Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які проводяться відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 у цивільній справі №350/184/24. Стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі всіх видів доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що з 23.03.2010 перебував у шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON] . За час проживання в шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рожнятівського районного суду від 25 березня 2024 року в цивільній справі №350/183/24 провадження №2/350/169/2024 шлюб між ними розірвано. Рішенням Рожнятівського районного суду від 29 лютого 2024 року в цивільній справі №350/184/24 провадження №2/350/170/2024 стягнуто з ньго, [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів мого заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття на кожну дитину щомісячно , починаючи з 26 квітня 2024 року і до повноліття дітей. Виконавчий лист було звернуто відповідачкою [PERSON] до виконання в Долинський відділ ДВС в Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішенням Рожнятівського районного суду від 30 квітня 2024 року в цивільній справі №350/505/24 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із ним - його батьком [PERSON] , [INFO] . Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із їхньою матір`ю [PERSON] , [INFO] . Оскільки їхній спільний із відповідачкою син [PERSON] проживає постійно з ним та перебуває на його утриманні, відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина, такі слід стягнути на його користь відповідачки. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. В судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, правом на подачу відзиву на позов не скористалася. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 у цивільній справі №350/184/24 з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання сина щомісячно (а.с.11). На даний час син сторін [PERSON] постійно проживає постійно з позивачем, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 30 квітня 2024 року (а.с.12-16), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.03.2025 (а.с.25). Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд, може, звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Неповнолітній син сторін проживає разом із батьком [PERSON] та фактично перебуває на його утриманні, вказане свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з відповідача. Таким чином, на даний час відсутні підстави для стягнення із позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина, який не проживає з матір`ю, що суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких повинна утримуватись дитина. При встановлених обставинах справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, враховуючи зміну обставин, а саме проживання дитини з батьком, суд вважає, що слід припинити стягнення аліментів на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 року у справі №350/184/24 провадження №2/350/170/2024. Що стосується вимоги позивача, про стягнення на його користь аліментів на утримання сина, то суд приходить до висновку, що така також підлягає до задоволення. Частинами 2 і 3 ст. 150 СК України встановлено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу дії ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої дитини позивача, тому має брати участь в його утриманні шляхом сплати аліментів. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходить з приписів статті 13 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей, який встановлений законодавством України, та що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. На переконання суду, відповідачка може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved