Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

04 квітня 2025 року [PERSON] (надалі позивачка), через представницю, адвоката Бабенко О. А., звернулася до суду з позовом, у якому просила: стягнути з [PERSON] (надалі відповідач) на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх видів заробітку та доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката Бабенко О.А. у сумі 5 000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 21 жовтня 2006 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 1-КИ № 062482. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, про що свідчить зроблений відповідний запис у свідоцтві про народження [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 2/2205/11 від 29 березня 2011 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року (цивільна справа № 183/1029/17) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина було задоволено в повному обсязі. [INFO] [PERSON] досяг повноліття та після закінчення школи вступив на навчання до Недержавного фахового коледжу/Логістичного коледжу/ курсу 3В. Тривалість навчання становить 5 років, а очікувана дата закінчення навчання 31 серпня 2027 року, що підтверджується довідкою виданою навчальним закладом від 11 лютого 2025 року. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Вказує, що відповідач є здоровою працездатною особою, має постійне місце роботи, непрацездатних батьків на утриманні не має, має дитину від іншого шлюбу, отримує постійний високий дохід. Зазначає, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, що позивачка понесла на час подання позову складають витрати на правничу допомогу в ході підготовки позовної заяви та представництва інтересів у суді адвокатом Бабенко О. А. у сумі 5 000 грн. Постановленою суддею ухвалою від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08 травня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач указує, що 28 квітня 2025 року через застосунок «Дія» йому стало відомо про те, що ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 183/3288/25. При цьому він не отримав від суду копії ухвали про відкриття провадження в паперовому вигляді, а також копію позовної заяви позивачки з доданими до неї матеріалами. Зазначає, що є військовослужбовцем ЗС України, зареєстрований м. Самар, але в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та виконанням ним бойових завдань по захисту України, він не проживає за місцем реєстрації, тому з поважних причин не може отримувати кореспонденцію, яка надходить на його ім`я. З позовними вимогами [PERSON] він не згоден, вважає їх незаконними та необґрунтованими, оскільки позивачка просить суд стягнути з нього аліменти в розмірі, більшому, ніж він сплачував на сина, як на неповнолітню дитину. Зазначив, що як він розуміє, позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах ст. 199 СК України. Наголосив, що позивачці відомий факт, що він на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Але, не зважаючи на той факт що з 12 травня 2017 року він сплачував аліменти на двох дітей по 1/4 частини свого заробітку, тобто 1/2 частину свого заробітку на двох дітей, вона звертається до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/3 частини його заробітку. До досягнення сином повноліття він регулярно сплачував аліменти на його утримання. Крім того, є не зрозумілим, чому позивачка просить стягнути аліменти на утримання сина і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Вказує на свою обізнаність, що син навчається в Логістичному коледжі в Польщі і строк його навчання закінчується в 2027 році, тому стягнення можливе тільки на період навчання сина. Також звертає увагу, що оскільки син навчається в Польщі, а позивачка проживає в Україні в м. Самар та не надала доказів, що вона утримує повнолітнього сина, який продовжує навчання та проживає в іншій державі, не надала розрахунок витрат та не обґрунтувала розмір аліментів, то право звернення до суду має [PERSON] , оскільки він проживає окремо від позивачки. В разі задоволення позовних вимог позивачки, відповідач просить, при визначенні розміру аліментів, урахувати, що на його утриманні знаходиться неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він сплачує 1/4 частину заробітку й він не заперечує проти стягнення аліментів на час навчання сина в розмірі 1/8 частини заробітку щомісяця, на час його навчання. Категорично заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки він не заперечував проти сплати аліментів, завжди, коли син був неповнолітнім, сплачував їх і без виконавчих листів, допомагав сину як міг. Навіщо позивачка звернулась до суду ще й наняла адвоката йому не зрозуміло. До судового засідання представницею позивачки подано клопотання, згідно з яким сторона позивачки просила вважати помилковим указівку в прохальній частині позову особи [PERSON] , оскільки позивачка мала на увазі свого сина [PERSON] . Також указала на помилковість вказівки розміру аліментів 1/3 частини та просила суд стягнути 1/6 частину. Суд у судовому засіданні прийняв подане клопотання, як заяву про зменшення позовних вимог у частині розміру аліментів. В судовому засіданні представниця позивачки вимоги позову підтримала, з рахуванням клопотання про допущену в позові описку. Пояснила, що відповідачка проживає разом із сином у Республіці Польща, однак докази проживання відсутні. Визнала факт того, що позивачка та син за станом здоров`я здорові, визнала факт наявності на утриманні відповідача дитини [PERSON] . Вказала, що інші обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів їй не відомі. Відповідач у судове засідання не з`явився. У відзиві просив розглянути справу у свою відсутність. Суд, з огляду на обставини справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з огляду на його заяву та те, що зменшення позивачкою позовних вимог не порушує права відповідача. Суд, заслухавши представницю позивачки, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року у справі № 183/1029/17 позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області (РНОКП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 березня 2017 року. Судом установлено, що сторони з 21 жовтня 2006 року по 29 березня 2011 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб та свідоцтво про розірвання шлюбу. [PERSON] народився [INFO] , його батьками значаться сторони по справ. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. Встановлені судом обставини підтверджуються також наданими позивачкою копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 листопада 2017 року /а.с.8/ та повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06 квітня 2021 року /а.с.11/. Рішенням Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 16\~червня 2017\~року у\~справі №183/2107/17 позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області (РНОКП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 травня 2017 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року у справі 183/4251/19 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Зареєстрований шлюб 06 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 259, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішенням суду встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2011 року, від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Також вбачається, що в провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває справа № 283/8099/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. На момент розгляду справи рішення у справі не ухвалено. З копії паспорту громадянина України [PERSON] вбачається, що на момент звернення з позовом [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття /а.с.12/. З заяв по суті справи вбачається, між сторонами існує спір з приводу сплати відповідачем аліментів на утримання сина, що продовжує навчання. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд висновує таке. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом установлено, що згідно з засвідченою копією нотаріально засвідченого перекладу Довідки, виданої Недержавним фаховим коледжем у Кельцях від 11 лютого 2025 року [PERSON] , [INFO] , номер [NUMBER] , у 2024/2025 навчальному році є студентом 3 курсу 5-річного Недержавного фахового коледжу / Логістичного коледжу / курсу 3 В. Тривалість навчання становить 5 років, а очікувана дата закінчення навчання 31 серпня 2027 року /а.с.15/. Оскільки повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з навчанням на денній формі не має змоги працювати, суд висновує, що він потребує матеріальної допомоги. Доказів того, що [PERSON] отримує дохід, що перевищує дохід відповідача та вказує на можливість самостійного утримання матеріали справи не містять. Обставин, які свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітньому синові, судом не встановлено та відповідачем у відзиві не викладено. Крім того, про можливість відповідача надавати допомогу свідчить і те, що в своєму відзиві останній вказав на проходження військової служби. Доводи відповідача про те, що [PERSON] не проживає з позивачкою, а тому повинен сам звертатися з позовом суд відхиляє, з огляду на те, що обставини проживання встановлені у рішенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року у справі № 183/1029/17. Відповідачем не спростовано того факту, що на час розгляду справи зареєстроване місце проживання [PERSON] змінилося, а тимчасове проживання за місцем навчання на період навчання не свідчить про постійну зміну місця проживання. Також, право звернення до суду позивачки встановлено статтею 199 СК України, а відповідачем не надано доказів про відсутність волі [PERSON] на звернення саме позивачки з відповідним позовом. Крім того, клопотань про залучення третьої особи, витребування доказів відповідачем не заявлено, а його пояснення щодо відсутності обізнаності зі змістом позову спростовуються запереченням проти вимог про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Виходячи з принципів змагальності, процесуальних особливостей розгляду справ про стягнення аліментів, розподілу обов`язку доказування у таких справах, суд висновує, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові на час навчання. Відповідачем не надано суду доказів наявності обставин, що мають істотне значення, при визначенні розміру аліментів на утримання його повнолітнього сина на час його навчання, неможливості надання синові допомоги. Також ураховує\~суд і\~те,\~що в\~судовому засіданні\~представниця позивачки\~визнала наявність\~у відповідача\~ще однієї\~дитини \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~факт сплати\~аліментів у\~розмірі \~частини від\~усіх видів\~заробітку відповідачем\~на утримання\~якої підтверджується\~рішенням Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 16\~червня 2017\~року у\~справі №183/2107/17. Відтак, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментних зобов`язань у розмірі частки від заробітку, про який просила позивачка з урахуванням зменшення позовних вимог, а саме 1/6 частки. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. При цьому, враховуючи, що положення ч. 2 ст. 182 СК України передбачають мінімальний гарантований розмір, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а повнолітній син сторін не підпадає під визначення дитини, наведене у ст. 6 СК України, а положення ч. 5 ст. 183 СК України щодо обмеження максимального розміру аліментів стосуються випадків видачі судового наказу, суд вважає за необхідне відмовити у встановленні максимальної та мінімальної межі стягнення у виді рекомендованого мінімуму розміру аліментів, про які просила позивачка у позові. При цьому суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо мети призначення аліментів, мету стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина його навчання, внаслідок чого вважає за необхідне обумовити право на отримання аліментів навчанням [PERSON] . У зв`язку з наведеним, суд висновує, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 04 квітня 2025 року і до досягнення сином, [PERSON] двадцяти трьох років, за умови його навчання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Що ж до сплати витрат на правову допомогу, суд висновує таке. У позовній заяві позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно зі статтею 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується наданими суду доказами, а саме: договором про надання правової допомоги № 6 від 08 березня 2025 року /а.с.16/, ордером серії АЕ № 1151002 від 08 березня 2025 року /а.с.17/; свідоцтвом адвоката та посвідченням /а.с.18/; Додатковою угодою № 1 до договору від 08 березня 2025 року, в якій сторони погодили склад та розмір послуг у виді підготовки позовної заяви, додатків до неї, подача документів суду 3 000,00 грн, участь у судових засіданнях (орієнтовно 2) 2 години вартістю 2 000,00 грн /а.с.20/; квитанцією про сплату 5\~000,00 грн /а.с.21/. Суд вважає, що позивачка належними доказами довела понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Вказана сума, з урахуванням матеріалів справи, не є завищеною та підтверджується роботою, в тому числі й досудовою, виконаною адвокатом з підготовки справи до розгляду. Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, збір документів, підготовка позовної заяви та подача її до суду), затрачений час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial