Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, неповнолітню дитину - [PERSON] залишити на вихованні позивачки В обґрунтування заявленого позову позивачка покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 30.05.2013 у виконкомі Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №4. Від зазначеного шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. Подальше проживання однією сім`єю стало неможливим. Всі намагання позивачки зберегти сім`ю виявилися марними, тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилась, однак у позовній заяві зазначила про розгляд позовної заяви без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд позовної заяви без його участі, однак зазначив, що позовні вимоги підтримує частково, щодо розірвання шлюбу не заперечує, а щодо позовної вимоги про залишення неповнолітньої дитини [PERSON] на вихованні позивачки просить суд відмовити, оскільки дитина проживає з ним та перебуває на його вихованні. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21.05.2025. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.05.2013 у виконкомі Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №4 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 05.06.2013). Від даного шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). У позивача з відповідачем подружні відносини не склалися. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст.140 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, в якому просить даний шлюб розірвати, а неповнолітню дитину залишити на її вихованні. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторони не підтримують подружніх відносин, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, подальше спільне життя сторін не можливе. Отже, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому шлюб позивача з відповідачем слід розірвати. Відповідачем в цій частині визнано позов, вимоги позивача обґрунтовано належними правовими підставами. Щодо позовної вимоги про залишення на вихованні матері неповнолітньої дитини - [PERSON] , суд зазначає таке. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Сторони не просили про залучення до участі у справі органу опіки та піклування. Як зазначалось вище, позивачка просить неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишити на її вихованні. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотань про витребування доказів не подавала. Для забезпечення юридичної визначеності може бути вирішено питання про визначення юридичного місця проживання дитини. Однак це судове рішення не належить до судових рішень про участь одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, перебування дитини на утриманні виключно одного з батьків. Законом встановлено інший порядок розгляду даних спорів. Водночас, із позиції відповідача викладеній у заяві не вбачається відсутність спору щодо питання залишення дитини на вихованні позивачки, а тому в цій вимозі слід відмовити, позаяк за наявності спору слід пред`являти вимогу про визначення місця проживання дитини, чого позивачем не зроблено. У відповідності до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Узагальнюючи наведене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: dismissed