Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24 вересня 2019 року в сумі 32513 гривень 58 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, й 3028 гривень витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору. Позовна заява мотивована тим, що акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі-Банк) запустило проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank, на яких встановлюється кредитний ліміт. Банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг відбувається шляхом верифікації клієнта очно на точці видачі, у відділенні Банку, співробітником служби доставки Банку у зручному для клієнта місці, кредитним агентом у точці, а починаючи з травня 2020 року відеоверифікація працівником Банку дистанційно, ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта, спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. 24 вересня 2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі договору відповідач отримав кредит у розмірі 20000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Сторони в судове засідання не з`явились; позивач просить справу розглядати без участі його представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення; відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з частини першої статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2019 року відповідач підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с. 31). У цій анкеті-заяві зазначено, що вона разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. В анкеті-заяві відповідач висловив свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримав відповідний електронний ключ та електронний підпис. Тобто, зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідач надав дозвіл на встановлення кредитного ліміту на суму, вказану в мобільному додатку. Окрім того, в анкеті-заяві зазначено: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного цифрового підпису». Відповідачу згенеровано ключову пару з особистим електронним ключем та відповідним йому відкритим ключем, реквізити якого містяться в анкеті-заяві. Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2017 року №78 (у редакції постанови Правління НБУ від 25 лютого 2019 року №42), яке діяло до 31 грудня 2023 року, тобто діяло на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. З огляду на викладене, використання електронного підпису є правомірним та вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18. Із розрахунку заборгованості за договором, станом на 08 січня 2024 року відповідачем нарахована заборгованість за тілом кредиту в сумі 32513 гривень 58 копійок (а.с. 7-17). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами частини першої статті 1046 та частини другої статті 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2020 року в справі №194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Водночас, АТ «Універсал Банк» при зверненні до суду із позовом не надало доказів, які б беззаперечно свідчили про перерахування на банківський рахунок відповідача, або перерахування в безготівковій формі на рахунок з використанням платіжної картки, а також про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір. Крім цього, суд враховує також таке. Зі змісту розрахунку заборгованості не вбачається коли він складений, якою особою, не зазначено її посаду, прізвище, ім`я та по батькові. Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та Тарифів. Також суд зважає на той факт, що додані до позовної заяви Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» не діяли на час підписання відповідачем анкети-заяви (24 вересня 2019 року), оскільки надана суду редакція Умов і правил затверджена протоколом Правління від 24 листопада 2021 року №46 та набула чинності з 27 листопада 2021 року, тобто після виникнення між сторонами спірних правовідносин. Отже, додані до позовної заяви Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» не можна вважати тими, які мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву від 24 вересня 2019 року. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Аналогічне стосується Таблиці обчислення вартості кредиту, що передує укладенню договору та не свідчить про укладення договору саме на таких істотних умовах. Крім того, підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише анкетні дані та контактну інформацію останнього, й не містить жодних даних про розмір кредитного ліміту, процентної ставки, відповідальності за невиконання умов договору тощо. З довідки про розмір встановленого ліміту від 08 січня 2025 року (а.с.30) слідує, що розмір визначеного відповідачу кредитного ліміту змінювався, й згідно останньої зміни 29 січня 2021 року становить 20000 гривень. Зважаючи на вказане, розмір заборгованості за тілом кредиту, визначений позивачем у позові, значно перевищує розмір встановленого відповідачу кредитного ліміту та є явно необґрунтованим. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 3028 гривень. З огляду на приписи частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed