Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Заявник звернулася до суду із заявою про визнання свого неповнолітнього сина [PERSON] недієздатним, встановлення над ним своєї опіки, мотивуючи заяву тим, що він є інвалідом з дитинства, у зв`язку з психічним захворюванням внаслідок родової травми (органічне ураження головного мозку), і він перебуває на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві Міському закладі з надання психіатричної допомоги (виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)), навчається з першого класу у спеціалізованій школі-інтернаті № 8, для дітей з відповідними розумовими та психічними вадами. З середини 7-го класу навчання в школі не відвідує внаслідок неконтрольованої поведінки, та переведений на індивідуальну форму навчання (педагогічний патронаж), і продовжує навчання вдома з вчителем. Причиною його інвалідності є хронічне психічне захворювання, яке призводить до того, що він має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Хлопчик не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Унаслідок психічної хвороби він не може висловлювати свої думки, не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно вийти з дому. ІІ. Процесуальні дії та рішення суду. 02 грудня 2024 року вказана заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 05 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 13 грудня 2024 року ухвалою суді відкрито провадження у справі /а. с. 45/. 12 лютого 2025 року ухвалою суду у справі призначено судову психіатричну експертизу /а. с. 60-63/. 10 квітня 2025 року матеріали справи повернуто експертом до суду з висновком експертизи. Ухвалою судді від 16 квітня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду. 14 травня 2025 року до суду надійшло подання заінтересованої особи про призначення опікуном [PERSON] , який потребує опіки і постійного догляду, оскільки він внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, його матері - заявниці - [PERSON] . Заявниця [PERSON] подану заяву підтримала і просила задовольнити. Представниця заінтересованої особи [PERSON] також просила задовольнити заяву про визнання неповнолітнього [PERSON] недієздатним, підтримала подання про встановлення опіки над ним його матері - заявниці [PERSON] . Суд, заслухавши обґрунтування заявника та думку представника заінтересованої особи, вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на подані докази, висновок експерта та подання заінтересованої особи, з наступних підстав. III. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є сином заявниці [PERSON] , що засвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим за актовим записом № 17, Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 04 січня 2008 року /а. с. 8/. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] за актовим записом Виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 109 /а. с. 16/. [PERSON] проживає з матір`ю, яка надає йому весь необхідний догляд. Причиною інвалідності її сина є родова травма (органічне ураження головного мозку), встановленим на підставі Виписки з історії хвороби № 16763 стаціонарного хворого від 01 лютого 2008 року Київською міською дитячою клінічною лікарнею № 1 (вул. Богатирська, буд. 30, м. Київ, 02000), у зв`язку із чим він перебуває на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві Міському закладі з надання психіатричної допомоги (виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)) вул. Миропільська, буд. 8, м. Київ, 02192, а безпосередньо - в амбулаторному відділенні для дітей вказаного підприємства по Печерському району м. Києва (вул. Раїси Окіпної, буд. 3, м. Київ, 02002). До переведення до вказаного закладу з 2011 року знаходився на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері № 2 (Печерського району м. Києва) (вул. Верхня, буд. 4, м. Київ, 01014). Заявниця має добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, що підтверджується копією висновку № 1544 про стан здоров`я від 22 жовтня 2024 року, виданого КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва, не має судимостей /а. с. 18, 17/. Заявниця як матір отримує державну соціальну допомогу на сина як на дитину з інвалідністю, вона офіційно працевлаштована і має дохід у вигляді заробітної плати, проживає разом із сином за зареєстрованим / задекларованим місцем проживання у квартирі, яка є її власністю /а. с. 21, 23, 38, 39, 35-37/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги., що визначено частиною третьою ст. 296 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз`ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини першої ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша ст. 40 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення матері [PERSON] - заявниці - [PERSON] його опікуном, у разі визнання його недієздатним. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявниця є його найближчою родиною, з достатнім доходом і за станом здоров`я може бути опікуном. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 22 березня 2025 року, підекспертний [PERSON] у теперішній час виявляє стійкі хронічні психічні розлади - атиповий аутизм та помірну розумову відсталість з вираженими поведінковими порушеннями, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] - особа, про визнання якої недієздатним подано заяву, виявляє стійкі хронічні психічні розлади - атиповий аутизм та помірну розумову відсталість з вираженими поведінковими порушеннями, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки. Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя [PERSON] , про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимогам законності, передбачених статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною сьомою вказаної статті Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved