Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 16.04.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено Договір позики № 1342848, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4410,00 грн, на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису - PXk0oIu8Ed, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Того ж дня позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 1342848 від 16.04.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4410,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . 26.10.2021 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1342848 від 16.04.2021. 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1342848 від 16.04.2021 до відповідача в сумі 14941,08 грн, з яких: 4410,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10531,08 грн - сума заборгованості за відсотками. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.04.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Крім цього, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію щодо належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 16.04.2021 по 19.04.2021. Відповідачка [PERSON] про розгляд справи була належним чином повідомлена в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подала. Так, згідно з відповіддю з ЄДДР № 1248377 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На зазначену адресу рекомендованим листом скеровано копію ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15.04.2025 до суду повернуто рекомендоване повідомлення разом з довідкою (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою від 11.04.2025. 21.04.2025 судом отримана витребовувана з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформація. Оскільки Тиврівським районним судом Вінницької області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 16.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 1342848, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 4410,00 грн, на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день (базова процентна ставка/фіксована), знижена процентна ставка - 0,79%, процентна ставка за понадстрокове користування - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка -288,35% (а.с.9 зворот). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису PXk0oIu8Ed, що стверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.20зворот). 16.04.2021 позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 1342848 від 16.04.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4410,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] (а.с.22). Як убачається з інформації наданої АТ КБ "ПриватБанк" від 07.04.2025 №20.1.0.0.0/7-250402/19706-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано вищезазначену карту (а.с.73), на яку 16.04.2021 зараховано 4410 грн, що стверджується випискою з особового рахунку за період з 16.04.2021 - 19.04.2021 (а.с.74), що додатково підтверджує отримання відповідачем кредиту. 26.10.2021 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 (а.с.23зворот-27зворот), за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1342848 від 16.04.2021. 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 (а.с.35-39), за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (а.с.43зворот-44), ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 1342848 від 16.04.2021 у сумі 14941,08 грн, з яких: 4410,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10531,08 грн - сума заборгованості за відсотками, що також відображено в розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 25.03.2025 (а.с.5-7). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВТ "ФІНПРОМ МАРКЕТ"є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення [PERSON] договору позики №1342848 від 16.04.2021 та отримання нею кредиту. Однак, що стосується нарахувань відсотків за кредитним договором № 1342848 від 16.04.2021, суд враховує наступне. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно з умовами договору № 1342848 кредит надано у розмірі 4410 грн, на 30 днів, під 1,99 % процентної ставки (фіксованої) за один день, тобто 87,759 грн в день. Отже, заборгованість за відсотками становить 2632,77 грн за 30 днів (87,759 х 30). Ураховуючи наведене з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором про споживчий кредит №1342848 у розмірі 4410 грн, та проценти за цим же договором позики у розмірі 2632,77 грн., а всього 7042,77 грн. Водночас щодо нарахованих відсотків після закінчення строку дії договору, суд вказує на таке. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також суд звертає увагу, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 уточнила висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у п. 141 зазначеної постанови вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Отже, з урахуванням системного аналізу норм ЦК України, що регулюють правовідносини із надання грошових коштів у позику, та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що умови п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яким керується позивач щодо нарахування процентів поза межами строку дії договору позики, за понадстрокове користування позикою, є саме мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України. Водночас, щодо заявленої позовної вимоги в цій частині, а саме щодо стягнення з відповідача процентів, нарахованих за період понадстрокового користування позикою суд звертає увагу на те, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". З цих причин позов підлягає до задоволення частково, а саме з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором позики №1342848 від 16.04.2021 у розмірі 4410 грн, та проценти за цим же договором, які нараховані в межах строку дії договору (строк, на який надано позику) за 30 днів - у розмірі 2632,77 грн. Крім того, як убачається з матеріалів справи, між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Ю.О. 01.11.2024 укладено договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 (а.с.45-47). До позову додано акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.48), витяг з акту №6-ІІ приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором від 01.11.2024 №01-11/24 (а.с.49). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1148,58 грн (7042,77*2422,40/14853,44) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1659,52 грн. (7042,77*3500/14853,44), всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2808,10 грн (1148,58+1659,52)

Outcome: approved