Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцева Тетяна Миколаївна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. В позовних вимогах позивач просить суд: -Встановити факт, що має юридичне значення, а саме родинних відносин між фізичними особами, а саме: [PERSON] , [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними братами. -В порядку спадкування за законом визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку, що розташована за адресою: Слобожанська селищна рада, Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 3,3900 га, кадастровий номер 1221486800:01:035:0008. Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06.05.2014, яке видано виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, загальною площею 3,3900 га, кадастровий номер 1221486800:01:035:0008, що розташована в Балівській сільській раді (правонаступником якої є Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області), Дніпровського району, Дніпропетровської області, яка належала померлій на праві приватної власності, що підтверджується рішенням Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 20-ї сесії XXIII скликання від 27.12.2001 та державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП №107246 від 05.04.2002. В подальшому, 11.07.2017 за заявою [PERSON] , [INFO] . приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевою Тетяною Миколаївною було заведено спадкову справу № 36/2017 (номер в Спадковому реєстрі 60912534), оскільки він став спадкоємцем зазначеної земельної ділянки. Однак, [PERSON] спадщину прийняв, але не оформив її, оскільки у 2017 році почав оформляти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2020, яке видано виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] , [PERSON] 11.02.2021 за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевою Т.М. заведено спадкову справу №12/2021 (номер в Спадковому реєстрі 67191311). В установлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Кудрявцевої Т.М. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті рідного брата [PERSON] та складається із земельної ділянки розташованої за адресою: Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Дніпровського району, Дніпропетровської області, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відмова була мотивована, тим що у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданого (повторно) Запорізькою сільською радою Широківського району Дніпропетровської області за серією [NUMBER] від 07.06.1972, актовий запис №66 від 02.11.1967 року, зазначено, що матір`ю є [PERSON] , також згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029536185 від 11.02.2021 матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Однак, згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 06.05.2014 року, актовий запис №28 від 06.05.2014 року, прізвище ім`я та по батькові померлої зазначено як [PERSON] . В свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 29.06.1955, актовий запис №28 від 29.06.1955 року, зазначено, що моєю матір`ю є [PERSON] . Також приватним нотаріусом Кудрявцевою Т.М. роз`яснено, що вказані факти родинних відносин можливо встановити лише у судовому порядку. Таким чином, було фактично порушено право власності позивача, оскільки через відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] не може реалізувати право власності на майно, яке йому належить на підставі спадкування, з моменту відкриття спадщини. У зв`язку із неможливістю отримання спадкового майна в інший спосіб визначений законом, позивач вимушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце були належним чином повідомленні. Просили справу слухати за їх відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідач погоджується із сумою відшкодування у розмірі 3200,00 грн. в якості франшизи страхового договору. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позову з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06.05.2014, яке видано виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, загальною площею 3,3900 га, кадастровий номер 1221486800:01:035:0008, що розташована в Балівській сільській раді (правонаступником якої є Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області), Дніпровського району, Дніпропетровської області, яка належала померлій на праві приватної власності, що підтверджується рішенням Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 20-ї сесії XXIII скликання від 27.12.2001 та державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП №107246 від 05.04.2002. В подальшому, 11.07.2017 за заявою [PERSON] , [INFO] . приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевою Тетяною Миколаївною було заведено спадкову справу № 36/2017 (номер в Спадковому реєстрі 60912534), оскільки він став спадкоємцем зазначеної земельної ділянки. Однак, [PERSON] спадщину прийняв, але не оформив її, оскільки у 2017 році почав оформляти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2020, яке видано виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] , [PERSON] 11.02.2021 за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевою Т.М. заведено спадкову справу №12/2021 (номер в Спадковому реєстрі 67191311). В установлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Кудрявцевої Т.М. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті рідного брата [PERSON] та складається із земельної ділянки розташованої за адресою: Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Дніпровського району, Дніпропетровської області, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відмова була мотивована, тим що у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданого (повторно) Запорізькою сільською радою Широківського району Дніпропетровської області за серією [NUMBER] від 07.06.1972, актовий запис №66 від 02.11.1967 року, зазначено, що матір`ю є [PERSON] , також згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029536185 від 11.02.2021 матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Однак, згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 06.05.2014 року, актовий запис №28 від 06.05.2014 року, прізвище ім`я та по батькові померлої зазначено як [PERSON] . В свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 29.06.1955, актовий запис №28 від 29.06.1955 року, зазначено, що моєю матір`ю є [PERSON] . Також приватним нотаріусом Кудрявцевою Т.М. роз`яснено, що вказані факти родинних відносин можливо встановити лише у судовому порядку. Таким чином, було фактично порушено право власності позивача, оскільки через відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] не може реалізувати право власності на майно, яке йому належить на підставі спадкування, з моменту відкриття спадщини. У зв`язку із неможливістю отримання спадкового майна в інший спосіб визначений законом, позивач вимушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. Згідно абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК). Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, після смерті [PERSON] інші спадкоємці відсутні та позивач є єдиним спадкоємцем другої черги, однак оформити спадкові права на земельну ділянку без встановлення факту родинних відносин неможливо. Враховуючи той факт, що існує наявність розбіжностей у написанні ім`я та прізвища у документах, зокрема, свідоцтві про народження [PERSON] та у актовому записі про смерть матері [PERSON] , що є перешкодою у реалізації прав [PERSON] як спадкоємця оформити спадщину на земельну ділянку, яка залишилася після смерті матері. Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кудрявцевої Тетяни Миколаївни ( [ADDRESS] ): - спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (спадкова справа №36/2017; - спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (спадкова справа №12/2021). 10 лютого 2025 року від Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кудрявцевої Тетяни Миколаївни надійшли копії вищевказаних спадкових справ. Як вбачається із спадкової справи після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звертався лише [PERSON] [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON] . Із спадкової справи [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після його смерті звертався лише [PERSON] . У постанові від 31 серпня 2020 року у справі № 350/1850/17, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду наголошено, що факт того, що особа за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Розглядаючи питання визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року №227/3750/19 зазначив, що оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до пп. 4.2 розділу 4 глави 10 Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. На підтвердження факту родинних відносин у мене наявні оригінали наступних документів: свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] , з яких хоча і є різниця в написанні прізвища та ім`я матері, але по-батькові збігається; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому зазначено відомості про власника земельної ділянки, а саме [PERSON] ; державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП №107246, що видавався на ім`я [PERSON] ; рішення Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області XXIII скликання 20 сесії від 27.12.2001, яким виділялась земельна ділянка по в селі Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132). Відтак, відмова у оформленні права власності позивача у вигляді Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії порушує права Позивача, обмежуючи його правомочності власника, що суперечить ст. 41 Конституції України та ст. 316, 317, 1212 Цивільного кодексу України. Верховний Суд роз`яснив, коли юридичний факт (окреме провадження) встановлюється у позовному провадженні. Так у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 691/1237/20 (провадження № 61-14225св21) вказано, що вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування можуть розглядатись разом в межах позовного провадження. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Чого при розгляді цієї цивільної справи здійснено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved