Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Ільків М.М. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із ПрАТ «Скарбниця» на користь [PERSON] страхове відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у загальному розмірі 144542,22 грн., а також пеню у розмірі 33600,14 грн., 3 % річних у розмірі 3874,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 18020,93 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.08.2023 року близько о 22:05 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», номерний знак [NUMBER] , що був застрахований у ПрАТ «Скарбниця», здійснив наїзд на пішохода [PERSON] 12.03.2024 року на адресу ПрАТ «Скарбниця» направлено заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 290601,45 грн. 31.10.2024 року ПрАТ «Скарбниця» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 144542,22 грн. Відповідач вказав, що при розрахунку страхового відшкодування при прийнятті рішення враховано коефіцієнт відповідальності 0,5 та зменшено страхове відшкодування. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.01.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ учасників справи. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечила повністю з підстав, викладених у письмових поясненнях, вказала, що оскільки [PERSON] постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.09.2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, якою було встановлено, що мало місце грубе порушення Правил дорожнього руху пішоходом, то у відповідача виник обов`язок про виплату страхового відшкодування у розмірі саме 144542,22 грн., що є пропорційним розподілом відповідальності між учасниками ДТП. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, 04 серпня 2023 року, о 22 год. 00 хв. у м. Львові, на вул. Левандівська, 16А (міст), відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ» моделі\~«21099»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~ під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] . Вироком Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~09.04.2024\~року [PERSON] \~визнано винним у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~286\~КК України та призначено покарання. Даним вироком суду встановлено, що внаслідок порушення водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження: рубець у лобній ділянці, рубці на задній поверхні правого плеча, садно на зовнішньо-боковій поверхні правого стегна, відкритий перелом кісток правої гомілки, закриті переломи 8, 9, 10, 11, 12 ребер ліворуч із забоєм легень, двобічним гідротораксом та компресивними ателектазами, травма органів черевної порожнини із видаленням селезінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення./а.с.49-51/ Згідно з матеріалами справи цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Скарбниця» /а.с.45/. Відповідно до заяви представника позивача від 16.05.2024 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Скарбниця» про виплату страхового відшкодування у розмірі 290601,45 грн./а.с.48/. 31.10.2024 року ПрАТ «Скарбниця» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 144542,22 грн./а.с.52/. Відповідно до відповіді ПрАТ «АСК «Скарбниця» від 25.10.2024 року, страхова компанія прийняла рішення згідно Страхового акту 244/цв/23 про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 144542,22 грн./а.с.54/. Згідно з додатку №1 до страхового такту №244/цв/23 розрахунок страхового відшкодування зроблено із врахуванням витрат, що не відносяться до страхового випадку у розмірі 1012,15 грн., та врахуванням коефіцієнту відповідальності 0,50 учасників ДТП згідно вироку від 09.04.2024 року №462/10131/23 та постанови від 25.09.2024 № 462/5095/24 /а.с.55/. Постановою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~25.09.2024\~року у\~справі №462/5095/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що 04 серпня 2023 року о 22 год. 00 хв. у м. Львові на вул. Левандівська, 16А (міст), пішохід [PERSON] здійснив перехід проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, не переконавшись, що це буде безпечно для нього та інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого на нього відбувся наїзд автомобіля ВАЗ21099, номерний знак [NUMBER] . [PERSON] здійснив грубе порушення п. 4.7, 4.14 (а,б), згідно яких пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Крім цього, пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Відтак, саме дії [PERSON] , який нехтуючи Правилами дорожнього руху, свідомо прийняв рішення про здійснення переходу проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, що й призвело до пошкодження транспортного засобу ВАЗ21099, номерний знак [NUMBER] , з завданням власнику матеріальних збитків./а.с.58-59/. Згідно з п.22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин/ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187\~ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193\~ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до викладеного у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №323/2127/16 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України),у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху». Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18). Таким чином, оскільки в діях [PERSON] встановлено факт грубого порушення п. 4.7, 4.14 (а,б), Правил дорожнього руху та, що саме дії [PERSON] , який нехтуючи Правилами дорожнього руху, свідомо прийняв рішення про здійснення переходу проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, призвели до пошкодження транспортного засобу ВАЗ21099, номерний знак [NUMBER] , з завданням власнику матеріальних збитків, а тому суд приходить до переконання, що страхова компанія правомірно зменшила розмір страхового відшкодування, а підстави для задоволення позову відсутні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідач не заявляв про відшкодування судових витрат, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed