Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст заяви 14 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до суду, заінтересована особа: ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про встановлення юридичного факту належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , трудової книжки серії [NUMBER] від 25 серпня 1979 року, виданої відповідальною особою відділу кадрів Монастириського об`єднання підприємств громадського харчування Тернопільської області, що помилково заповнена російською мовою із зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові як « [PERSON] » (а.с. 2 - 6). В обґрунтування вказаної заяви [PERSON] зазначила, що 27 грудня 2024 року вона звернулася до заінтересованої особи із заявою та пакетом документів для призначення їй пенсії за віком по досягненні 63 річного віку, оскільки достатнього страхового стажу для призначення їй пенсії у віці 60 років у неї не було. Фактично на день її звернення до ГУ ПФУ в Тернопільській області за пенсією, її страховий стаж становить 21 рік 08 місяців 14 днів, що дає їй право на отримання пенсії за віком по досягненню 63 річного віку. Заявниця вказує, що заявлений стаж підтверджує її трудова книжка, дипломом про навчання у Тернопільському кооперативному технікуму та інші документи. [PERSON] зазначає, що за наслідком розгляду її заяви та пакету документів на початку січня 2025 року отримала відповідь № 191950028078 від 01 січня 2025 року (86/03-16 від 02 січня 2025 року), де вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Відповідно до пункту 26 Порядку № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені у документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігається з ім`ям, по батькові та прізвищем за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документу особі може бути встановлено у судовому порядку. Заявниця також зауважує, що для призначення їй пенсії, фактично було зараховано тільки частина страхового стажу: 05 років 02 місяці 15 днів; до її трудового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки, серія [NUMBER] , оскільки її прізвище згідно її трудової книжки зазначено російською мовою як « [PERSON] », що не відповідає її паспортним даним на російській мові, зокрема « [PERSON] ». Відтак, заявниці було відмовлено у призначенні пенсії за віком по досягненні 63 років, у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу, передбаченого статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Автор заяви посилається на те, що її прізвище в трудовій книжці при першому прийомі на роботу 23 серпня 1979 року було зазначено згідно її свідоцтва про народження та диплома про закінчення Тернопільського кооперативного технікуму як «[PERSON]», а після одруження вона змінила прізвище на « [PERSON] ». Тож, коли 11 травня 1983 року пішла працювати на Тернопільський комбайновий завод у 15 цех, при прийомі на роботу працівник відділу кадрів Тернопільського комбайнового заводу на підставі її паспорта, який поміняла після свого одруження, зробив виправлення її прізвища та вніс новий запис в трудову книжку відповідно до нового прізвища заявниці, закреслив « [PERSON] » й здійснив новий запис на російській мові як « [PERSON] ». Вказана помилка зроблена не з її вини, а працівника кадрового апарату Тернопільського комбайнового заводу. З приводу внесення змін до її трудової книжки можливості звернутись до посадових осіб Тернопільського комбайнового заводу немає, оскільки у 2011 році його ліквідовано як юридичну особу внаслідок банкрутства Таким чином, за твердженням заявниці, через вказану розбіжність на цей час вона не в змозі у повному обсязі реалізувати передбачене законом право на призначення пенсії за віком. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Від заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на заяву, в якому висловлено прохання залишити без розгляду вказану заяву, посилаючись на те, що вимоги є безпідставними, оскільки у заяві не надано доказів, що трудова книжка серії [NUMBER] від 25 серпня 1979 року належить заявниці. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження (а.с. 31). У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610248584532, однак у заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Заінтересована особа: ГУ ПФУ в Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610248584966, однак у відзиві міститься прохання розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народилася [PERSON] у с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області, про що свідчить копія паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 13 січня 2001 року (а.с. 7, 8). [PERSON] було присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , що підтверджується карткою платника податків № [NUMBER] від 24 вересня 2024 року, яка видана Тернопільською ДПІ Головного управління ДПС у Тернопільській області (а.с. 10). Відповідно до диплому серії [NUMBER] від 05 липня 1979 року, виданого [PERSON] , про те, що вона в 1977 році вступила до Тернопільського кооперативного технікуму Центроспілки, в 1979 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності товарознавство і організація торгівлі продовольчими товарами (а.с. 19). 25 вересня 2000 року [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Носів Бережанського району Тернопільської області, змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 320, про що свідчить свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові, серія [NUMBER] (а.с. 20). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої - ( [PERSON] , [INFO] , образование: среднее-специальное, специальность товаровед, дата заполнения: 25 августа 1979 года (мова оригіналу) (а.с.11 - 15). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої - [PERSON] , [INFO] , освіта: середня-спеціальна, спеціальність товарознавець, дата заповнення: 25 серпня 1979 року (мова оригіналу) (а.с.16 - 18). Відповідно до довідок про заробітну плату для обчислення пенсії № 901, № 902 та № 903 від 05 грудня 2016 року, виданих [PERSON] , де вказані суми заробітної плати з розшифруванням (а.с. 21 - 23). 27 грудня 2024 року [PERSON] звернулася із заявою про призначення/перерахунок пенсії до ГУ ПФУ в Тернопільській області (а.с. 24). Відповідно до розписки-повідомлення прийнято 27 грудня 2024 року від [PERSON] заяву та документи та зареєстровано за № 13511 (а.с.25). Рішенням про відмову в призначенні пенсії Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 191950028078 від 01 січня 2025 року, підписаного за № 86/03-16 від 02 січня 2025 року, право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням наявних документів у заявниці відсутнє у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 26, 27). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 55 Конституції України встановлено: права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (перше речення пункту 1). Як вказано у частині першій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21). Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої - ([PERSON] - перекреслено) [PERSON] , [INFO] , образование: среднее-специальное, специальность товаровед, дата заполнения: 25 августа 1979 года (мова оригіналу) та копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої - [PERSON] , [INFO] , освіта: середня-спеціальна, спеціальність товарознавець, дата заповнення: 25 серпня 1979 року (мова оригіналу), ці документи належать одній і тій самій особі - [PERSON] . Внаслідок такого помилкового написання прізвища у трудовій книжці та ім`я у дипломі про освіту заявниця не має можливості реалізувати право на належне соціальне забезпечення через отримання пенсії за віком, у зв`язку з чим вона звернулась до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд зазначає, що помилка в документах виникла, з-поміж іншого, у зв`язку з проблемою українсько-російського і російсько-українського перетворення документів при написанні прізвища заявниці, що ураховуючи історичний аспект становлення української державності, є типовими в умовах фактичної українсько-російської двомовності, що існувала у період перебування України у складі СРСР, що має наслідком відмінності у написанні прізвищ, імен та по батькові громадян України. Згідно з пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У листі Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року вказано, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту належності документів. Приписами статей 80 та 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, яка через вказану помилку в зазначенні її прізвища, ім`я та по батькові, яке здійснено посадовими особами, перешкоджає їй в реалізації права на призначення пенсії за віком. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви Суд, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що заявницею доведено факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , трудової книжки серії [NUMBER] від 25 серпня 1979 року, виданої відповідальною особою відділу кадрів Монастириського об`єднання підприємств громадського харчування Тернопільської області, що заповнена російською мовою із помилковим зазначенням її прізвища як « [PERSON] » - належить заявниці [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

Outcome: approved