Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

04.06.2024 адвокат Чуб С.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа: Харківська обласна прокуратура в якому просить суд: 1) Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] - 800 000,00 грн. (вісімсот тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди; 2) Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] - 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок) витрат на правову (правничу) допомогу. На обґрунтування позову представником зазначено, що 09.01.2018 обвинувальний акт відносно [PERSON] , було направлено до суду по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017220000000720 від 10.07.2017 за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України. В ході судового провадження 23.03.2023 прокурором Колот Н.М. було змінено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42017220000000720 із обвинувачення [PERSON] за частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України, на частину 2 статті 367 Кримінального кодексу України. За результатом розгляду справи №621/16/18 за обвинуваченням [PERSON] за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України Зміївським районним судом Харківської області було ухвалено вирок від 23.05.2023, яким визнано [PERSON] невинуватим. Не погоджуючись з вищевказаним вироком суду, прокурором Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Колот Н.М. було подано апеляційну скаргу. За результатами розгляду вказаної апеляційної скарги, Харківським апеляційним судом було винесено ухвалу від 08 серпня 2023 року, якою виправдувальний вирок Зміївського районного суду Харківської області від 23 травня 2023 року по справі щодо [PERSON] , який обвинувачувався за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та виправданий судом на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні є склад кримінального правопорушення - залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Колот Н.М. було залишено без задоволення. Внаслідок висунутого [PERSON] безпідставного обвинувачення та тривалого перебування під слідством і судом, йому була завдана моральна та матеріальна шкода. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, регламентовано приписами статті 1176 Цивільного кодексу України, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 р. № 6/5/3/41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 р. за № 106/1131. Згідно зі статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, зокрема, внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Приписами статті 1 Закону України № 266/94-ВР визначено випадки відшкодування громадянину завданої шкоди незаконними рішеннями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, а також встановлено, що завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону М9266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Ці реабілітуючи підстави, передбачені пунктами 1 - 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України та свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Так як зазначалося вище, вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2023 Позивача було виправдано у справі № 621/16/18. Враховуючи, що кримінальне провадження відносно Позивача було закрито у зв`язку із визнанням невинуватості у скоєнні злочини передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та виправдано у зв`язку з недоведеністю у його діянні складу цього кримінального правопорушення, виникає право на відшкодування шкоди в порядку і розмірах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України № 266/94-ВР. Відповідно до статті 3 Закону України М9266/94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. На обґрунтування позовних вимог щодо витрат на правову допомогу [PERSON] зазначає, що при розгляді вказаної кримінальної справи в судах першої та апеляційної інстанцій він поніс витрати на правову допомогу в сумі 300 000,00 (триста тисяч гривень 00 коп.) грн. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статті 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23 рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п 6 ч. 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Рішенням Ради Адвокатів Харківської області № 13/1/7 від 21.07.2021 було затверджено Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, відповідно до якого Розмір адвокатського гонорару за годину роботи становить 0.25 мінімальної заробітної плати на день оплати. Рекомендаціями встановлені наступні ціни на послуги, що надані адвокатом Чубом С.В. як захисником Юркова В.І. у справі № 621/16/18: - усна консультації з приводу судової справи з вивченням документів - 40 000,00 грн.; - підготовка та подача клопотання до суду - 3 600,00 грн.; - особиста участь у судовому засіданні у Зміївському районному суді Харківської області - за 1 судове засідання - 10 000,00 грн. - участь в апеляційному розгляді справи - за 1 судове засідання - 10 000,00 грн. Для надання професійної правничої допомоги, [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги № 17/11-1 від 17 листопада 2022 року та Додаток № 1, 2 до нього, яким встановлено перелік та вартість послуг. 08.08.2023 між [PERSON] та адвокатом Чубом С.В. було укладено акт прийому передачі наданих послуг, відповідно до яких адвокат надав наступні послуги: 1) консультація з приводу судової справи з вивченням документів - 40 000,00 грн; 2) підготовка та подача клопотань до суду (5 клопотань) - 18 000,00 грн; 3) участь судових засіданнях з урахуванням витрат на дорогу до Зміївського районного суду Харківської області (11 судових засідання) - 110 000,00 грн; 4) участь у судових засідання у апеляційній інстанції (2 судових засідання) - 20 000,00 грн; 5) підготовка та подача заперечення на апеляційну скаргу 40 000,00 грн; 6) складання та направлення адвокатського запиту до Державного підприємства"ІСКРА" - 2 000,00 грн.; 7) гонорар 70 000,00 грн. Відтак, [PERSON] сплатив за правничу (правову) допомогу - 300 000,00 підлягає відшкодуванню. На обґрунтування позовних вимог відшкодування моральної шкоди [PERSON] зазначено, що відповідно до приписів статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких Фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації Фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Факт завдання особі моральної шкоди через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності презюмується законодавством. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частиною другою та третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). При цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 2 грудня 2015 року в справі за № 6-2203цс15. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено в 2024 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 квітня - 8 000, 00 грн. Як зазначає позивач, він з 10.07.2017 по 08.08.2023 незаконно перебував під кримінальним переслідуванням з боку органів досудового розслідування та прокуратури, внаслідок безпідставного пред`явлення ними спочатку підозри, а потім складання й направлення до суду обвинувального акту. Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди становить 544 000,00. Згідно з частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З тексту обвинувального акту від 22 березня 2023 року вбачається, що '' [PERSON] як директор ДП "Іскра" у період з 29.07.2016 по 07.11.2016 своїми умисними діями, які виразились у розтраті державного майна, що полягало у реалізації зернових культур за укладеними договорами по штучно заниженим цінам, спричинив державним інтересам в особі Державного підприємства "Іскра" матеріальні збитки у великих розмірах на загальну суму 316 413,06 грн. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у великих розмірах". Надалі прокурором Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Колот Н.М. було змінено обвинувальний акт із обвинуваченням [PERSON] за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України. Відповідно до формулювання обвинувачення: "У період з 29.07.2016 по 09.08.2016, директор ДП "Іскра" [PERSON] , недбало виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам при цьому, маючи реальну можливість їх виконувати належним чином, не вживши всіх можливих заходів щодо реалізації продукції за цінами, що формуються відповідно до умов економічної діяльності, а саме встановлених середньо ринкових цін України на зернові культури, що полягало у реалізації зернових культур за укладеними договорами по заниженим цінам, чим спричинив державним інтересам в особі Державного підприємства "Іскра" тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на загальну суму 316 413,06 грн.". Отже, [PERSON] обвинувачувався у зв`язку із займаною посадою директора ДП "ІСКРА" та виконанням ним організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій керівника державного підприємства, а незаконне перебування під слідством призвело до втрати ділової репутації, довіри та пониження авторитету серед, колег та підлеглих. Відтак, виходячи із ступеня та характеру завданих Юркову В.І. моральних страждань, з додержанням принципів поміркованості, розумності та справедливості, з урахуванням заявленого розміру даної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в розмірі 800 000,00 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.06.2024 справу визначено до розгляду судді Шаховій В.В. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. 12.06.2024 представником відповідача Державної казначейської служби України -Пузіковим В.А. надано суду відзив на позовну заяву з викладом заперечень проти позову [PERSON] відповідно якого, він просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19 (застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справах № 242/4741/16-ц та № 641/8857/17) дійшов висновку про те, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. При зверненні до суду з даним позовом, позивач [PERSON] помилково визначив, що Казначейство є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за шкоду завдану незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, які на думку позивача завдали йому шкоди. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/23967/16 та Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц, від 02.06.2021 у справі № 215/3408/18, від 08.08.2021 у справі № 751/7182/19, від 11.08.2021 у справі № 352/2255/19, від 18.08.2021 у справах № 200/8310/18 і № 591/6891/18, від 13.07.2022 у справі № 757/24363/20, від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17, від 25.01.2023 у справі № 753/22826/19 не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Закон України Про Державний бюджет України на 2024 рік приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. Відповідно до пункту 1 частини1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (даліЗакон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно пункту 1 частини1 статті2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Частинами 2, 3 статті 13 Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі N 686/23731/15-ц (провадження N 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначене підтверджується постановою Верховного Суду від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Зазначене підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Представник наголошує, що у відповідних правовідносинах Казначейство не брало участі, оскільки в силу приписів статті 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження" Казначейство є лише органом виконання окремих категорій судових рішень. Отже, у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Казначейства або Держави. Тому, разі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір. 17.06.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Чубом С.В. надано суду відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України з викладом заперечень відповідно до якого, представник позивача просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 18.06.2024 представником Харківської обласної прокуратури - Крупською К.М. надано суду пояснення з приводу позову [PERSON] відповідно до яких, представник просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову, що значно перевищують встановлений законом розмір відшкодування. Пояснення мотивовані тим, що [PERSON] , на підставі статті статті 23, 1174, частини6 статті 1176 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої на його думку посадовими особами Харківської обласної прокуратури унаслідок, прийняття незаконних рішень у кримінальному провадженні № 42017220000000720. Заявлені [PERSON] позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2023 [PERSON] виправдано та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. 08.08.2023 колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора у кримінальному, а вирок без змін. Таким чином встановлено, що 10.07.2017 прокуратурою Харківської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017220000000720 за частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України, щодо реалізації по заниженим цінам зернових культур ДП "Іскра" в період з липня 2016 року по листопад 2016 року, чим спричинено державі збитки. Досудове розслідування по вказаному провадженню проводилось слідчими СУ ГУНП в Харківській області. 17.10.2017 прокурор Харківської області Данильченко Ю.Б. повідомив [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] затверджено 24.12.2017 прокурором відділу прокуратури Харківської області та спрямовано до Зміївського районного суду Харківської області для розгляду по суті. Таким чином, [PERSON] з 17.10.2017 по 08.08.2023 перебував під слідством та судом. Згідно із статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи у межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою маються на увазі втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як передбачено абз. 2 пункту 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, [PERSON] повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою. Розрахунок повинен здійснюватися відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" з розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення. Також, відповідно статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, визначено на рівні 1 600,00 гривень. Конституційний Суд України у пункті 2.3. Рішення від 22.05.2018 № 5-р/2018 сформулював висновок, відповідно до якого держава, виходячи з існуючих фінансово- економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю. У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а, отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" також констатував, що здійснення соціально економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмупдсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Таким чином, зміна розрахункової величини для обчислення виплат за рішенням суду не змінила суті відшкодування яка забезпечена на рівні мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розрахункова величина якого законом у 2024 році визначена у розмірі 1600,00 гривень. 25.06.2024 представником позивача [PERSON] подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області [PERSON] від 25.11.2024 залучено до часті у справі у якості співвідповідача Харківську обласну прокуратуру. 17.12.2024 представником Харківської окружної прокуратури - Крупською К.М. надано суду відзив на позовну заяву [PERSON] представник просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову, що значно перевищують встановлений законом розмір відшкодування. 23.12.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Чубом С.В. надано суду відповідь на відзив відповідача Харківської окружної прокуратури з викладом заперечень відповідно до якого, представник позивача просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 21.01.2025, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади судді Зміївського районного суду Харківської області, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.01.2025 № 76/0/15-25, здійснено повторний розподіл та автоматизованою системою документообігу для розгляду кримінального провадження визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області Вельможну І.В. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І.В. від 27.01.2025 цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 06.03.2025. 06.03.2025 підготовче засідання відкладено до 01.04.2025. 01.04.2025 підготовче засідання відкладено до 29.04.2025. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І.В. від 29.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в залі суду в м. Змієві на 21.05.2025. У судове засідання 21.05.2025 позивач [PERSON] та його представник адвокат Чуб С.В. не з`явились. У поданому клопотанні представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Державної казначейської служби України у відзиві на позовну заяву [PERSON] просив слухання справи проводити без участі представника Казначейства, за результатами розгляду справи відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні прокурор Юр`єв І.Д. надав пояснення стосовно обставин справи та просив частково задовольнити позов [PERSON] , визначивши суму моральної шкоди із розрахунку 1600 грн 00 коп. за один місяць, відповідно до Закону України "Про державний бюджет України", та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Підтримав викладені у відзиві на позовну заяву доводи Харківської обласної прокуратури. У задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази, відзиви відповідачів, відповідь на відзив представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини 5 статті 9, частини 6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Положеннями частини 1, 2, 7 статті 1176 Цивільного кодексуК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода. Згідно статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода. Згідно вимог статті 4, 13 зазначеного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Судовим розглядом\~встановлено, що 10.07.2017 до Єдиного державного реєстру досудових розслідування внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження № 42017220000000720). 22.03.2023 Першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури В. Лимар затверджено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 42017220000000720 від 10.07.2017 обвинувачується за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України (а. с. 36 - 42). Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2023 по справі № 621/16/18, [PERSON] , [INFO] визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та виправдано у зв`язку з недоведеністю у його діянні складу цього кримінального правопорушення (а. с. 9 - 26). Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.08.2023 виправдувальний вирок Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2023 по справі щодо [PERSON] , який обвинувачувався за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та виправданий судом на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України, тобто у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, - залишено без змін. Апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення (а. с. 27 - 35). Як встановлено судовим розглядом та не заперечується учасниками справи, 10.07.2017 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017220000000720 за частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України. 17.10.2017 позивачу [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України. За результатами розгляду обвинувального акта судом першої інстанції та у подальшому апеляційної інстанції [PERSON] виправдано. Відповідно, на час звернення до суду [PERSON] з позовом на відшкодування йому шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 Цивільного кодексу України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав. Разом із тим, визначаючи [PERSON] розмір такого відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Суд приходить до висновку про виникнення права позивача [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої йому як громадянинові внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що обмежувало та порушувало права громадянина, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме - виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення. Таким чином, слід визначити, що [PERSON] перебував під слідством в період з 10.07.2017 по 08.08.2023. Згідно судової практики, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, а саме: статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі № 713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі № 6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 638/11853/15-ц). Щодо позивача [PERSON] , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених ним вимог наявні. Розрахунок моральної шкоди позивачу [PERSON] слід вираховувати із наступного: Час перебування під слідством та судом складає з 17.10.2017 - 08.08.2023 складає 68 (шістдесят вісім) місяців та 23 (двадцять три) дні. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/85/22 (провадження № 61-6796св23) зазначено, що: "статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Статтею 8\~Закону України "Про державний бюджет на 2024 рік" визначено: Установити з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; у погодинному розмірі - 48 гривень. Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області 04.06.2024. На час розгляду справи, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік" не змінився та становить 8000 гривень. Відтак, слід визначити розмір стягнення за період перебування [PERSON] під слідством та судом з 68 (шістдесят вісім місяців) із розрахунку: 8 000 грн х 68 місяців = 544 000 (п`ятсот сорок чотири тисячі) грн 00 коп. У свою чергу, розмір стягнення за період перебування [PERSON] під слідством та судом 23 (двадцять три) дні слід розраховувати виходячи з положення Кодексу законів про працю в України (статті 50 Кодексу) - нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. З урахуванням загальноприйнятого робочого дня 8 годин, заробітна плата за один робочий день складає: 8 год. х 48 грн = 384 (триста вісімдесят чотири) грн 00 коп. Відтак, слід визначити розмір стягнення за період перебування [PERSON] під слідством та судом з 23 (двадцять три дні) із розрахунку: 23 дні х 384 грн = 8 832 (вісім тисяч вісімсот тридцять дві) грн 00 коп. Таким чином, сума моральної шкоди яка підлягає до стягнення [PERSON] складає 552 832 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві) грн 00 коп. Щодо стягнення на користь [PERSON] судових витрат на правову (правничу) допомогу, суд зазначає наступне. У постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 335/9784/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. При зверненні до суду з даним позовом на обґрунтування понесених витрат [PERSON] суду надано копії наступних доказів: договір про надання правової допомоги № 17/11-1 від 17.11.2022; Додаток № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/11-1 від 17.11.2022; Додаток № 2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/11-1 від 08.08.2023; Акт приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/11-1 від 17.11.2022; Звіт про надання послуг Адвокатським об`єднанням "ГРАДІУМ" за договором № 17/11-1 про надання правової допомоги від 17.11.2022 (а. с. 43 - 50). Вказані докази містять найменування та перелік юридичних послуг, їх вартість, кількість та звіт виконаних послуг. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/85/22 (провадження № 61-6796св23) зазначено, що: "Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим… Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Наданий суду Акт приймання - передачі наданих послуг містить відомості про погоджену сторонами вартість послуг згідно п. 1 Акту, що складає 230 000 грн. З урахуванням наданих суду доказів на підтвердження понесення витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу, суд вважає обґрунтованим наявність підстав для відшкодування витрат, сплачених позивачем у зв`язку з наданням юридичної допомоги в межах суми 230 000 (двісті тридцять тисяч). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України, Держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 у справі № 639/2981/19). За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Держави Україна за кошти Державного бюджету України. При ухвалені судового рішення враховано висновки, викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 278/2621/21, провадження № 61-7257св23.

Outcome: partial