Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 листопада 2001 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 134. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Позивач зазначає, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, різне життя, відсутнє взаєморозуміння тривалий час. Спільне подружнє життя припинилося у 2014 року, з того часу подружні стосунки відсутні. Проживають окремо, не цікавляться життям одне одного, мають різні цінності та погляди на життя, сімейні відносини. Позивач в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. (а.с.37). Відповідач у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, а про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с.33). Згідно поданої заяви позов визнав та просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.48). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 листопада 2001 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 134 (а.с.20). Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2014 року, про що вказано в позові та в заяві відповідача. Спір про поділ майна - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з нього підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок, сплачений під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с.10). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved