Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 27.11.2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивачка зазначає підставою для розірвання шлюбу, є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, з відповідачем спільного господарства не ведуть, майже три роки проживають окремо. Тому позивачка наполягає на розірвані шлюбу. Окрім цього, позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Русину М.Г. На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (з повідомленням) сторін. У судове засідання сторони не з`явились. Сторони про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. У матеріалах справи міститься заява позивачки [PERSON] , згідно якої просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просять задовольнити. Також у матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] , згідно якої просить проводити розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги визнає. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих до суду. Згідно із ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 51\~Конституції України\~та ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частина 3\~ст. 105\~СК України\~передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2788, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Від спільного проживання у шлюбі сторони дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося тому, що у них існують розбіжності в інтересах та поглядах на життя, внаслідок чого виникають непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, відносини зіпсовані, сім`я існує формально. Згідно зі\~статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 4 ст.\~206 ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved