Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказу-розпорядження КП ВУВКГ № 35 від 28.11.2022 «Про припинення трудового договору» та наказу № 651 від 28.11.2022 «Про звільнення», поновлення її на посаді змінного інженера аварійно-диспетчерської служби (АДС) КП ВУВКГ з 28 листопада 2022 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 листопада 2022 року по день ухвалення рішення про поновлення, а також стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА: Позивач в обгрунтування позовних вимог стверджує, що 28 листопада 2022 року вона була звільнена на підставі наказу № 651 та розпорядження № 35 КП ВУВКГ за прогул відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з наказом, підставою звільнення стало те, що 10 листопада 2022 року позивач залишила робоче місце з 17:00 до 20:00, а також була відсутня з 20:00 11 листопада до 08:00 12 листопада 2022 року без поважних причин. Позивач не заперечує факт своєї відсутності у вказані періоди, але стверджує, що вона мала поважні причини, оскільки відповідач не допустив її до виконання трудових обов`язків після поновлення на посаді на виконання постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 та не ознайомив з графіком роботи. Зокрема, 10 листопада 2022 року їй усно було запропоновано робоче місце в кімнаті № [NUMBER] , яка була відокремлена від приміщення АДС та не обладнана необхідними засобами для виконання обов`язків змінного інженера (службові телефони, книга нарядів тощо). Посадова інструкція змінного інженера АДС визначає основні обов`язки, зокрема, прийняття повідомлень про аварії, формування аварійних бригад, оформлення нарядів та виїзд на місце аварії. Проте виконання зазначених обов`язків в умовах, створених відповідачем, було неможливим. Тому фактично роботодавець не допустив її до до виконання попередніх трудових обов`язків, як того вимагає постанова Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18, а отже не виконав судове рішення про її поновлення, оскільки, як зазначено у постанові, виконання рішення про поновлення вважається закінченим лише після видання наказу про поновлення та фактичного допуску працівника до виконання попередніх обов`язків. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не довів до її відома графік роботи чи змінний режим роботи після поновлення 31 жовтня 2022 року (накази № 17 та № 601). Вона не була обізнана про необхідність вийти на роботу в нічну зміну з 20:00 11 листопада до 08:00 12 листопада 2022 року. Позивач уважала, що графік роботи мав залишатися таким, як на момент звільнення 13 лютого 2018 року, коли вона працювала під керівництвом бригадира [PERSON] . На той момент діяли Правила внутрішнього трудового розпорядку, затверджені протоколом трудового колективу №15 від 25.02.2003 (який саме графік роботи змінного інженера АДС станом на 13.02.2018 діяв - у позовній заяві не зазначає). Позивач стверджує, що дійсною причиною її звільнення були особисті неприязні стосунки з директором КП ВУВКГ Ярошем Сергієм Михайловичем, який систематично порушував її трудові права, звільняючи її тричі за період з 2018 по 2022 роки. Вона вважає, що звільнення за прогул є формальним і штучно створеним для уникнення виконання судових рішень. Також позивач посилається на систематичність порушень трудового законодавства з боку відповідача, підтверджених судовими рішеннями (справи № 534/279/18, № 534/1399/18, № 534/14/20), якими її було поновлено на посаді. Позивач зазначає, що працювала в КП ВУВКГ з 9 грудня 1986 року, обіймаючи посади начальника цеху водопостачання (з 1986 року) та змінного інженера АДС (з 2008 року). За час роботи вона отримала відзнаку «Ветеран праці», нагороди за раціональні пропозиції (1998, 2002, 2017 роки) та має інвалідність третьої групи внаслідок виробничої травми. Неодноразові незаконні звільнення (у 2018, 2019, 2022 роках) та невиконання судових рішень спричинили позивачу моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків, емоційний дискомфорт і невпевненість у майбутньому. Вона оцінює моральну шкоду в 20 000 грн, посилаючись на ст. 43 Конституції України та практику ЄСПЛ (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»), де порушення трудових прав саме по собі є підставою для компенсації моральної шкоди без необхідності доказування страждань. Позивач також зазначає ст. 43 Конституції України, яка гарантує право на працю та захист від незаконного звільнення, а також ст. 147149 КЗпП України, які регулюють порядок накладення дисциплінарних стягнень. Зокрема, ст. 149 КЗпП вимагає врахування ступеня тяжкості проступку, обставин його вчинення та попередньої роботи працівника. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У судовому засіданні позивач стверджувала, що її звільнення за наказом № 651 від 28 листопада 2022 року було незаконним, а сам наказ вважає таким, що не відповідає дійсності. Після поновлення на роботі за рішенням Верховного Суду у справі № 534/1888/19 відповідач (КП ВУВКГ) не допустив її до виконання службових обов`язків. Зокрема, 31 жовтня 2022 року та 10 листопада 2022 року її не ознайомили під розписку з наказом про поновлення на роботі та наказом підприємства щодо порядку виконання нею обов`язків відповідно до посадової інструкції. Позивач зазначила, що 10 листопада 2022 року їй запропонували робоче місце в кімнаті № [NUMBER] . Вона висловила незгоду з умовами цього робочого місця, оскільки воно не дозволяло виконувати її функціональні обов`язки як змінного інженера аварійно-диспетчерської служби (АДС), мотивуючи це тим, що вона повинна перебувати в диспетчерській, приймати виклики та видавати наряди, а кімната №50 відокремлена від диспетчерської та не забезпечена належним обладнанням та меблями, зокрема в кімнаті [ADDRESS] відсутній диван та кондиціонер. Також їй не видали книгу нарядів для їх обліку. Крім того позивач повідомила, що наказом № 630 від 14 листопада 2022 року було змінено режим робочого часу, з яким вона категорично не погодилась, про що написала на примірнику при ознайомленні з цим наказом. У зв`язку зі змінами вона була змушена перебувати на підприємстві з 8:00 до 17:00, проте змінний інженер повинен працювати позмінно за графіком день-ніч-48 годин. Також зазначила, що не погоджується з даними довідки про середню заробітну плату за жовтеньлистопад 2022 року. Так, робочими днями вважаються перший і останній день. З 31 жовтня по 9 листопада 2022 року вона проходила медичну комісію, і відповідно до ст. 123 КЗпП України за цей період їй має нараховуватися заробітна плата, проте нарахування проводилось з 10 листопада по 28 листопада 2022 року. Отже, позивач стверджує, що фактично її не було поновлено на роботі, оскільки до виконання своїх посадових обов`язків роботодавець її не допустив, робоче місце не відповідало вимогам, які ставляться до робочого місця змінного інженера АДС та не повідомлено режим роботи. Таким чином, оскільки вона не була допущена до роботи, прогул з її боку не мав місце. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради» (далі КП ВУВКГ): Відповідач КП ВУВКГ у відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Свою позицію обґрунтовує тим, що наказом № 17 від 31 жовтня 2022 року [PERSON] була поновлена на посаді змінного інженера АДС в КП ВУВКГ з 18 грудня 2019 року на виконання постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року. Позивач 10 листопада 2022 року була ознайомлена з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими обов`язками та графіком роботи, що підтверджується її підписом. Вона відмовилася від ознайомлення з графіком роботи на 2022 рік та первинним інструктажем, посилаючись на свій досвід. Позивач залишила робоче місце 10 листопада 2022 року з 17:00 до 20:00 (3 години) та була відсутня на нічній зміні з 20:00 11 листопада до 08:00 12 листопада 2022 року (11 годин) без поважних причин. Факт відсутності зафіксовано актами, службовими записками майстра зміни [PERSON] та поясненнями позивача, яка не надала поважних причин відсутності. Позивач свідомо ввела суд в оману, посилаючись на застарілі правила внутрішнього трудового розпорядку від 25 лютого 2003 року, хоча була ознайомлена з чинними правилами від 13 квітня 2018 року. У судовому\~засіданні представник\~відповідача [PERSON] \~ просив відмовити в позові, вважаючи його необґрунтованим. Та пояснив, що позивач була поновлена на посаді змінного інженера АДС з 1 грудня 2019 року на виконання постанови Верховного Суду від 28.09.2022 (наказ № 17 від 31.10.2022), 10 листопада 2022 року позивач була ознайомлена з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими обов`язками та графіком роботи, що підтверджується її підписом. Вона відмовилася від ознайомлення з графіком роботи на 2022 рік та первинним інструктажем, посилаючись на досвід. Позивач вчинила прогул, залишивши робоче місце 10 листопада 2022 року з 17:00 до 20:00, будучи відсутньою на нічній зміні 1112 листопада 2022 року без поважних причин. Факт відсутності зафіксовано актами, службовими записками та поясненнями позивача, Позивач не має на меті працювати, виконувати свої обов`язки, вона своїми діями штучно створила умови для звільнення для подальшого звернення до суду з вимогою про поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, таким чином позивач винайшла спосіб заробітку без виконання своїх обов`язків. Крім того, своєю поведінкою заважає виконанню обов`язків іншими працівниками. Проте, представник відповідача КП ВУВКГ підкреслив, що звільнено позивача було саме за прогул, а не за неналежне виконання нею посадових обов`язків. ПОЗИЦІЯ ТРЕТІХ ОСІБ: Треті особи [PERSON] та представник Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явилися, просили прийняти законне та обгрунтоване рішення. РУХ СПРАВИ ТА ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2022, головуючим суддею (суддя-доповідач) по розгляду справи № 534/1775/22 визначено суддю Куц Т.О. Ухвалою суду від 28.12.2022 призначено судове засідання щодо розгляду заяви судді Куц Т.О. про самовідвід у справі. Ухвалою суду від 29.12.2022 заяву головуючого по справі судді Куц Т.О. про самовідвід задоволено. Згідно з повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2022, головуючим суддею (суддя-доповідач) по розгляду справи № 534/1775/22 визначено суддю Морозова В.Ю. Ухвалою суду від 11.01.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14.03.2023 відвід судді Морозова В`ячеслава Юрійовича визнано необгрунтованим. Ухвалою суду від 25.04.2024 заяву головуючого у справі № 532/1775/22 (провадження 2/534/974/22) судді Морозова В`ячеслава Юрійовича про самовідвід за ініціативою суду задоволено. Згідно з повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2024 головуючим суддею (суддя-доповідач) по розгляду справи № 534/1775/22 визначено суддю Солоху О.В. Ухвалою суду від 26.04.2024 справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 02.05.2024 заяву представника третьої особи [PERSON] - адвоката Басая Максима Миколайовича про відвід головуючому судді Солосі Олегу Володимировичу задоволено. Згідно з повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 головуючим суддею (суддя-доповідач) по розгляду справи № 534/1775/22 визначено суддю Комарову Д.Ю. Ухвалою суду від 07.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та розпочато розгляд справи по суті. ПОКАЗАННЯ СВІДКІВ: Свідок [PERSON] (начальник аварійно-диспетчерської служби (АДС), безпосередній керівник позивача, який відповідав за організацію роботи [PERSON] після поновлення її на посаді) підтвердив, що [PERSON] була поновлена ??на посаді змінного інженера АДС на виконання рішення Верховного Суду від 28.09.2022 (справа № 534/14/20). Відповідно до наказу керівника підприємства, їй було визначено робоче місце в кабінеті № 50 адміністративно-диспетчерського корпусу КП ВУВКГ за адресою: вул. Портова, 27, м. Горішні Плавні. У кабінеті № 50 він особисто 10 листопада 2022 року надав [PERSON] для ознайомлення графік роботи, який передбачав змінний режим: денна зміна (8:0020:00), нічна зміна (20:0008:00), після чого 48 годин відпочинку (графік «день-ніч-48»). [PERSON] відмовилася підписувати документ про ознайомлення з графіком, висловивши незгоду з його умовами, але конкретних причин відмови не зазначила. У присутності позивача, інженера з охорони праці [PERSON] та заступника директора з питань майна [PERSON] , він ( [PERSON] ) зачитав графік роботи в голос, щоб офіційно довести його до відома [PERSON] .. Після її відмови від підпису було складено акт від 10.11.2022, яким зафіксовано факт відмови. Крім того повідомив, що позивач була допущена до виконання трудових обов`язків, але відмовилась від виконання вказівки керівництва, зокрема щодо роботи за визначеним графіком. Він також підтвердив, що згідно з таблицею робочого часу, 10.11.2022 позивач перебувала на робочому місці 8 годин (з 8:00 до 17:00), залишивши його о 17:00, що зафіксовано актом. Щодо робочого місця, свідок повідомив, що кабінет № 50 був визначений адміністрацією підприємства як робоче місце позивача та забезпечив умови для виконання її обов`язків. Він не уточнив деталей обладнання, але повідомив, що доступ до всіх необхідних засобів був забезпечений. Свідок [PERSON] (інженер з охорони праці, відповідальна за проведення інструктажів для працівників, зокрема при поновленні на роботі) пояснила суду, що 10 листопада 2022 року провела первинний інструктаж з охорони праці для [PERSON] , за закінченням якого вона поставила свій підпис у журналі з охорони праці. Свідок роз`яснила, що проведення такого інструктажу є обов`язковим при призначенні чи поновленні працівника на посаді, незалежно від досвіду. Після цього [PERSON] було запрошено до кабінету № 50, де начальник АДС [PERSON] у її присутності запропонував позивачу ознайомитися з графіком роботи та пройти первинний інструктаж безпосередньо на робочому місці. [PERSON] відмовилася. [PERSON] підтвердила, що графік роботи (денна зміна: 8:0020:00, нічна зміна: 20:0008:00) був зачитаний вголос у присутності позивача, після чого складено акт про її відмову від підпису. Свідок також зазначила, що робоче місце в кабінеті № 50 було обладнане столом, стільцем і ноутбуком, який налаштовував системний адміністратор підприємства перед початком роботи позивача. За її словами, це відповідало стандартним вимогам для виконання обов`язків змінного інженера АДС. [PERSON] пояснила, що відповідно до внутрішніх процедур підприємства працівник після поновлення спочатку проходить оформлення у відділі кадрів, потім інструктаж з охорони праці, а після цього допускається до виконання обов`язків через стажування, що передбачає безпосереднє виконання посадових функцій. [PERSON] пройшла ці етапи. Свідок [PERSON] (інспектор з кадрів, відповідальна за ознайомлення працівників з локальними актами підприємства та оформлення документів при поновленні) показала суду, що 31 жовтня 2022 року вона ознайомила [PERSON] з низкою локальних документів підприємства, зокрема правилами внутрішнього трудового розпорядку, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказом № 17 про поновлення на роботі. Процес ознайомлення тривав з 8:00 до приблизно 15:30 з перервою на обід (12:0013:00). [PERSON] підписала аркуш ознайомлення з документами, але в листі зазначила, що не погоджується з робочим місцем, визначеним їй в кабінеті № 50. Конкретних причин незгоди вона не вказала, що зафіксовано в документах. [PERSON] підтвердила, що розмір окладу позивача відповідає штатному розпису підприємства. Свідок підкреслила, що позивач була поінформована про всі умови праці, включаючи правила внутрішнього трудового розпорядку, які встановлюють змінний графік роботи для змінного інженера АДС. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ: Позивач [PERSON] 18 листопада 2019 року була звільнена з посади змінного інженера аварійно-диспетчерської служби Комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Постановою Верховного Суда від 28.09.2022 Григор`єву було визнано незаконним накладення дисциплінарних стягнень та звільнення, поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказом директора КП ВУВКГ № 17 від 31.10.2022 позивача поновлено на посаді змінного інженера АДС з 1 грудня 2019 року згідно постанови ВС від 28.09.2022 (а.с.21). У зв`язку з тривалою фактичною відсутністю поновленого працівника з 18 грудня 2019 року наказом вирішено забезпечити допуск [PERSON] до роботи після проходження медичного огляду. Строк проведення медогляду встановлено з 31.10.2022 по 30.11.2022 (зворотній бік а.с. 24, т. 1). Позивач 10 листопада 2022 року після успішного проходження медичного огляду о 08 год 00 хв. прибула на підприємство КП ВУВКГ. З цього часу і приблизно до 15 год 30 хв. (показання свідка [PERSON] та пояснення позивача) ознайомлювалась з правилами внутрішнього трудового розпорядку від 12 квітня 2018 року, які встановлюють змінний графік: денна зміна (8:0020:00), нічна зміна (20:0008:00) (а.с.141), посадовою інструкцією змінного інженера аварійно-диспетчерської служби, колективним договором КП ВУВКГ на 2019 - 2023 роки, місцем роботи та іншими локальними документами. У цей же день інженер з охорони праці [PERSON] провела первинний інструктаж з охорони праці для [PERSON] , за закінченням якого вона поставила свій підпис у журналі з охорони праці. Далі начальник АДС [PERSON] провів [PERSON] до кабінету № 50, який був визначений наказом директора КП ВУВКГ №601 від 31.10.2022 її робочим місцем. [PERSON] провів інструктаж на робочому місці та у присутності [PERSON] та [PERSON] зачитав графік роботи змінного інженера на 2022 рік, від підпису про ознайомлення позивач відмовилась Відмова позивача від ознайомлення з графіком на 2022 рік зафіксована актом (а.с.142). Того ж дня приблизно о 17 год 00 хв. [PERSON] покинула підприємство. Наступна зміна, у яку повинна була вийти [PERSON] - нічна з 20:00 11.11.2022 по 08:00 12.11.2022. Позивач не вийшла у нічну зміну та прибула на роботу 14.11.2022 (понеділок). Про відсутність позивача на робочому місці складено акт від 12.11.2022 (а.с. 147). У понеділок 14.11.2022 був виданий наказ №630 від 14.11.2022 Про зміну режиму робочого часу та викладення посадової інструкції інженера аварійно диспетчерської служби в новій редакції. [PERSON] 15.11.2022 ознайомилась з ним та не погодилась, про що власноруч написала на ньому. (а.с.58-59) Робоче місце позивача кабінет № 50 за адресою: [ADDRESS] визначено наказом № 601 від 31.10.2022 (а.с.24-25). Акт від 14.11.2022 підтверджує факт відмови позивача від спецодягу (а.с.150). Того ж дня 14.11.2022 від [PERSON] були відібрані письмові пояснення з приводу її відсутності на робочому місці з 20:00 11.11.2022 по 08:00 12.11.2022. Також 15.11.2022 та 17.11.2022 до КП ВУВКГ надійшли відповіді з КНП ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні та відповідно Центру ПМСД м. Горішні Плавні про те, що у період з 10.11. по час видачі довідок [PERSON] не зверталась до медичних закладів. Також на адресу КП ВУВКГ надійшла відповідь голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації Горішньоплавнівського виробничого управління водопровідно- каналізаційного господарства Професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України№ 24/11 від 24.11.2022 про те, що [PERSON] з 31.10.2022 по 24.11.200 заявою про прийняття до членів первинної профспілкової організації не зверталась, членом вказаної організації не є, до виборних органів профспілкової організації не обиралась. Отже, на момент звільнення [PERSON] не була членом первинної профспілкової організації. У судовому засіданні позивач підтвердила цю обставину. Директором КП ВУВКГ Ярошем С.М. 28.11.2022 видано наказ № 651 про звільнення змінного інженера аварійно-диспетчерської служби [PERSON] за вчинення прогулу в порядку п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП (а.с. 38-40, т.1). Наказом №35 від 28.11.2022 припинено трудовий договір з [PERSON] у зв`язку з прогулом (п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України) на підставі наказу №651 від 28.11.2022. Позивачем подано позовну заяву у межах місячного строку, а саме 27.12.2022. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ, НОРМИ ПРАВА, ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З приводу доведеності поновлення на роботі суд зазначає наступне. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Формальне винесення наказу без реального його виконання шляхом фактичного допуску до роботи може вважатися невиконанням рішення суду про поновлення особи на роботі. Виконання рішення вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення. Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України). КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Твердження позивача [PERSON] , що відповідачем КП ВУВКГ її не було допущено до роботи, не забезпечено можливості виконання своїх обов`язків на визначеному робочому місці та не ознайомлено з графіком роботи спростовується належними та допустимими доказами, зокрема: -наказом директора КП ВУВКГ № 17 від 31.10.2022 (т. 1, а.с.21); -наказом директора КП ВУВКГ № 601 від 31.10.2022 (т. 1, а.с.24); -листом ознайомлення з локальними документами підприємства т. 1, (а.с. 26); -копією трудової книжки, в якій міститься запис про поновлення [PERSON] на попередній посаді з 31.10.2022 (т. 1, а.с. 50); -показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; -доповідною запискою [PERSON] (а.с. 139, т. 1); -актом від 10.11.2022 про відмову [PERSON] від ознайомлення з графіком роботи на 2022 рік та від проведення їй інструктажу на робочому місці з питань охорони праці та пожежної безпеки (а.с. 142, т. 1); -табелем обліку робочого часу за листопад 2022 року (а.с.160, т.1); -довідкою про заробітну плату [PERSON] за період з 10.11.2022 - 28.11.2022 (а.с. 159); -правилами внутрішнього трудового розпорядку (12.04.2018) (а.с.114-126, т. 1); -поясненнями позивача, яка не заперечувала, що 10.11.2022 її ознайомили з чинними Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП ВУВКГ, посадовою інструкцією змінного інженера аварійно-диспетчерської служби, колективним договором КП ВУВКГ, місцем роботи у службовому приміщенні №50 аварійно-диспетчерської служби адміністративно-побутового корпусу, також було проведено вступний інструктаж з охорони праці та на робочому місці. Згідно показань свідків та пояснень представника відповідача КП ВУВКГ, робоче місце було облаштовано з урахуванням вимог, викладених у рішеннях суду, на які посилається позивач. Основним обов`язком змінного інженера аварійно-диспетчерської служби є прийняття повідомлень від населення про аварію, формування аварійної бригади, оформлення наряду та виїзд на місце аварії. Суд дослідив, чи дійсно [PERSON] було допущено до виконання обов`язків, чи надано засоби для роботи, телефон з можливістю прийому заявок та повідомлень, книги нарядів, тощо. Згідно наказу директора КП ВУВКГ №601 від 31.10.2022 п. 2.4. визначено забезпечити робоче місце змінного інженера аварійно-диспетчерської служби Комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства меблями, комп`ютерною технікою, телефонним зв`язком відповідно до виробничих потреб за посадовою інструкцією змінного інженера аварійно- диспетчерської служби КП ВУВКГ. Позивачу було визначено робоче місце у кабінеті №50, який входив до переліку приміщень аварійно-диспетчерської служби, з показань свідків вбачається, що він був обладнаний стільцем, столом, шкафом, ноутбуком, телефоном. Тобто усім необхідним для виконання посадових обов`язків. Твердження позивача про неналежність робочого місця, а саме кімната [ADDRESS] не підтверджені достатніми доказами. Посадова інструкція (а.с.51-52) не містить вимог до конкретного розташування робочого місця, а лише визначає функціональні обов`язки. Відеозаписи, наданіпозивачем, суд не бере до уваги через неможливість встановлення дати, часу, місця зйомки, а отже і належності як обов`язкової ознаки доказу. З приводу\~книги нарядів,\~суд встановив,\~що книга\~нарядів видається\~кожній зміні.\~Вона не\~закріплена за\~певним працівником.\~Крім того,\~вести книгу\~нарядів зобов`язаний\~змінний інженер\~АДС або майстер зміни, які є взаємозамінними. У день 10.11.2022 з 08 год 00 хв. до приблизно 15 год 30 хв. (показання свідків та пояснення позивача узгоджуються між собою) [PERSON] перебувала у відділі кадрів, ознайомлюючись з локальними документами підприємства. У зв`язку з чим книга нарядів у той день велась майстром зміни [PERSON] (а.с. 19, т. 2). У наступну зміну книга нарядів з 20:00 11.11.2022 до 08:00 12.11.2022 також заповнювалась майстром зміни [PERSON] , у зв`язку з відсутністю [PERSON] на робочому місці, що підтверджено письмовими доказами та показаннями свідків. Тому суд прийшов до висновку, що відповідач КП ВУВКГ поновив [PERSON] на посаді, яку вона займала до незаконного звільнення у 2018 році з умовами на час звільнення та фактично допустив до виконання нею своїх посадових обов`язків, отже належним чином виконав рішення суду в частині поновлення на роботі. Позивач у судовому засіданні неодноразово вказувала, що вона протягом десяти днів сиділа у загальному коридорі підприємства, оскільки категорично не погоджувалась виконувати свої посадові обов`язки в кабінеті №50. Тобто така поведінка позивача була наслідком її особистого волевиявлення, не пов`язана з діями чи бездіяльністю роботодавця, відповідач не чинив перешкод у здійсненні позивачем своїх функціональних обов`язків, виконав усі необхідні дії для забезпечення можливості поновленим працівником належним чином виконувати свої обов`язки. З приводу вчинення дисциплінарного проступку та дотримання процедури застосування дисциплінарного стягнення до порушника суд дійшов\~до наступного.\~ Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що [PERSON] на момент звільнення не була членом первинної профспілкової організації, що підтвердили сторони у своїх поясненнях та підтверджується відповіддю голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації Горішньоплавнівського виробничого управління водопровідно- каналізаційного господарства Професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України№ 24/11 від 24.11.2022. Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Частинами першою та другою статті 235 КЗпП України встановлено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Для надання правової оцінки законності звільнення працівника за прогул, обов`язково необхідно встановити: 1.відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин; 2.наявність або відсутність поважних причин не перебування працівника на робочому місці 3.відібрання пояснень від працівника; 4.строк застосування дисциплінарного стягнення; 5.видача відповідного наказу та ознайомлення з ним працівника. Так, судом встановлено, що [PERSON] була відсутня на робочому місці у КП ВУВКГ з 20 год 00 хв 11.11.2022 по 08 год 00 хв. 12.11.2022. Зазначена обставина доведена належними та допустимими доказами, зокрема: -доповідною запискою начальника аварійно-диспетчерської служби [PERSON] (а.с. 139); -актом від 10 листопада 2022 року (а.с.145, т. 1); -актом від 12 листопада 2022 року (а.с.147, т. 1); -службовою запискою майстра зміни АДС [PERSON] (а.с.144, 146); -показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] ; Позивач звертала увагу суду, що службові записки та доповідні не містять дати їх складання, тому не можуть братись судом до уваги, проте позивач [PERSON] визнала, що вона була відсутня у вказаний період на робочому місці, тому суд вважає що її визнання повністю узгоджується з переліченими доказами та визнає обставину відсутності [PERSON] на робочому місці у період з 20 год 00 хв 11.11.2022 по 08 год 00 хв. 12.11.2022 - встановленою. З приводу наявності поважних причин відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня суд встановив, що роботодавець з`ясовував причини, через які позивач була відсутня у свою робочу зміну на робочому місці, з цією метою були зроблені запити до медичних закладів та отримані відповіді, що [PERSON] за медичною допомогою у період з 11.11.2022 - 12.11.2022 не зверталась (а.с. 151-154, т.1). Крім того, відповідач зажадав від [PERSON] письмові пояснення, в яких вона зазначила, що причиною відсутності у вказаний період на робочому місці є те, що вона не була ознайомлена з графіком роботи. На підприємстві встановлений 4-денний робочий тиждень з режимом роботи з 08:00 до 17:00. У зв`язку з чим 10.11.2022 перебувала на підприємстві з 08:00 по 17:00, 11.11.2022 та 12.11.2022 не прибула, оскільки це були неробочі дні (а.с. 149, т. 1). З урахуванням досліджених доказів, показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , пояснень учасників справи, наданих у судовому засіданні, суд прийшов до переконання, що у позивача не було об`єктивних причин бути відсутньою на робочому місці у період з з 20 год 00 хв 11.11.2022 по 08 год 00 хв. 12.11.2022. Позивач посилається на п. 13 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених 25.02.2003, згідно якого час роботи визначений з 08.00 до 17.00 год (обідня перерва з 12 год по 13 год). Поряд із цим цим пунктом також передбачено, що технологічний персонал працює за змінним графіком, який доводиться до відома працівників. Крім того, [PERSON] 10.11.2022 була ознайомлена під підпис з Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників КП ВУВКГ в редакції від 12.04.2018. У розділі АДС, Автотранспортна дільниця зазначено, що змінний інженер диспетчерської служби працює з 08:00 до 20:00, з 20:00 по 08:00. Позивачу 10.11.2022 було надано графік для змінного інженера АДС КП ВУВКГ на 2022 рік (а.с. 143) , від ознайомлення з яким вона відмовилась, про що складено акт від 10.11.2022 (а.с. 142, т. 1). Також після ознайомлення позивача з наказом директора КП ВУВКГ №630 від 14.11.2022 про зміну режиму робочого часу та викладення посадової інструкції інженера АДС в новій редакції, [PERSON] не погодилась з новим п`ятиденним графіком з 08:00 по 17:00, про що зробила письмове зауваження у наказі. У судовому засіданні пояснила, що змінний інженер АДС не може працювати з 08 год по 17 год, оскільки аварія може трапитись у любий час доби, необхідно забезпечити цілодобову роботу змінного інженера, тому він і працює за графіком день-ніч-48. Отже позивач підтвердила, що була обізнана з графіком роботи змінного інженера. Суд розцінює поведінку позивача як зловживання своїми правами, вона свідомо була відсутня на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. Позивач відмовлялась ознайомлюватись саме з графіком роботи, відмовлялась займати своє робоче місце, самостійно визначила робочий час з 08:00 по 17.00 та вихідні дні з п`ятниці по неділю включно, достовірно знаючи, з урахуванням досвіду попередньої роботи на підприємстві більше 30 років, знаннями роботи змінного інженера, фактичним ознайомленням її з графіком змінного інженера на 2022 рік, що вона повинна працювати з 08:00 по 20:00 10.11.2022, з 20.00 11.11.2022 по 08.00 12.11.2022. Проте, умисно була відсутня на робочому місці у нічну зміну. У письмових поясненнях позивач також зазначила, що їй не було надано спецодяг. Відповідними актами підтверджено, що вона відмовилась від нього, у судовому засіданні зазначила, що він їй не був потрібен, у неї є свій та підтвердила, що відмовилась його отримувати. Що ще раз доводить, що позивач маніпулює та зловживає своїми правами, спочатку відмовляється від певних дій, а потім використовує це як невиконання роботодавцем своїх обов`язків зі створення належних умов для роботи працівника та допуску його до виконання функціональних обов`язків. З огляду на викладене, суд дійшов однозначного висновку, що [PERSON] станом на 10.11.2022 була обізнана про графікк роботи змінного інженера АДС на КП ВУВКГ на 2022 рік та була відсутня на робочому місці з 20 год 00 хв 11.11.2022 по 08 год 00 хв. 12.11.2022 без поважної причини. Суд встановив, що відповідачем дотримано процедуру\~застосування дисциплінарного\~стягнення: факт відсутності позивача зафіксовано актом від 10 листопада 2022 року, службовою запискою майстра зміни [PERSON] та актом від 12 листопада 2022 року. Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення, які вона подала 14 листопада 2022 року. Накази № 35 та № 651 від 28 листопада 2022 року видані в межах місячного строку з дня виявлення проступку. Суд вважає, що відповідач врахував ступінь тяжкості проступку, оскільки прогул тривалістю 11 годин є суттєвим порушенням трудової дисципліни, яке могло вплинути на роботу аварійно-диспетчерської служби. Попередня робота позивача, її стаж та нагороди не виключають можливості застосування звільнення як стягнення, оскільки стаття 147 КЗпП України передбачає звільнення як один із видів дисциплінарного стягнення за прогул, а ст. 40 КЗпП України - як самостійну підставу для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Позивач стверджує, що звільнення було мотивоване особистими неприязними стосунками з директором КП ВУВКГ Ярошем С.М. Однак відсутні докази, які б свідчили про упереджене ставлення чи дискримінацію працівника саме у період з 31.10.2022 по 28.11.2022. Крім того, прогул є об`єктивною підставою для звільнення, незалежно від особистих стосунків. Підсумовуючи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач КП ВУВКГ виконав вимоги щодо поновлення позивача на попередній посаді, видавши наказ № 17 від 31.10.2022 та забезпечивши доступ до робочого місця (кабінет № 50) з необхідними засобами (а.с.24-25, 144), отже фактично допустив до роботи. Відсутність позивача 1112 листопада 2022 року тривалістю 11 годин є прогулом без поважних причин, що є самостійною підставою для звільнення згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Процедура звільнення дотримана: факт прогулу зафіксовано актами (а.с.145, 147), позивачу запропоновано надати пояснення (а.с.148-149), накази видані в межах місячного строку (ч. 3 ст. 149 КЗпП), працівника з ними ознайомлено. Тому суд прийшов до висновку, що при застосуванні відповідачем КП ВУВКГ до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення порушення відсутні, а отже підстав для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди немає. Щодо питання судового збору Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за позови про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги відхилено, питання розподілу судових витрат не виникає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed