Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. 17 лютого 2025 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Корнієнко Н.В., звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ФІСКАЛЬНОЇ СЛУЖБИ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі ГУ ДФС у Харківській області), треті особи: БАЛАКЛІЙСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ В ІЗЮМСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (далі Балаклійський ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУМЮ), приватний нотаріус Ізюмського нотаріального округу Подольська Ольга Дмитрівна, у якій просить скасувати арешт майна, накладений за постановою ВДВС Балаклійського районного управлінні юстиції Харківської області від 07.04.2005 у виконавчому провадженні №\~3-168/05 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності належав [PERSON] ; виключити з Єдиного реєстру боржників [PERSON] та скасувати інші заходи, застосовані щодо боржника [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Під час звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини, як спадкоємцю першої черги, позивачу стало відомо, що на зазначений будинок за постановою ВДВС Балаклійського районного управлінні юстиції Харківської області серії АА №\~514326 від 07.04.2005 накладено арешт. За результатами звернення до Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУМЮ було встановлено, що вказана вище постанова була винесена під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження №\~3-168/05. Перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено, що виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , відсутні. Таким чином, наявність нескасованого арешту майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майно. Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з цією позовною заявою до суду. 28.02.2025 засобом поштового зв`язку представник відповідача АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, оскільки за особовим рахунком №\~ [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , наявна непогашена заборгованість зі сплати судового збору у сумі 51 грн у справі №\~2/1164, тобто рішення суду, ухвалене у цій справі натепер у повному обсязі не виконано. Оскільки після смерті [PERSON] залишалася спадщина, зокрема, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а позивач є спадкоємцем, тому на нього покладено обов`язок сплатити залишок заборгованості спадкодавця у сумі 51 грн. 11.03.2025 представник позивача адвокат Корнієнко Н.В. подала відповідь на відзив на позовну заяву, поданий АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО", у якій зазначила, що 10.03.2025 зазначену у відзиві заборгованість зі сплати судового збору у справі №\~2/1164 у сумі 51 грн було сплачено представником позивача. На підтвердження вказаного представником позивача надано копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №\~1.103820405.1 від 10.03.2025 (а.с.\~55, 56). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Корнієнко\~Н.В. 27.05.2025 через канцелярію суду подала заяву, у якій просила розглядати справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Судові витрати у справі просила покласти на позивача, зазначила, що із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомоги позивач звертатися не буде (а.с.\~90). Представник відповідача ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі ГУ ДПС у Харківській області) у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив (а.с.\~66, 67), відзив не подав, клопотання про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. 16.04.2025 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подав заяву про залишення позовної заяви без руху, яка була розглянута судом 27.05.2025 (а.с.\~84-86, 98-99). Представник відповідача АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" у судове засідання не прибув, через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що його позиція щодо позовних вимог викладена у відзиві на позовну заяву (а.с.\~76). Представник третьої особи Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУМЮ у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього не надходило (а.с.\~73, 74). Третя особа приватний нотаріус Ізюмського нотаріального округу Подольська\~О.Д. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, заяв та клопотань від неї не надходило (а.с.\~75). Враховуючи, що представником відповідача АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" подано відзив на позовну заяву, а представником відповідача ГУ ДПС у Харківській області подано заяву про залишення позовної заяви без руху, де викладено доводи та заперечення проти заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України не здійснювалось. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 20.02.2025 позовну заяву [PERSON] до ГУ ДФС в Харківській області, АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО", треті особи: Балаклійський ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУМЮ, приватний нотаріус Ізюмського нотаріального округу Подольська О.Д., про скасування арешту майна, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.\~19). Ухвалою суду від 08.04.2025 замінено первісного відповідача ГУ ДФС в Харківській області на належного відповідача ГУ ДПС у Харківській області (а.с.\~63-64). Ухвалою суду від 27.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ГУ ДПС у Харківській області про залишення без руху позовної заяви [PERSON] до ГУ ДПС в Харківській області, АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО", треті особи: Балаклійський ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУМЮ, приватний нотаріус Ізюмського нотаріального округу Подольська О.Д., про скасування арешту майна (а.с.\~98-99). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування, посвідченого старшим нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Скляр\~О.М. 30.10.1990, зареєстрованого в реєстрі за №\~1-2409, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.\~10). [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла в м.\~Балаклія Балаклійського (натепер Ізюмського) району Харківської області (а.с.\~9). Позивач у справі [PERSON] , [INFO] , доводиться сином [PERSON] (а.с.\~8) та є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до положень ст.\~1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області від 07.04.2005 серії АА №\~514326 у виконавчому провадженні №\~3-168/05 було накладено арешт на майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Предметом стягнення у вказаному виконавчому провадженні є стягнення з [PERSON] : 85 гривень на користь держави, 1\~247,69 грн на користь АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО", 450 грн на користь [PERSON] , 140 грн на користь [PERSON] (а.с.\~14). З відповіді Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області МСУМЮ від 25.10.2024 №\~48664 на запит представника позивача встановлено, що за результатами перевірки виконавчих проваджень виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , на виконанні станом на 25.10.2024 не перебувають. За даними з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за постановою ВДВС Балаклійського РУЮ Харківської області серії АА №\~514326 від 07.04.2005. Відомості про виконавче провадження, в межах якого було ухвалено зазначену постанову станом на 25.10.2024 в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні (а.с.\~13). Відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки №\~1.103820405.1 представником позивача 10.03.2025 було сплачено судовий збір у сумі 51 грн за особовим рахунком №\~ [NUMBER] [PERSON] (а.с.\~56). Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ч.\~1 ст.\~12, ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.\~2 ст.\~77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.\~1 ст.\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.\~1 ст.\~16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.\~1 ст.\~1261 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного "панування" власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Мотиви суду. Судом встановлено, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт та внесено відповідне обтяження щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла в м.\~Балаклія Балаклійського району Харківської області [INFO] , не виявлено, на даний час відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач у даній справі, відтак відсутні підстави для дії арешту майна, у зв`язку із чим питання щодо зняття арешту підлягає вирішенню в судовому порядку. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі №\~725/3352/23 від 06 травня 2024 року висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Враховуючи, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області від 07.04.2005 серії АА №\~514326, був накладений при примусовому виконанні рішення суду №\~3-168/05 про стягнення з [PERSON] , зокрема, на користь держави 85 гривень, на користь АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" 1\~247,69 грн. Отже належними відповідачами у вказаній справі є стягувач АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" та ГУ ДПС у Харківській області, як відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби). Звертаючись до суду із цим позовом [PERSON] вказує на те, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає йому розпоряджатися майном, на яке він претендує як спадкоємець. Отже, системний аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі №\~214/2305/20 (провадження №\~61-19730св21). Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а)\~чи є втручання законним; б)\~чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в)\~чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу", враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. У частині першій статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №\~554/8004/16 (провадження 14-431цс19) дійшла висновку про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Отже, стаття 1 Першого протоколу покладає на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Водночас суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, та доходить висновку про порушення прав позивача як спадкоємця після смерті [PERSON] на спірний будинок. Крім того слід зазначити, що об`єктивна необхідність в існуванні обтяження у виді арешту нерухомого майна, яке належить матері позивача, яка померла, в суді не доведена, та відповідачами не спростовані доводи позивача в цій частині. Враховуючи викладене, а також виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, відсутності будь-яких обґрунтованих заперечень зі сторони відповідачів, а також неможливості позивача реалізувати свої спадкові права після смерті матері, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №\~63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1\~211 грн судового збору (а.с.\~1). Разом з цим, представник позивача заявила клопотання про покладення витрат зі сплати судового збору на позивача. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.\~3 ст.\~13 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи клопотання представника позивача, суд доходить висновку, що судові витрати слід покласти на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved