Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

14 березня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовує тим, що вона одружилася з відповідачем 09 жовтня 2010 року, шлюб між ними зареєстрований Мечиславською сільською радою Ульянівського району Кіровоградсської області, актовий запис № 02. У шлюбі в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з жовтня 2021 року її стосунки з чоловіком погіршились, їхні почуття почали згасати. В липні 2022 року вона зустріла іншого чоловіка, закохалась та має намір з ним одружитись. Також позивач повідомляє, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки проживає з іншою жінкою. Такі обставини свідчать, що шлюб з відповідачем має лише формальний характер, а подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позивач вказує, що бажає визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею, оскільки саме вона піклується про нього, однак дитина безперешкодно спілкується з батьком. На підставі наведеного позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати, а також визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Ухвалою судді від 27 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, а також залучено до участі в справі Службу (управління) у справах дітей Житомирської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 23 квітня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. У вказаній заяві відповідач зазначає, що його сім`я з позивачем розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, оскільки він має намір одружитись з іншою жінкою. Також відповідач погоджується, що син має проживати разом з матір`ю. 28 травня 2025 року від представника третьої особи Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради до суду надійшла заява про приєднання до матеріалів справи висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . Представник позивача адвокат Шолодько М. М. у підготовче засідання не з`явилась, попередньо заявила про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, заявами від 23 квітня 2025 року та від 28 травня 2025 року просить позов задовольнити, розгляд справи здійснювати за його відсутності. Представник третьої особи Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради Баб`як М. М. 28 травня 2025 року подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст. 200 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд установив, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд установив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09 жовтня 2010 року Мечиславською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області, про що складений актовий запис про шлюб № 02. Наведене підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також установлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 Сімейного кодексу України , дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч. 4ст. 56 Сімейного кодексу України , кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України ). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України ). Суд установив, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Кожен з подружжя заявляє про неможливість примирення між ними, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки кожен з них має намір укласти інший шлюб. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України в разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу. Щодо вимог позову про визначення місця проживання дитини суд зазначає таке. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України). Зі змісту висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому Житомирської міської ради від 21 травня 2025 року за № 705 слідує, що на думку органу опіки та піклування, доцільним є визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . Суд установив, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Суд ураховує, що найкращим інтересам дитини буде відповідати забезпечення можливості розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. А тому, суд дійшов висновку, що визначення проживання [PERSON] з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у стійкому та звичному для нього середовищі. Розподіл судових витрат. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень. Разом з тим, ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Питання про повернення позивачу з державного бюджету сплаченого судового збору врегульовано ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та може бути вирішено судом на підставі відповідного клопотання. Враховуючи висновок суду про задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 1 211,20 гривень. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved