Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 66 років, місце смерті - село Костянтинівка Каховського району Херсонської області Україна (тимчасово окупована територія України). В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що батько заявника [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] внаслідок хронічних захворювань у віці 66 років. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та був похований у цьому ж селі, яке на сьогоднішній день є непідконтрольною уряду України територією. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , підтверджується: медичним свідоцтвом про смерть від 01 квітня 2025 року № 38, свідоцтвом про смерть від 04 квітня 2025 року серії [NUMBER] , виданими окупаційною владою та фото з місця поховання. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 серпня 1981 року. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідне для державної реєстрації смерті особи згідно чинного законодавства України. Ухвалою судді від 14 травня 2025 року відкрито окреме провадження у справі № 607/9783/25. Заявник [PERSON] у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. [PERSON] народився [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 1981 року Костянтинівською сільською радою Горностаївського району Херсонської області (оригінал документу заповнено російською мовою). [PERSON] , [INFO] , місце народження - село Рисипени Фалештський район Молдова, видавався 13 березня 1997 року Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області паспорт громадянки України серії [NUMBER] та присвоювався державний ідентифікаційний номер [NUMBER] , що стверджується дублікатом картки фізичної особи платника податків виданої 10 серпня 2000 року. [PERSON] , [INFO] , мав пенсійне посвідчення № [NUMBER] та отримував пенсію за віком, посвідчення від 12 липня 2018 року, термін якого - довічно, видане Пенсійним фондом України серія [NUMBER] . Згідно медичної свідоцтва про смерть № 38 від 01 квітня 2025 року, перекладеного з російської мови на українську мову Центром Мовних Перекладів «АВС» 28 квітня 2025 року, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] о 01 год. 48 хв. вдома за адресою [ADDRESS] , причиною смерті є хронічна серцева-судинна недостатність ІІІ ступеня. Нижньосірогозький районний відділ запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області 04 квітня 2025 року видав свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] , [INFO] , місце народження - село Рисипени Фалештський район Молдова, помер [INFO] у селі Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області (перекладено з російської мови на українську мову Центром Мовних Перекладів «АВС» 28 квітня 2025 року). Також суду надано фото таблицю могили [PERSON] з місця його поховання. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для державної реєстрації смерті особи згідно чинного законодавства України. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли підлягають застосуванню наступні норми. В силу п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому було продовжено. Внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України територія Костянтинівської сільської територіальної громади, станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) тимчасово окупована, що підтверджується Переліком тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ч.ч. 3, 4 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Тобто Україна не визнає такі акти, але як виключення враховує документи, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території для державної реєстрації акту цивільного стану і таке врахування не є визнанням окупаційної влади. Такий підхід відповідає практиці ЄСПЛ, Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії від 21 червня 1971 року, а також судовій практиці України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації смерті, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав у постанові від 16 листопада 2022 року, справа № 759/1443/22, що документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку ст. 315 ЦПК України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті. На підтвердження факту смерті заявником подано копії медичної свідоцтва про смерть № 38 від 01 квітня 2025 року та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , які видані 04 квітня 2025 року Нижньосірогозьким районним відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області. Вище описані документи складені та видані органом, який розташований на окупованій території України, створений та діє у порядку, не передбаченому законом, згідно яких [PERSON] помер [INFO] в селі Костянтинівка Каховського району Херсонської області Україна (тимчасово окупована територія України). Оцінюючи письмові докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. На підставі наведеного, суд, як виключення, бере в якості доказів надані заявником документи, та у сукупності з іншими письмовими доказами, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що заявник має необхідність встановити факт смерті батька на тимчасово окупованій території України, суд дійшов до висновку, що заяву слід задовольнити та встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження - село Рисипени Фалештський район Молдова, який помер [INFO] у віці - 66 років, місце смерті - село Костянтинівка Каховський район Херсонська область Україна (тимчасово окупована територія України). Частиною 4 статті 317 ЦПК України визначено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільнені заявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру». На підставі викладеного,

Outcome: approved