Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ям. В заяві зазначив, що в період з 2006 по 2024 роки працював на підприємстві (ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»), 16.02.2024 звільнився за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до медичного висновку ЛЕК позивачу встановлено професійні захворювання, які виникли внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 50 відсотків. Отримання позивачем професійного захворювання та втрата професійної працездатності призводить до фізичних та моральних страждань, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, яку позивача оцінює в 50\~000 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі (який був уточнено пізніше) 14\~000 гривень. Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що під час працевлаштування в товариство позивач був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу в цих умовах. Відповідач повідомляв позивача при прийомі на роботу про наявність у нього права на пільги та компенсації за роботу в таких умовах відповідно до діючого законодавства та колективного договору. Позивач був обізнаний про шкідливі фактори та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Позивач щороку проходив періодичні медичні огляди та допускався відповідачем до роботи за своєю професією, що свідчить про придатність його до роботи. Жодної інформації стосовно виявлення початкових стадій будь-яких професійних захворювань відповідач від позивача чи від медичного закладу не отримував. В процесі трудової діяльності позивач забезпечувався належними умовами праці, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту. З позовної заяви не вбачається, що позивач колись заперечував результати періодичних медичних оглядів та повідомляв роботодавця про невідповідність результатів дійсному стану здоров`я. Також на думку представника відповідача позивачем не доведено факт завдання моральної шкоди та не обгрунтовано її розмір, який є завищеним та не відповідає принципам розумності та справедливості. Визначений МСЕК ступінь втрати професійної придатності на рівні 50 процентів є тимчасовим та неостаточним, позивачу встановлено групу інвалідності тичмчасово, до 01.08.2025. Інваліди 3 групи можуть навчатися та працювати, тобто позивач не позбавлений права на працю внаслідок професійного захворювання. Крім того, сума стягнення підлягає оподаткуванню. Також представник відповідача подав заперечення на суму витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи суму в 14\~000 гривень необгрунтованою та неспівмірною розміру позову (28 % від суми позову). Зазначив, що справа не є складною, не вимагала збору та дослідження великої кількості доказів, є типовою для представника позивача, який постійно бере участь в розгляді справ такої категорії, судова практика є усталеною, а судові засідання в цій справі були нетривалими по часу, представник позивача брав в них участь в режимі відеоконференції, не витрачаючись на дорогу та відрядження, відтак, сума витрат на правову допомогу не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів сторони відповідача, зазначивши, що створення безпечних умов праці для робітника є беззаперечним обов`язком роботодавця, а можлива обізнаність працівника зі шкідливими умовами не нівелює обов`язок щодо створення безпечних умов праці та відповідальність роботодавця за відсутність таких умов. Порушення умов праці роботодавцем доведено відповідними належними та допустимими доказами (медичні висновки, акт розслідування причин виникнення захворювання) і має юридичну значимість. Відсутність визначених в акті винних фізичних осіб (посадови) не виключає відповідальність юридичної особи (відповідача). У випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва наявність моральної шкоди у працівника презюмується, факт втрати працездатності та наявності інвалідності внаслідок виконання трудових обов`язків є достатнім для встановлення завданої моральної шкоди, а заявлена ціна позову (50\~000 грн) цілком співвідноситься з глибиною страждань позивача внаслідок втрати здоров`я та професійної працездатності. Оподаткування сум моральної шкоди, зокрема обмеження її розміру для платників податку, на користь яких стягнуто суму моральної шкоди, погіршує права та законні інтереси таких осіб, і таку категорії платників податків законом звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди. Відтак, представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, представник відповідача просив відмовити в задоволенні в повному обсязі, пославшись на відповідні доводи, викладені у заявах по суті справи. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що позивач працював в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 2006 по 2024 рік. Звільнився з товариства 16.02.204 за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 24.05.2023 № 20/407 позивачу встановлено такі професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження служу ІІІ ст.; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, легенева недостатність ІІ ступеня. Вказані діагнози також підтверджуються випискою з медичної карти амбулаторного хворого (вих. № 1392 від 24.05.2023). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.06.2023 комісія провела розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача. Відповідно до пункту 18 причиною виникнення хронічного професійного захворювання є наявність на робочих місцях позивача шкідливих виробничих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги (серія 12 ААА № 125131), довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (сергія 12 ААГ № 165929) позивачу встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, інвалідність встановлено на строк до 01.08.2025, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 50 відсотків. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1598 від 31.07.2023 позивач потребує медичної реабілітації, реабілітаційний потенціал середній, мета реабілітації часткове відновлення обмеження життєдіяльності, відновлення соціально-побутового стану. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, програми реабілітації, не може вести активний спосіб життя, має обмеження щодо працевлаштування, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні та фізичні страждання. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд відхиляє доводи сторони відповідача в частині необгрунтованості вимог позивача, оскільки вони спростовані доказами, наданими стороною позивача. В частині необхідності оподаткування сум відшкодування суд,

Outcome: partial