Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Адвокат Бундзяк У.М. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивача мотивувала тим, що приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Н.Я.Стефурак на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом заведено спадкову справу № 02/2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) та житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] , побудований на земельній ділянці площею 0.25 га. На частину спадкового майна, до якого входить земельна ділянка площею 0,1023 га, кадастровий номер: 2621687001:01:003:0310 на ім`я позивача нотаріусом 23 жовтня 2024 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 3543. Щодо узаконення вищевказаного будинковолодіння прийнято рішення про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії за наступних обставин. Житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого був [PERSON] згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 20 квітня 1988 року виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому від 13.01.1988 за №11. Реєстрація спадкового будинковолодіння, як колгоспний двір, унеможливлює визначити частку спадкодавця та є підставою відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. Крім того, оригінал правовстановлюючого документу на вищевказане будинковолодіння втрачено. Своїми діями позивач вступив в управління спадщиною, на частину майна отримав відповідні правовстановлюючі документи, фактично проживає та доглядає спадкове господарство в належному стані, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, сплачує всі витрати щодо утримання будинку й господарських споруд тощо, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в постанові нотаріуса, та змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Колгоспний двір припинений після введення в дію Закону України «Про власність» - з 15.04.1991. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: спадкодавець [PERSON] , 1932 р.н., який помер [INFO] ; відповідачка [PERSON] , 1967 р.н.; відповідач [PERSON] , 1963 р.н.; відповідачка [PERSON] , 1986 р.н.; позивач [PERSON] , 1988 р.н. Спору щодо спадщини нема. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Ухвалою суду від 04.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 25.02.2025 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] ,в інтересах якого діє представник адвокат Бундзяк У.М., та просять визнати за ними право власності по 1/5 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що станом на 15 квітня 1991 року (час припинення існування колгоспних дворів) в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1932 р.н., який помер [INFO] ; [PERSON] , 1967 р.н.; [PERSON] , 1963 р.н.; [PERSON] , 1986 р.н.; [PERSON] , 1988 р.н. Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/5 частині будинковолодіння. Позивачу за первісним позовом [PERSON] належить 1/5 частина вищевказаного господарства, як члену колишнього колгоспного двору. Також він претендує на 1/5 частину будинковолодіння, спадкуючи після смерті спадкодавця [PERSON] , що разом становить 2/5 частини спадкового будинковолодіння. Позивачі за зустрічним позовом, як члени колишнього колгоспного двору, претендують кожен на 1/5 частку вищезгаданого господарства. Ухвалою суду\~від 26.02.2025\~зустрічний позов\~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 07.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача-відповідача [PERSON] адвокат Бундзяк У.М. 28.03.2025 та 07.05.2025 подала до суду заяви про розгляд справи без її участі та без участі позивача-відповідача, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Від відповідачів-позивачів [PERSON] , [PERSON] 31.03.2025 та від відповідачки-позивачки [PERSON] 02.04.2025 засобами поштового зв`язку отримано заяви про розгляд справи без їх участі, де зазначено, що позовні вимоги згідно зустрічного позову вони підтримують в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 80868, виданої 29.07.2024 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 20.04.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988, реєстровий № 363. Копією витягу з погосподарської книги Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки, виданого Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. \~ \~ \~ \~На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 24/221, виданою 17.07.2023 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі витягу з погосподарської книги № 1 (ос.рах.13) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 роки. Рішенням виконкому Чернятинської сільської ради в 1991 році вулицю Комсомольська було перейменовано на вулицю Українська, номери будинків залишилися не зміненими, про що свідчить довідка № 24/382, видана 13 листопада 2024 р. Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , змінила ім`я на [PERSON] , актовий запис № 10 від 24 лютого 2017 р., про що свідчить копія свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 24 лютого 2017 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу 17 жовтня 2004 року змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 13, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2004 року Городенківським відділом РАЦСу. Даний шлюб розірвано Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2 від 04 березня 2017 року, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2017 року. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 2021 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), стверджується, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу 19 листопада 2021 року змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 135. \~ \~ \~ \~За заповітом, посвідченим 12.01.2015 секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 1, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , заповів [PERSON] , 1988 р.н. \~ \~ \~ \~Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 57401695 (номер в реєстрі нотаріальних дій 1), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71089501, виданої 04.01.2025 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. Голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 90 років у с.Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 456 від 08 липня 2022 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 липня 2022 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані та проживали: зять [PERSON] , 1963 р.н., внук [PERSON] , 1988 р.н., невістка [PERSON] , 1987 р.н., правнучка [PERSON] , 2012 р.н., правнук [PERSON] , 2016 р.н., що стверджується довідкою № 24/381, виданою 13.11.2024 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 02/2023, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач-відповідач\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~прийняв спадщину\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 04.01.2023 позивач-відповідач [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Копією Витягу № 71089556 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 04.01.2023 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 70117835 (номер у нотаріуса 02/2023), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлого немає. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивач-відповідач [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 23.10.2024 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно спадкодавця. Йому приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. 23.10.2024 видано чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 3543, № 3544, № 3545 та за № 3546, на: земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площами: 0,1023 га, кадастровий номер 2621687001:01:003:0310; 0,2603 га, кадастровий номер 2621687001:01:003:0057; 1,2800 га, кадастровий номер 2621687000:03:001:0156, що належали померлому на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 002378,ЯИ № 002442 та на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 027622; недоодержану пенсію в розмірі 3807,45 грн, що належала померлому згідно довідки № 0900-0402-8/25953 від 30.04.2024, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивача-відповідача [PERSON] до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. від 23.10.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з посиланням на те, що житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою, був колгоспним двором, головою якого був [PERSON] . Кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку. Отже, померлому належала тільки частка в житловому будинку, яка конкретно не визначена. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого05.04.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1967/1989 роках, господарські будівлі та споруди в 1983/1989, 1983, 1990, 1989 роках. Ринкова вартість житлового будинку «А» (згідно технічного паспорту загальною площею 64,5 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, рік спорудження/реконструкції 1967, 1989), господарських будівель та споруд, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 11.11.2024 становить 198 874 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 11112024_01333/С, складеного ФОП [PERSON] . За господарством, що розташоване по [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,25 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчить довідка № 24/383, видана 07.11.2024 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 414995564, сформованої 25.02.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 20.04.1988 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, відповідачу-позивачу [PERSON] , відповідачці-позивачці [PERSON] , відповідачці-позивачці [PERSON] (дошлюбні прізвища: [PERSON] та позивачу-відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Вищезгадане свідоцтво втрачено, про що свідчить повідомлення в газеті «Край» від 21.11.2024 № 46 (1798). Позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкував після смерті [PERSON] належну йому 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та фактично став власником, однак через\~те,\~що спадковий\~житловий будинок\~відносився до\~колгоспного двору\~і частка\~померлого у\~ньому не\~визначена та\~втрачено оригінал правовстановлюючого документу на вищезгадане будинковолодіння,\~немає можливості\~отримати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на дану\~частку нерухомого\~майна.\~ Крім того, позивачу-відповідачу [PERSON] належить 1/5 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/5 частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правомірно набули право власності кожен на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.),ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial