Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів і в обґрунтування позовних вимог вказала, що з 01.03.2008 вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2010 з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2014 збільшено розмір аліментів у зв`язку з отриманням дитиною інвалідності (дитина інвалід підгрупи А, потребує постійного догляду) з приводу тяжкої розумової відсталості, судомного синдрому до 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача. Виконавче провадження №51734808 про стягнення аліментів знаходиться на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У вересні 2023 року бухгалтерія військової частини, де служив відповідач, вислала їй аліменти у великому розмірі, що перевищували 1/4 частину доходів боржника. Вважаючи, що з боржника скоріше за все було безпідставно стягнуто таку суму, вона повернула відповідачеві зайві гроші у розмірі 25000,00 грн (50,00 грн комісія банку), направивши 26.10.2023 на його рахунок [NUMBER] дану суму, про що свідчить платіжна інструкція №Р24А1869582836D0938 від 26.10.2023. Натомість у подальшому вона встановила та вирахувала, що аліменти, які надійшли у вересні 2023 року, були сплачені в належному розмірі, бо відповідач отримував гарну заробітну плату та мав заборгованість. Даний перерахунок на рахунок відповідача з її боку був одноразовим та помилковим, її дії не мали систематичного характеру, а тому поведінка не була суперечливою. Вона писала та телефонувала [PERSON] , щоб він добровільно повернув кошти, а після тривалого ігнорування відповідачем усних вимог 09.08.2024 та 16.08.2024 направила йому письмові вимоги, але вони також були проігноровані. 23.10.2024 в телеграмі вона також продублювала вимогу від 16.08.2024, але відповідач в грубій формі відмовив їй. Безпідставно набуті відповідачем кошти повинні витрачатися на утримання їхнього сина, але [PERSON] гроші не повертає, він навіть намагався відмовитися від сина та сплати аліментів шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей з актів цивільного стану, але його батьківство було доведено висновком судово-генетичної експертизи. Просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 25000,00 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн та на сплату судового збору 1211,2 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивача в судовому засіданні 18.03.2025 підтримав позовні вимоги та наполягав на їхньому задоволенні, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Також пояснив, що позивач перед перерахуванням грошей відповідачеві не зверталася до державного виконавця для з`ясування статусу коштів. Йому невідомо, чи є у позивача окремий рахунок для одержання аліментів, також він не знає, хто саме був відправником грошових коштів військова частина або виконавча служба, банківських документів не бачив, але гроші надходили саме на банківську карту [PERSON] . До 2022 року відповідач мав заборгованість з аліментів, але потім почалися відрахування бухгалтерією військової частини. Про те, що аліменти були сплачені в належному розмірі, позивач дізналася у 2024 році, і саме тоді стала вживати активні дії щодо їх повернення. Жодних зобов`язань перед [PERSON] . [PERSON] не мала та не має. Представник відповідача в судовому засіданні 18.03.2025 позовні вимоги не визнала, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву. Зазначила, що аліменти [PERSON] сплачує з 2014 року, в 2023 році вони відраховувалися безпосередньо військовою частиною. Згідно з відомостями виконавчої служби надмірних утримань та помилок при обрахуванні аліментів не було. Грошові кошти позивач дійсно перерахувала відповідачеві, але зробила це добровільно на його прохання про повернення грошей, та при здійсненні переказу зазначила у призначенні платежу про переказ власних коштів, не вказавши, що це повернення аліментів. Ці 25000,00 грн він давав їй готівкою, коли ще не знав, що гроші відраховуються військовою частиною. Коли дізнався про це, то попросив повернути, що вона і зробила. З позовом [PERSON] звернулася через два роки після описаних подій, тому що зараз між сторонами погіршилися стосунки та нею ініційовано декілька судових проваджень до [PERSON] . Позивач не надала доказів, що, виявивши помилку, зверталася до банку з метою скасування платежу. Вона добровільно перерахувала кошти, знаючи, що між нею та відповідачем відсутнє зобов`язання із повернення коштів, а тому її поведінка є суперечливою. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 26.05.2025 в судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги повністю та пояснила суду, що спірні грошові кошти вона отримала переказом на банківську карту у вересні 2023 року як аліменти, дійсно вважала їх сплаченими помилково, і тому на прохання відповідача перерахувала їх на його картковий рахунок.15.07.2024 вона звернулася до державного виконавця за перерахунком та дізналася, що все було нараховане правильно та це були саме аліменти. Плутанина виникла через те, що [PERSON] мав тривалий час заборгованість з аліментів, яка в подальшому стягувалася з нього, та вона не мала повної інформації про те, коли та в якому розмірі мали надходити кошти. Коли вона попрохала його повернути гроші для дитини, він відмовив їй. Вона вважала, що станом на вересень 2023 року заборгованості не було, але виявилося, що вона була. До того ж виконавча служба обраховувала аліменти, виходячи з 1/4 частини доходів, а не 1/3, яка була присуджена після встановлення сину інвалідності, і були втрачені виконавчі документи, які вона вдруге подала виконавцеві вже в липні 2024 року. До заборгованості в розмірі 70000,00 грн, яка наразі вже сплачена, не були пораховані ці 25000,00 грн, які вона фактично отримала та згодом повернула, тому [PERSON] винен їй ці кошти. 26.05.2025 в судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що з його доходів кожного місяці знімалася сума аліментів, вона була одна, потім у вересні зняли іншу суму, 27 з чимось тисяч грн зайвих. Позивач повернула йому 25000,00 грн, а потім з нього виконавчою службою була відрахована заборгованість 70000,00 грн, і він вважає, що ці 25000,00 грн входять в ці кошти, тому він не має повертати їх, бо все сплатив. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 11.02.2025 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено її розгляд на 14.03.2025, відповідачеві запропоновано подати судові відзив на позовну заяву. 21.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, 24.02.2025 відповідь на відзив. Ухвалою суду від 18.03.2025 явка сторін в судове засідання була визнана обов`язковою. Розгляд справи відкладався за клопотанням позивача. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26.10.2023 з карткового рахунку [PERSON] [NUMBER] на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] здійснено переказ грошових коштів в сумі 25050,00 грн, призначення платежу переказ власних коштів, що підтверджується платіжною інструкцією P24A1869582836D0938. \~ \~ \~ \~Згідно з відомостями Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), викладеними в листі №28.25/107451/4 від 07.08.2024, на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №2-2078/10, виданий 30.06.2010 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку/доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 01.09.2009 і до повноліття дитини. 19.01.2023 постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника направлене на виконання до в/ч [NUMBER] . Оскільки станом на 01.01.2023 заборгованість з аліментів становила 143931,25 грн, військову частину було зобов`язано проводити утримання у розмірі 50% до повного погашення боргу, а потім в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно. Після перерахунку станом на 31.03.2023 заборгованість з аліментів становила 328197,89 грн. 09.08.2023 стягувачеві [PERSON] з депозитного рахунку відділу державним виконавцем перераховано 90586,53 грн, примусово списаних з рахунку [PERSON] . Станом на 11.09.2023 заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі. Будь-яка інформація з військової частини [NUMBER] щодо надлишково або помилково стягнутих коштів з боржника [PERSON] до відділу не надходила, а з усних пояснень [PERSON] встановлене, що кошти в сумі 25050,00 грн не стосуються виконавчого провадження про стягнення аліментів. Дитина [PERSON] згідно з висновком ЛКК «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» ДОР» про стан здоров`я від 28.07.2014 №137 має тяжку розумову відсталість, судомний синдром, є дитиною інвалідом підгрупи А та потребує постійного стороннього догляду. 09.08.2024 та 16.08.2024 [PERSON] направлено [PERSON] вимоги про повернення на її рахунок помилково надісланих нею на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 25050,00 грн, також таку вимогу скеровано нею до його мессенджеру 23.10.2024. Відомості про наявність відповідей на письмові вимоги в матеріалах справи відсутні. Згідно зі скріншотом з мессенджеру 23.10.2024 відповідь [PERSON] на вимогу [PERSON] є негативною. V. Оцінка суду \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються положеннями ЦК України. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони у справі мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , на утримання якого відповідач на користь позивача сплачує аліменти. Як стверджує позивач, 26.10.2023 у відповідача по відношенню до неї виникле грошове зобов`язання внаслідок переводу позивачем на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 25050,00 грн, цей факт підтверджується платіжною інструкцією. Цей переказ був здійснений, оскільки у вересні 2023 року вона отримала аліменти в сумі, значно більшій, ніж зазвичай, вважала це помилкою і повернула переказом зайві кошти відповідачеві, але в подальшому зрозуміла, що аліменти надійшли в належному розмірі, вимагала від відповідача повернути гроші, але той відмовився. Виходячи з зазначеного, позивач вважає, що відповідач безпідставно внаслідок її помилки отримав від неї кошти в сумі 25000,00 грн, а тому має повернути їх. \~ \~ \~ \~ \~Відтак, предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 25000,00 грн, а правовою підставою такого позову є\~стаття 1212 ЦК України. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна, коли особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). За змістом ч.1\~ст.1212 ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1\~ст.1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~ст.1212 ЦК України\~тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст.1212 ЦК України\~може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору. Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі\~ст.1212\~ЦК України необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.1 п.1, ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, постанова від 21.02.2020 у справі №910/660/19. Наявності жодних договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів судом під час розгляду справи не встановлено. В наданій [PERSON] копії платіжної інструкції про перерахування [PERSON] грошових коштів в сумі 25050,00 грн призначенням платежу зазначене переказ власних коштів, що є стандартним зазначенням під час платіжних операцій між фізичними особами. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, тлумачення ст.ст.1212,\~1215 ЦК\~України свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перерахувала відповідачеві кошти одноразово, вважаючи це поверненням надміру отриманих внаслідок помилки аліментів, і доказів зворотного стороною відповідача не наведено. Доводи позивача підтверджуються дослідженими судом відомостями виконавчої служби, які вказують, що за аліментами у [PERSON] тривалий час існувала заборгованість, державним виконавцем виконувалися її перерахунки, отже, є підстави вважати, що позивач не була повною мірою обізнана про поточний стан виконавчого провадження та конкретні суми, які у певний час мали бути їй перераховані. Вимога позивача про повернення грошових коштів виникла після її звернення до виконавчої служби та проведення перерахунку, що є цілком логічним та спростовує твердження сторони відповідача про суперечливість та недобросовісність поведінки позивача. З пояснень відповідача [PERSON] , наданих ним суду, вбачається, що фактично він не заперечує того, що грошові кошти в сумі 25000,00 грн були перераховані бухгалтерією військової частини саме як аліменти, але вважає, що згодом вони були включені в загальну заборгованість та стягнуті з нього на користь позивача. Разом з тим, доказів включення цих коштів в розмір загальної заборгованості відповідачем суду не надано. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Отже, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами У відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн. Крім того [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Згідно з ч.3\~\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п.2 ч.2\~ст.137\~ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У даній справі позивачем 04.11.2024 укладено Договір №237 з адвокатом Погрібняком О.М., Додатковою угодою №1 до якого визначено розмір гонорару адвоката. На підтвердження отримання правничої допомоги та здійснення позивачем витрат на її оплату суду надано акт виконаних робіт №1 від 11.12.2024 на суму 6000,00 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру №74 від 11.12.2024, згідно з якою [PERSON] сплатила за Договором №237 від 04.11.2024 адвокату Погрібнякові О.М. 6000,00 грн. Суд враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не подавалося суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд з огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, підтвердження здійснення позивачем фактичної оплати наданих послуг, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн є реальними та підтвердженими матеріалами справи. Тому ці витрати підлягають відшкодуванню [PERSON] за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved