Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє її законний представник - [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи - [PERSON] , Служба у справах дітей Луцької міської ради Волинської області. Заяву мотивує тим, що [PERSON] є бабусею [PERSON] та відповідно колишньою свекрухою [PERSON] . [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Вказує, що в цьому ж будинку зареєстрована та проживає разом із матір`ю [PERSON] [PERSON] . Батьком заявника є [PERSON] , який в даний час проходить військову службу в ЗСУ. Шлюб між матір`ю заявника [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2025 року. Вказує, що [PERSON] вчиняє насильство відносно малолітньої онуки [PERSON] , штовхає її, принижує, провокує на виникнення негативних емоцій, страху, плачу, щипає, були випадки нанесення нею ударів в голову дівчинці. Зазначає, що стосовно [PERSON] неодноразово були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з онукою. Крім того, постановами Луцького міськрайонного суду [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що на даний час, наявні обґрунтовані ризики існування вірогідності продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства та підставність застосування до неї спеціальних заходів щодо протидії вчинення такого насильства відносно [PERSON] . На підставі наведеного, просить суд, прийняти рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , строком на 6 (шість) місяців, яким: заборонити перебувати [PERSON] в місці реєстрації та проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання та (або) перебування заявниці [PERSON] , в тому числі до будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 22 травня 2025 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні законний представник та представник заявника заяву підтримали з підстав у ній зазначеній. Просили заяву задовольнити. Зокрема, [PERSON] суду пояснила, що її колишня свекруха зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє із нею конфлікти у присутності неповнолітньої дитини [PERSON] , що негативно впливає на психологічний стан дочки. Заінтересована особа та її представник в судовому засіданні заяву не визнали, просили відмовити в її задоволенні. Зокрема, [PERSON] суду пояснила, що її колишня невістка також зловживає спиртними напоями, постійно провокує її на конфлікти. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області в судовому засіданні заяву підтримала, просила заяву задовольнити повністю. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с.15). В шлюбі у сторін народилася одна дитина, дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17-18). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 14). Згідно довідки з військової частини [NUMBER] від 01.09.2024 року № 2044, батько [PERSON] [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] (а.с.21). Фактично [PERSON] , її неповнолітня дочка [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають у одному житлі за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] належить 1/3 частина зазначеного майна. Із пояснень [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що між ними виникають конфліктні ситуації, зумовлені неприязними стосунками між ними. Зазначені обставини також встановлені судовим рішенням у справі №161/16258/24, яке набрало законної сили (а.с.23-25), а відтак в силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2\~ЦПК\~України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За змістом частини 3 статті 26\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Оцінюючи відносини між учасниками справи, а також між ними та самою неповнолітньою дитиною, наявність ризиків застосування насильства щодо неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Зокрема, із постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2024 року вбачається, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно свекрухи [PERSON] , однак судом було встановлено, що ініціатором конфліктної ситуації була потерпіла, відтак провадження у справі було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення (а.с. 26). Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду від 27.05.2024 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї внучки, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.33). Із матеріалів справи також вбачається, що до [PERSON] неодноразово були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з онукою [PERSON] (а.с.27-29). За таких обставин, суд вважає частково доведеним факт психологічного насильства [PERSON] щодо [PERSON] , який полягає у неконтрольованій поведінці під час спілкування з матір`ю дитини [PERSON] у присутності самої дитини, висловлення словесних образ, що спричиняє психологічне насильство щодо дитини. Оцінючи доводи [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] , суд зауважує, що такі твердження не підтвердженні жодними належними і допустимими доказами у справі, а відтак не беруться судом до уваги як безпідставні. У справі «МАМЧУР ПРОТИ УКРАЇНИ» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a93#Text). Аналізуючи вищезазначені докази у сукупності, суд вважає, що на даний час у неповнолітньої дитини існує неспокійне психологічне середовище, пов`язане насамперед із діями [PERSON] . При цьому суд не ставить під сумнів право [PERSON] , як бабусі на спілкування із своєю онукою, проте, зважаючи на наявний психологічний стан дитини, пов`язаний із побаченнями з бабусею, суд констатує наявність ознак застосування [PERSON] щодо [PERSON] психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також наявності ризиків застосування такого насильства у майбутньому. Враховуючи характер стосунків, що склалися між бабусею та онучкою на даний час, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт наявності ризиків повторного вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо [PERSON] , а відтак часткову обґрунтованість заяви. Тому з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві та збереження психоемоційного стану дитини, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме строком на два місяці: 1) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди; 2) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Визначаючи саме такі заходи, а також їх тривалість суд враховує взаємовідносини між учасниками справи та враховує, зокрема, що заборона проживання для [PERSON] буде становити для неї надмірний тягар, так як кривдник є особою похилого віку, житло у [ADDRESS] є єдиним її помешканням, неповнолітня дитина проживає із матір`ю в ізольованих кімнатах та водночас [PERSON] має можливість проживати із дочкою у селі Липини, за місцем своєї реєстрації. При цьому, суд враховує, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial