Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У лютому 2025 року до суду звернулася представниця позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. із вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що позивачем надавалися послуги з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Однак [PERSON] належним чином не виконує свій обов`язок по оплаті послуг за теплопостачання, у зв`язку з чим за період з 01 грудня 2021 року по 01 січня 2025 року утворилась заборгованість в сумі 20686,07 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, представниця позивача звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті послуг за теплопостачання у сумі 20686,07 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, представниця позивача просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 25 лютого 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 27 березня 2025 року та постановлено здійснювати виклик відповідачки шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 27 березня 2025 року судове засідання було відкладене на 07 травня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідачки. За клопотанням представниці позивача судове засідання було відкладене на 27 травня 2025 року. У судове засідання 27 травня 2025 року представниця позивача не з`явилася, 20 травня 2025 року до суду надійшла заява представниці позивача Борути Е.В. у якій вона зазначила, що на момент звернення до суду із позовною заявою особовий рахунок [NUMBER] було відкрито на ім`я [PERSON] . Заяв від відповідача на адресу позивача про відому від отримання послуг теплової енергії та постачання гарячої води не надходило. За спірний період відповідачкою було проведено часткову сплату заборгованості. 16.08.2023 суддею Зіненком Ю.В. позов Полтавського обласного\~комунального виробничого\~підприємства теплового\~господарства «Полтаватеплоенерго»\~до [PERSON] про стягнення\~заборгованості,\~що виникла\~за адресою:\~ [ADDRESS] за\~період з\~01.01.2021\~по 01.12.2021\~у розмірі\~7754,91\~грн,\~а також\~інфляційні витрати\~та 3\~відсотки річних\~було задоволено.\~У подальшому\~за заявою\~стягувача приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Полтавської\~області Райдою\~О.О.\~було відкрито\~виконавче провадження.\~ У\~зв`язку із\~викладеним представниця\~позивача просила\~позов задовольнити,справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 46). Відповідачка не з`явилася у судові засідання 27 березня 2025 року, 07 травня 2025 року та 27 травня 2025 року, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду невідомі (а.с. 30, 34, 45). Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Тому, з огляду на положення ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідачка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відзиву, заяв чи клопотань до суду від відповідачки не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, установлені судом З розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , установлено, що за період з грудня 2021 року по грудень 2024 року включно відповідачка має заборгованість в сумі 20686,07 грн (а. с. 18). Також у відповідачки утворилась заборгованість перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у виді трьох процентів річних в сумі 502,62 грн та інфляційних втрат в сумі 2025,11 грн (а. с. 13, 14). Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води із [PERSON] на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у зв`язку з неможливістю установити зареєстроване місце проживання відповідачки (а. с. 5). Також до позову було долучено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року та Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01 грудня 2021 року, які не містять підписів відповідачки (а.с. 6-7, 8-9). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частин 1, 5 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надавались в період з 01 грудня 2020 року по 01 січня 2025 року, затверджено постановою НКРЕКП від 10 грудня 2018 року № 1769 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», яке є виконавцем цих послуг», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1596,93 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість, для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 35,78 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість; з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем централізованого постачання гарячої води - 96,71 грн за 1 куб. м, з урахуванням податку на додану вартість, за відсутності рушникосушильників - 89,54 грн за 1 куб. м, з урахуванням податку на додану вартість. Також, тарифи затверджені постановами НКРЕКП від 21 жовтня 2021 року № 286, від 30 вересня 2022 року № 477 та від 30 листопада 2020 року № 2269 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктами 35, 36 та 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, визначено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Тобто відповідачка, діючи в даних правовідносинах належним чином, мала оплачувати одержані нею послуги згідно затверджених тарифів. При цьому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Однак отримані послуги за період з 01\~грудня 2020\~року по\~01\~січня 2025\~рокувідповідачка оплатила не у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки відповідачкою не було надано власного розрахунку заборгованості для спростування доводів, на які посилається позивач. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. У\~разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України\~(висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Тобто на дані правовідносини також поширюється норма\~статті 625 ЦК України, а тому позивач має законне право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. При цьому суд звертає увагу, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Про це неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 127/6494/21. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 176593245 від 14.02.2025 позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2725,20 грн (а. с. 2). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судовий збір по даній справі в розмірі 2684,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 11). Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~164\~ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. З матеріалів справи установлено, що 14 жовтня 2022 року Решетилівським районним судом у справі № 546/998/24 постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення із [PERSON] на користь Полтавського обласного\~комунального виробничого\~підприємства теплового\~господарства «Полтаватеплоенерго»заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (а. с. 5). Згідно з довідкою, виданою Решетилівським районним судом Полтавської області 19.02.2025, судовий збір в сумі 302,8 грн, сплачений ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»23 вересня 2024 року за квитанцією № 176593245, зараховано до спеціального фонду державного бюджету України та враховано у справі № 546/998/24 (а. с. 21). З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі [PERSON] на користь позивача у розмірі 3028,00 грн. На підставі\~вищевикладеного,\~та

Outcome: approved