Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (надані Товариство) звернулось до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1412726710650 від 06.05.2024 у розмірі 21952 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн та 10600 грн витрат на оплату правової допомоги. Позов мотивований тим, що 06 травня 2024 року відповідачка звернулась до Товариства з заявкою на отримання кредиту та того ж дня уклала з позивачем договір про надання фінансового кредиту продукту кредитної лінії «Старт» №1412726710650, який підписала шляхом введення в особистому кабінеті ОТП пароля. За умовами вказаного кредитного договору [PERSON] отримала на споживчі цілі кредит у розмірі 4900 грн строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 531,32 % до 540,50 % (1,036 % в день перші 20 днів, 1,48 % в день з 21 дня по дату повернення кредиту) річних від суми кредиту. Товариство виконало свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі та надало [PERSON] кредит у вказаній сумі. Відповідачка не виконала взяті за кредитним договором зобов`язання та не повернула своєчасно кредитодавцю грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору. Станом на 05.02.2025 загальна сума заборгованості за кредитним договором №1412726710650 від 06.05.2024 становить 21952 грн, яка складається з: 4900 грн заборгованості за кредитом, 7252 грн заборгованості за відсотками, 9800 грн штрафу. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав позивача. Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2025 року дану справу передано для розгляду за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Полонського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2025 року головуючим суддею по справі визначено суддю Горщара А.Г. Згідно з ухвалою судді від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачці копії позовної заяви з доданими документами та ухвали про відкриття провадження надіслано судом за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення Укрпошти від 07.04.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відправлення вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 06.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №1412726710650 (далі Договір), за умовами якого кредитодавець (Товариство) надає позичальниці кредит у національній валюті на умовах передбачених договором, а позичальниця зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.5-12). Відповідно до умов Договору позичальниця отримала кредит у сумі 4900 грн строком на 120 днів з 06.05.2024 по 03.09.2024 з дисконтною процентною ставкою 1,036 % за кожен день користування кредитом з 1 по 20 день користування кредитом включно, базовою процентною ставкою 1,48 % за кожен день користування кредитом з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту (п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору). Загальні витрати за кредитом: 8333,03 грн (п.1,5 Договору). Продовження строку кредитування не передбачено (п.1.16 Договору). Кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 4900 грн 00 коп. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п.2.23 Договору). Згідно з п. 1.3.1. Договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору. За положеннями п. 3.3. Договору у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п. 1.3.1. даного Договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п.1.4.2. Договору. Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором V5J7S5. Також зазначеним одноразовим ідентифікатором [PERSON] підписано графік платежів, що є додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» та невід`ємною його частиною, яким визначено дати та розмір платежів для погашення кредитної заборгованості (а.с.13). Товариство виконало взяті за договором зобов`язання та надало [PERSON] кредит у розмірі 4900 грн шляхом перерахування коштів за реквізитами електронного платіжного засобу, вказаного позивальницею у кредитному договорі, що підтверджується даними листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та довідки про ідентифікацію (а.с.16-17). Однак [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. З наданого позивачем розрахунку нарахувань та оплат за Договором вбачається, що відповідачкою 25.05.2024 сплачено відсотки за користування кредитом в розмірі 1015,20 грн, решта суми заборгованості за договором не погашена та складається з 4900 грн заборгованості за кредитом, 7252 грн заборгованості за відсотками, 9800 грн штрафу (а.с.23-24). Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1\~ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до\~ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір №1412726710650 від 06.05.2024, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним. Товариство виконало умови договору та надало позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. [PERSON] свої обов`язки за договором належним чином не виконала, у встановлений договором строк кредит не повернула, відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі не сплатила. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальниці повернення кредиту, сплати відсотків за його використання. Сукупністю досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства в частині стягнення суми основного зобов`язання за вище вказаним кредитним договором. Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачкою кредитним договором №1412726710650 від 06.05.2024 суд виходить з такого. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». 22 листопада 2023 року прийнято\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ\~(набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~(п.п.6 п.5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ\~IV\~Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~(п.п.13 п.5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5\~ст.8\~Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно з п.17 розділ\~IV\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На підставі викладеного, враховуючи, що кредитний договір відповідачкою укладено після набрання чинності Законом №3498-ІХ,\~виходячи з\~розміру зобов`язання за основною сумою боргу та умов укладеного договору, суд вважає, що розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за кредитним договором №1412726710650 від 06.05.2024 становить 7937,92 грн, що складається з: 1015,20 грн - відсотки за період з 06.05.2024 по 25.05.2024 (4900 грн тіло кредиту х 1,036 % х 20 днів), 6236,72 грн - відсотки за період з 26.05.2024 по 19.08.2024 (4900 грн тіло кредиту х 1,48 % х 86 днів), 686 грн відсотки за період з 20.08.2024 по 02.09.2024 (4900 грн тіло кредиту х 1,0 % х 14 днів); враховуючи сплату відповідачкою відсотків за користування кредитом в розмірі 1015,20 грн, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в розмірі 6922,72 грн (7937,92 грн-1015,20 грн). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки штрафу, суд зазначає про таке. Пункт 6.4 Договору передбачає, що у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавця неустойку у вигляді штрафу у встановленому цим пунктом порядку. У будь-якому разі сукупна сума неустойки (штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань на підставі цього договору, загальний розмір кредиту, за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. \~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Разом з тим, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за штрафом у розмірі 9800 грн за кредитним договором, оскільки такий нарахований кредитодавцем у період дії в Україні воєнного стану. Відтак, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11822 грн 72 коп. В силу вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 53,86 %, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1630,88 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження понесених судових витрати на правничу допомогу надано договір №1 про надання правової допомоги від 04.01.2022, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», акт виконаних робіт від 27.01.2024 до вказаного договору, рахунок на оплату № 01/27-1 від 27.01.2025 та платіжну інструкцію № LK376/2 від 27.01.2025, відповідно до яких Товариством сплачено для АБ «Грушевий Ю.В.» за надану правничу допомогу 10600 грн. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, не співмірність таких витрат не доведено. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5709,16 грн, що складає 53,86 % від 10600 грн.

Outcome: partial