Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Зміст позовних вимог. У березні 2025 року адвокат Пушкаренко О.О., яка діяла на підставі ордера серії ВН № 1484463 від 07.03.2025 року в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просила ухвалити рішення, яким: - Припинити (зняти) обтяження у формі заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7552966, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 15022225, власник: [PERSON] , підстава обтяження: договір, ВКМ573457,58, 11.07.2008, Приватний нотаріус Фішер, реєстр № 3185, зареєстроване 11.07.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Б.І.; - Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 7552966 про обтяження у формі заборони на нерухоме майно, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 15022225, власник: [PERSON] , підстава обтяження: договір, ВКМ573457,58, 11.07.2008, Приватний нотаріус Фішер, реєстр № 3185, внесений 11.07.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Б.І.; - Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (код ЄДРПОУ: 20971504) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (код ЄДРПОУ: 21708016) солідарно на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень, 00 копійок) та судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , (далі - позивач) є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 28.02.2003 року (реєстраційний номер майна: 15022225). 10.07.2008\~року між\~дружиною позивача,\~ [PERSON] (Позичальник)\~та Акціонерним\~комерційним банком\~«Імексбанк» (наразі\~-\~ПАТ «Імексбанк»)\~(Кредитор)\~було укладено\~Договір кредиту\~№ 372/08\~(далі\~-\~Договір кредиту). Згідно пункту 1.1. Договору кредиту, Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 12 000,00 євро зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08.07.2011 року. Згідно пункту 1.3. Договору кредиту, в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, Кредитор, у строк до 14.07.2008 року, укладає з [PERSON] (майновий поручитель), Договір іпотеки, за умовами якого передає Кредитору в іпотеку наступне майно житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. 11.07.2008 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (Іпотекодержатель) був укладений Договір іпотеки від 11.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Б.І., зареєстрований в реєстрі за № 3184 (далі - Договір іпотеки). Згідно пункту 1.1. Договору іпотеки, для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником Боргових Зобов`язань, визначних у Статті 2 цього Договору Іпотекодавець цим надає Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно, визначене у Статті 3 цього Договору. Згідно пункту 2.1. Договору іпотеки, іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя, щодо виконання Боржником кожного і всіх його Боргових зобов`язань за Кредитним договором (Договір про надання кредиту № 372/08 від 10.07.2008) у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Згідно пункту 3.1. Договору іпотеки, Предметом Іпотеки за цим договором є: жилий будинок [ADDRESS] : інвентаризаційна вартість згідно витягу № 19290178 виданого комунальним «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 24.06.2008 року, становить - 177842.00 гривні; складається із «А» жиле, «Б» літня кухня, «В» котельна, «Г» гараж, «Д» вбиральна, «Є» гараж, «Ж» погріб, «І» мощіння «II» цистерна, «№ 1-2» огорожа, що належать: Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого Виконавчим комітетом Роздільнянської міської Ради Одеської області 11.04.2005 року, зареєстрованого тим же підприємством в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2005 року за № 10516693. 11.07.2008 року приватним нотаріусом Фішер Б.І., на підставі Договору іпотеки, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис № 7552966, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 15022225, підстава обтяження: договір, ВКМ573457,58, 11.07.2008, Приватний нотаріус Фішер, реєстр № 3185. 05.07.2011 року Акціонерним товариством «Імексбанк» (наразі - ПАТ «Імексбанк») видано [PERSON] Довідку № 22 про виконання нею всіх зобов`язань за Договором кредиту № 372/08 від 10.07.2008 року у повному обсязі та відсутність у банку, як кредитора, будь-яких претензій (копія довідки - додається). Отже, у зв`язку із виконанням [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту № 372/08 від 10.07.2008 року - Договір іпотеки від 11.07.2008 року, як похідне зобов`язання, також припинив дію. Проте відповідачем, ПАТ «Імексбанк», повідомлення про припинення Договору іпотеки до нотаріуса подано не було, у зв`язку з чим до сьогодні наявна заборона відчуження майна, накладена на належний позивачу будинок, що порушує його право як власника розпоряджатися вказаним майном. Наявність заборони на обтяження будинку позивача підтверджується інформаційною довідкою № 39639267 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.09.2024 року. У зв`язку зі смертю приватного нотаріуса, яким було накладено обтяження на нерухоме майно позивача, останній звернувся з Заявою від 07.11.2024 року до Одеського державного нотаріального архіву для отримання копій Договору кредиту №372/08 від 10.07.2008 року та Договору іпотеки від 11.07.2008 року. Архівною довідкою № 70/01-18 від 09.01.2025 року Одеським державним нотаріальним архівом надану позивачу копії запитуваних документів з архівного фонду приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішера Б.І. Після чого позивач звертався до інших державних та приватних нотаріусів для зняття обтяження, однак всюди йому було роз`яснено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна лише при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). У 2009 році Акціонерний комерційний банк «Імексбанк» було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство «Імексбанк». Постановою Правління НБУ № 50 від 26.01.2015 року ПАТ «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 26.01.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк»» згідно з яким призначено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на тимчасову адміністрацію. Постановою Правління НБУ № 330 від 21.05.2015 року банківську ліцензію АТ Імексбанк» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. 27.05.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО або Фонд) призначено уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «Імексбанк». Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Імексбанк» (код ЄДРПОУ: 20971504) перебуває в ліквідації з 21.05.2015 року, відсутні особи, які здійснюють контроль чи вплив на банк, окрім Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює керівництво банком. Системний аналіз приписів законодавства дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій, зокрема щодо звернення до нотаріуса з повідомленням про погашення кредиту та припинення договору іпотеки. 30.09.2024 року адвокатом Пушкаренко О.О., в інтересах [PERSON] (позичальника), була направлена заява до ФГВФО з проханням звернутись до державного/приватного нотаріуса з повідомленням про виконання [PERSON] боргових зобов`язань за Договором кредиту та припинення Договору іпотеки. У відповідь на направлену заяву, був отриманий лист ФГВФО № 49-036-10432/24 від 12.10.2024 року в якому зазначається наступне: «Наразі повноваження\~під час\~здійснення ліквідації\~ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО\~ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК»\~(далі\~-\~АТ «ІМЕКСБАНК»\~або Банк)\~здійснюється Фондом\~безпосередньо.\~На виконання\~приписів статті\~521\~Закону АТ\~«ІМЕКСБАНК» здав,\~а архіві\~Національного банку\~України прийняв\~на зберігання\~всі документи\~Банку за\~1993\~-\~2019\~роки та\~частину документів\~за 2020\~рік,\~а також\~довідковий апарат\~до них,\~про що\~складено відповідні\~акти. Додатково повідомляємо,\~що відповідно\~до статті\~111\~глави 9\~розділу IV\~Додатку до\~Правил застосування\~переліку документів,\~що утворюються\~в діяльності\~Національного банку\~України та\~банків України,\~затверджених Постановою\~Правління Національного\~банку України\~№ 130\~від 27.11.2018,\~термін зберігання\~справ з\~юридичного оформлення\~рахунків клієнтів\~за активними\~операціями (в\~т.ч.\~кредитні договори,\~договори застави)\~складає п`ять\~років після\~виконання умов\~договору.\~Відтак,\~повідомляємо,\~що у\~Фонді відсутні\~всі первинні\~документи АТ\~«ІМЕКСБАНК»... Проте повідомляємо, що відповідно до наявних у володінні та розпорядженні Фонду даних, зобов`язання [PERSON] (РНОКНП [NUMBER] ) за кредитним договором № 372/08 від 10.07.2008 перед АТ «ІМЕКСБАНК» були виконані в повному обсязі до дати запровадження тимчасової адміністрації, яка була розпочата 27.01.2015, та фінансові претензії стосовно цих кредитних договорів, а також договорів застави (іпотеки), що забезпечували виконання зобов`язань за цими кредитними договорами - відсутні.» При цьому Фондом теж не вчиненні дії для зняття заборони на нерухоме майно позивача. Оскільки існування заборони на відчуження житлового будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном, він змушений звернутись до суду для припинення обтяження та захисту своїх прав. Процесуальні дії суду. Ухвалою від 18.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 16.04.2025 року (а.с.39) 21.03.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника Публічного Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», Мізунського А.І., в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Крім того подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.43-44, 51-56). Ухвалою судді від 26.03.2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мізунського А.І. та дозволено його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.75). 25.03.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача адвоката Пушкаренко О.О. надійшла відповідь на Відзив, в якому представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі. (а.с.67-69). 27.03.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника Публічного Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», Мізунського А.І., надійшли заперечення на Відповідь на відзив, якими представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не являється належним відповідачем у даній справі (а.с.78-81). 02.04.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача адвоката Пушкаренко О.О. заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.89-90). Ухвалою судді від 07.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Пушкаренко О.О. та дозволено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.102). Позиція сторін в ході судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Пушкаренко О.О., діюча на підставі договору б/н від 25.09.2024 року та Ордеру серії ВН №1484463 від 07.03.2025 року, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно), позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача адвокат Мізунський А.І., який діяв на підставі Довіреності у порядку передоручення від 26.12.2023 року, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно)проти позовних вимог заперечував, надавши пояснення аналогічним, які викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , (далі - позивач) є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 28.02.2003 року (реєстраційний номер майна: 15022225), що підтверджується інформаційною довідкою № 39639267 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.09.2024 року (а.с.10). 10.07.2008 року між [PERSON] (Позичальник) та Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (наразі - ПАТ «Імексбанк») (Кредитор) укладено Договір кредиту № 372/08 (далі - Договір кредиту)(а.с.16-21). Згідно пункту 1.1. Договору кредиту, Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 12 000,00 євро зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08.07.2011 року. Згідно пункту 1.3. Договору кредиту, в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, Кредитор, у строк до 14.07.2008 року, укладає з [PERSON] (майновий поручитель), Договір іпотеки, за умовами якого передає Кредитору в іпотеку наступне майно житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. 11.07.2008 року укладений Договір іпотеки від 11.07.2008 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (Іпотекодержатель), який посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Б.І., та зареєстрований в реєстрі за № 3184 (далі - Договір іпотеки) (а.с.13-15). Згідно пункту 1.1. Договору іпотеки, для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником Боргових Зобов`язань, визначних у Статті 2 цього Договору Іпотекодавець цим надає Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно, визначене у Статті 3 цього Договору. Згідно пункту 2.1. Договору іпотеки, іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя, щодо виконання Боржником кожного і всіх його Боргових зобов`язань за Кредитним договором (Договір про надання кредиту № 372/08 від 10.07.2008) у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Згідно пункту 3.1. Договору іпотеки, Предметом Іпотеки за цим договором є: жилий будинок [ADDRESS] : інвентаризаційна вартість згідно витягу № 19290178 виданого комунальним «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 24.06.2008 року, становить - 177842.00 гривні; складається із «А» жиле, «Б» літня кухня, «В» котельна, «Г» гараж, «Д» вбиральна, «Є» гараж, «Ж» погріб, «І» мощіння «II» цистерна, «№ 1-2» огорожа, що належать: Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого Виконавчим комітетом Роздільнянської міської Ради Одеської області 11.04.2005 року, зареєстрованого тим же підприємством в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2005 року за № 10516693. Встановлено, що приватним нотаріусом Фішер Б.І.,11.07.2008 року на підставі Договору іпотеки, внесено реєстраційний запис № 7552966 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН: 15022225, підстава обтяження: договір, ВКМ573457,58, 11.07.2008, Приватний нотаріус Фішер, реєстр № 3185. Згідно довідки № 22 від 05.07.2011 року виданої Акціонерним товариством «Імексбанк» (наразі - ПАТ «Імексбанк») вбачається, що станом на 05.07.2011 року [PERSON] виконані всі зобов`язання за Договором кредиту № 372/08 від 10.07.2008 року у повному обсязі та відсутність у банку, як кредитора, будь-яких претензій до неї (а.с.33). Отже, у зв`язку із виконанням [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту № 372/08 від 10.07.2008 року - Договір іпотеки від 11.07.2008 року, як похідне зобов`язання, також припинив дію. Проте відповідачем, ПАТ «Імексбанк», повідомлення про припинення Договору іпотеки до нотаріуса подано не було, у зв`язку з чим з 2011 року до теперішнього часу наявна заборона відчуження майна, накладена на належний позивачу будинок, що порушує його право як власника розпоряджатися вказаним майном. Наявність заборони на обтяження будинку позивача підтверджується інформаційною довідкою № 39639267 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.09.2024 року (а.с.10). Судом також встановлено, що 07.11.2024 року позивач звернувся до Одеського державного нотаріального архіву з заявою щодо отримання копій Договору кредиту №372/08 від 10.07.2008 року та Договору іпотеки від 11.07.2008 року, у зв`язку зі смертю приватного нотаріуса, яким було накладено обтяження на нерухоме майно позивача, що підтверджується Архівною довідкою № 70/01-18 від 09.01.2025 року (а.с.11) У 2009 році Акціонерний комерційний банк «Імексбанк» було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство «Імексбанк». Постановою Правління НБУ № 50 від 26.01.2015 року ПАТ «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 26.01.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк»» згідно з яким призначено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на тимчасову адміністрацію. Постановою Правління НБУ № 330 від 21.05.2015 року банківську ліцензію АТ Імексбанк» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. 27.05.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО або Фонд) призначено уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «Імексбанк». Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Імексбанк» (код ЄДРПОУ: 20971504) перебуває в ліквідації з 21.05.2015 року, відсутні особи, які здійснюють контроль чи вплив на банк, окрім Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює керівництво банком. Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 указаного Закону). За змістом частин першої, третьої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку (ч.ч. 1-2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). За змістом статті 37.Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, яка діє від імені Фонду в межах повноваження Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори?, (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду, тощо. Системний аналіз вказаних приписів законодавства дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій, зокрема щодо звернення до нотаріуса з повідомленням про погашення кредиту та припинення договору іпотеки. Судом також встановлено, що адвокатом Пушкаренко О.О., в інтересах [PERSON] (позичальника), була направлена заява до ФГВФО з проханням звернутись до державного/приватного нотаріуса з повідомленням про виконання [PERSON] боргових зобов`язань за Договором кредиту та припинення Договору іпотеки. У відповідь на заяву адвоката від 30.09.2024 року, отриманий лист ФГВФО № 49-036-10432/24 від 12.10.2024 року в якому зазначається наступне (а.с.12): «Наразі повноваження під час здійснення ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» (далі - АТ «ІМЕКСБАНК» або Банк) здійснюється Фондом безпосередньо. На виконання приписів статті 521 Закону АТ «ІМЕКСБАНК» здав, а архіві Національного банку України прийняв на зберігання всі документи Банку за 1993 - 2019 роки та частину документів за 2020 рік, а також довідковий апарат до них, про що складено відповідні акти. Додатково повідомляємо, що відповідно до статті 111 глави 9 розділу IV Додатку до Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 130 від 27.11.2018, термін зберігання справ з юридичного оформлення рахунків клієнтів за активними операціями (в т.ч. кредитні договори, договори застави) складає п`ять років після виконання умов договору. Відтак, повідомляємо, що у Фонді відсутні всі первинні документи АТ «ІМЕКСБАНК»... Проте повідомляємо, що відповідно до наявних у володінні та розпорядженні Фонду даних, зобов`язання [PERSON] (РНОКНП [NUMBER] ) за кредитним договором № 372/08 від 10.07.2008 перед АТ «ІМЕКСБАНК» були виконані в повному обсязі до дати запровадження тимчасової адміністрації, яка була розпочата 27.01.2015, та фінансові претензії стосовно цих кредитних договорів, а також договорів застави (іпотеки), що забезпечували виконання зобов`язань за цими кредитними договорами - відсутні.» При цьому Фондом теж не вчиненні дії для зняття заборони на нерухоме майно позивача. Отже існування заборони на відчуження житлового будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Нормативне законодавче обґрунтування спірних правовідносин та висновки суду. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За положеннями частини першої ст. 593 ЦК України, припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, припиняє право застави. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві. Отже, встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договором іпотеки. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Аналогічний висновок був сформульований у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц та від 27.03.2019 року у справі № 711/4556/16-ц. Право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у Постанові від 04.02.2015 року у справі N 6-243цс14. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права можна зробити висновок що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням. Як встановлено судом, [PERSON] (яка є позичальником) виконане основне зобов`язання (погашено кредит) по Договору кредиту № 372/08 від 10.07.2008 року, а тому дане зобов`язання припинене його виконанням. Іпотека ж має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання, тому має місце припинення Договору іпотеки від 11.07.2008 року, укладеного між позивачем (іпотекодавцем) та відповідачем (іпотекодержателем) для забезпечення основного зобов`язання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Відповідно до\~частини третьої\~статті 44\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» після\~припинення обтяження\~обтяжувач самостійно\~або на\~письмову вимогу\~боржника чи\~особи,\~права якої\~порушено внаслідок\~наявності запису\~про обтяження,\~протягом п`яти\~днів зобов`язаний\~подати держателю\~або реєстратору\~Державного реєстру\~заяву про\~припинення обтяження\~і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувана за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством. Згідно з пунктами 5, 6 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 зняття заборони відчуження нерухомого або рухомого майна проводиться шляхом вчинення посвідчувального напису на документі, що є підставою для її зняття. Зняття заборони відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріус відбирає від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, лише після одержання повідомлення установи банку, про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку. Зважаючи на зазначені вище обставини, враховуючи те, що належний позивачу житловий будинок (предмет іпотеки), протягом тривалого часу продовжує знаходитись в реєстрі прав власності на нерухоме майно з обтяженням про заборону, а ПАТ "Імексбанк" та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не маючи будь-яких претензій щодо невиконання умов кредитного договору, жодних необхідних дій для зняття заборони на відчуження предмету іпотеки, не вчинили, тому позивач має право на усунення перешкод у вільному користуванні та розпорядженні відповідного майна. Щодо позиції відповідача викладеної у відзиві, суд зазначає наступне. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) не є належним відповідачем у спірних правовідносинах що є предметом розгляду даної цивільної справи, посилаючись на те, що ліквідаційні процедура ПАТ «ІМЕКСБАНК» була завершена 17.05.2022 року, з моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду ліквідаційного балансу ПАТ «ІМЕКСБАНК», а Фонд не є правонаступником даного банку. Позиція відповідача не узгоджується із приписами статті 104 Цивільного кодексу України, за якою юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про і припинення. Згідно абзацу 8 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк як юридична особі ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, ПАТ «Імексбанк», досі перебуває в стані припинення, а керівництво банком здійснюється Фондом. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що станом на момент розгляду справи відповідно до відомостей в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ПАТ «Імексбанк» перебуває в стані припинення, запис про внесення банку, як ліквідованої юридичної особи в реєстрі відсутній, відтак ПАТ «Імексбанк» не є ліквідованим і може виступати учасником правовідносин в особі Фонду. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, а саме: банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника банку)...». При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечує статус ПАТ «ІМЕКСБАНК», як належного відповідача у даній справі. Як зазначалось в позовній заяві, Фонд, як ліквідатор ПАТ «ІМЕКСБАНК» має повноваження, реалізація яких має на меті захист прав і законних інтересів фізичних осіб - вкладників банків, забезпечення ефективної процедури виведення банку з ринку та його ліквідації. Системний аналіз приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дозволяє дійти висновку, що Фонд набуває повноваження органів управління та контролю неплатоспроможного банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій, зокрема щодо вчинення будь-яких дій та прийняття рішень, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. У відзиві на позовну заяву ПАТ «ІМЕКСБАНК», а особі Фонду, підтверджує, що за базами даних Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заборгованість дружини позивача, [PERSON] (позичальник) перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» (кредитор) за Договором кредиту погашена в повному обсязі ще у липні 2011 року. При цьому, з 2011 року до сьогодні, ні ПАТ «ІМЕКСБАНК», ні Фондом, який здійснює управління та контроль банком з 2015 року, не вжито реальних, ефективних заходів для припинення обтяження майна позивача, як іпотекодавця, при наявності достатніх для цього підстав, а саме: виконання позичальником основного зобов`язання за Договором кредиту. Таким чином, у зв`язку з відсутністю дій з боку відповідачів було порушено право власності позивача на належне йому майно, за захистом якого позивач і був вимушений звернутись до суду. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на практику Касаційного Суду щодо неналежно обраного позивачем способу захисту, оскільки коли «відсутня» особа, яка має^ відповідати за позовом, тобто бути відповідачем, а особа, чиє право порушено, може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з і абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України на підставі аналогії закону. Як зазначалось вище, відсутні підстави вважати ПАТ «ІМЕКСБАНК» «відсутньою» юридичною особою, що була припинена внаслідок ліквідації, оскільки відсутній відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань. Відповідно, практики Касаційного Суду, на яку посилається відповідач та запропонований ним спосіб захисту не може бути застосований до даної справи. До того ж відповідач залишив поза увагою той факт, що Касаційним Судом за результатами розгляду поданої касаційної скарги в даній справі не лише висловлено думку щодо належного способу захисту порушеного права, але й було винесено постанову, якою спір було вирішено шляхом прийняття нового рішення, у відповідності з яким було встановлено факт припинення іпотеки та скасовано записи про іпотечні обтяження (див. постанову Верховного Суду від 19.09.2023 року у справі № 295/7291/20). Також, згідно висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 року у справі № 910/10009/22 невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови у позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача. Тобто, при вирішенні даного спору першочерговим є ефективний захист порушених прав позивача. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами,- особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19). Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав, (правова позиція Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6- 709цс16). Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №711/4556/16-ц вбачається, що оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мають ухвалити рішення яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, враховуючи майновий характер спору, коли власник має право на захист від порушень не пов`язаних з позбавленням права володіння, єдиним ефективним способом захисту є припинення існуючого обтяження. До того ж відмова в позові може призвести до порушення прав особи, передбачених протоколом першим ст. 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права мирно володіти своїм майном та права на ефективний засіб юридичного захисту, передбаченого ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що було б несумісним з принципом верховенства права. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/1 7 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Зважаючи на те, що: [PERSON] (позичальником) у 2011 році виконано основне зобов`язання (погашено кредит) перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» (кредитором) по Договору кредиту № 372/08 від 10.07.2008 року; в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна досі наявні запис про обтяження у формі заборони на нерухоме майно позивача, на підставі Договору іпотеки, укладеного на здійснення забезпечення Договору кредиту 372/08 від 10.07.2008року; ПАТ «ІМЕКСБАНК», як кредитором, та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що з 2015 року здійснюється керування даним банком, не вчинено дій для припинення даного обтяження, позивач був вимушений звернутись до суду з вимогою про припинення обтяження виключення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна. Отже, позивачем обраний найбільш ефективний спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечує поновлення порушеного права позивача володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном. А відтак, суд дійшов висновку що цивільний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про припинення та виключення записів про обтяження нерухомого майна підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вирішення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] у суді представляв адвокат Пушкаренко Олександра Олександрівна. До позову було надано копію Угоди про надання професійної правничої допомоги від 29.09.2024 року та ордер серії ВН № 1484463 від 07.03.2025 року, на підтвердження повноважень представника позивача (а.с.27-28,29). Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 26/02/2025 від 26.02.2025 вартість наданих послуг визначена в розмірі 10 000,00 грн. (а.с.31) Позивач сплатив винагороду адвокатові, що підтверджується квитанцією про оплату правничої допомоги № 3 від 28.02.2025 року (а.с.32). Відповідачем не заявлено щодо зменшення заявленої суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Приймаючи до уваги викладені вище обставини та посилання на практику\~Великої Палати Верховного Суду,\~суд вважає за необхідне задовольнити вимоги представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, оскільки викладена позиція представника позивача є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами. Щодо судового збору. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір" встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлене у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року - 3 028,00 грн. Оскільки позовна заява, подається в електронній формі - ставка судового збору за подання даного позову, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 968,96 грн (1211,20 грн * 0,8). Відповідно до квитанції про сплату №4160-6731-6332-5528 від 13.03.2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (а.с.8). Відповідно до ч. 1 і 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, тому суд вважає, що існують підстави для покладення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, та сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн на відповідачів Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в солідарному порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved