] за договором SAMDNWFD0072820227501\~ від 08.09.2020 року\~ становив 2760,63Євро та станом на 27.05.2024 року\~ залишок на картці № [NUMBER] за договором SAMDNWFD0073136357201 від 20.09.2021р. становив 5001,08 Євро. Відповідно до виписки за договором №б/н за період 01.05.2024р. по 18.04.2025р.\~ вбачається, що станом на 20.03.2025 року залишок на картці № [NUMBER] за договором SAMDNWFD0072820227501\~ від 08.09.2020 року\~\~ становив 2760,81 Євро та станом на 29.03.2025 року\~ залишок на картці № [NUMBER] за договором SAMDNWFD0073136357201 від 20.09.2021р.\~становив 5001,41 Євро. Згідно інформації наданої АТ «Кредобанк»\~ відомо, що станом на 09.01.2025р. залишок на рахунку\~ [NUMBER] , відкритому на ім`я відповідача\~становить 35,23 Євро, залишок на рахунку [NUMBER] \~за угодою 2630/83/9269\~ від 10.09.2019 року - становить 6440,46 Євро. Із виписки про рух коштів по рахунку наданої АТ «Кредобанк» за період з 01.01.2019 року по 31.05.2024 року\~вбачається, що на депозитний рахунок відповідачем було внесено\~ кошти на суму 6440,46 Євро\~10.09.2019 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~зі\~ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша,\~друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~Цивільного кодексу України(далі ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Тому суд констатує, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст. 60 СК України, де\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року в справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року в справі №404/1515/16-ц. Таким чином, оскільки кошти, які знаходяться на рахунках одного із подружжя вкладені відповідачем за час перебування у шлюбу, то такі являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку, докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні. Таким чином, враховуючи вказані обставини і також те, що спірне майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявлених вимог, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача в порядку передбаченому 141 ЦПК. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Так, ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2024 року накладено арешт на відкриті рахунки (карткові, кредитні, депозитні) у банківських установах, а саме: в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в АТ «КРЕДОБАНК», відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання обидвох осіб у с. Воютичі Самбірського району Львівської області, - до вирішення цивільної справи по суті. Підставою для застосування заходів забезпечення стало ймовірність ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду - могло привести до необхідності стягнення безпідставно набутих грошових коштів до набрання законної сили рішенням по справі. Згідно ухвали від 11 лютого 2025 року скасовано частково заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №452/2480/24 від 9 грудня 2024 року та скасовано арешт, накладений на рахунки [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , - в АТ КБ «Приватбанк», зокрема з рахунку [NUMBER] IBAN [NUMBER] та з рахунку [NUMBER] IBAN [NUMBER] . Ураховуючи те, що захід забезпечення позову щодо банківських рахунків відповідача продовжує діяти і такий було застосовано для захисту прав позивача та, враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 09.12.2024 року підлягають скасуванню.

Outcome: approved