Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

06.02.2025 [PERSON] в особі представника адвоката Сізінцової Ю.Ю. звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 07.09.2019. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2024 у справі № 335/9426/24 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу спільна дитина [PERSON] , [INFO] , залишилась на утриманні та піклуванні матері. Дитина зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Дитина має свої соціальні зв`язки з дітьми за місцем фактичного проживання, - на дитячому майданчику, що розташований поруч з будинком. Також відвідує заклад дошкільної освіти ТОВ «Скринька знань». У серпні 2024 року відповідачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з метою видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину з позивача, внаслідок чого 06.09.2024 суддею було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 02.09.2024, до досягнення дитиною повноліття. Після отримання права на аліменти відповідачка поклала виховання та матеріальне забезпечення дитини на батька. Також після припинення сімейних відносин відповідачка не перешкоджає участі батька у спілкуванні з дитиною, а навпаки, дитина почала постійно перебувати на утриманні позивача. Після роботи позивач постійно з дитиною. Отже, відповідачка самоусувається від виховання дитини. Тому вважає наявними підстави для припинення стягнення з нього аліментів, оскільки дитина фактично проживає з ним. Крім того, позивач не має проблем зі здоров`ям, не вживає алкогольні напої, на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває, має позитивні характеристики з місця проживання, офіційно працевлаштований, обіймає посаду слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області, має стабільний дохід, особистих стосунків та спільного проживання з іншими особами не має, весь вільний час присвячує дитині. З наведених підстав просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , припинити стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу від 06.09.2024 (а.с. 1-5). Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, про що подала суду відповідну заяву. Крім того, зазначила, що вжила заходів щодо відмови від сплати аліментів на утримання дитини позивачем на її користь, про що винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № [NUMBER] від 14.03.2025 (а.с. 43). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2025 справа передана на розгляд Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя за підсудністю (а.с. 31). 17.03.2025 справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями передана в провадження судді Шалагінової А.В. Ухвалою від 18.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 14.04.2025, витребувано у третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (а.с. 38). 01.04.2025 від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі. Також, заначила, що у зв`язку із примиренням та відновленням сімейних відносин, вона визнає позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог позивача. Крім того, зазначила, що вжила заходів щодо відмови від сплати аліментів позивачем на її користь на утримання дитини (а.с. 43). 14.04.2025 від третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов висновок № 01-13/0772 від 11.04.2025 про можливість проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 46-58). Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду справи по суті на 12.05.2025 на 15:30 год. (а.с. 58). З 30.04.2025 змінено найменування Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлялась судом належним чином. 01.04.2025 від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов висновок № 01-13/0772 від 11.04.2025 та просив ухвалити рішення в інтересах дитини. Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні було встановлено, що 07.09.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, внаслідок якого дружина змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб зареєстровано Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 892 від 07.09.2019. [INFO] у шлюбі народилась дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстицвї (м. Дніпро), актовий запис № 328 від 04.04.2020 (а.с. 14). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2024 у справі № 335/9426/24, провадження № 2/319/3237/2024, шлюб між сторонами розірвано. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, отже, набрало законної сили. Згідно із цим рішенням після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. 16-18). Дитина на даний час проживає разом із позивачем. Позивач разом з донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 11.09.2024 № 06.4-27/11942 (а.с. 15). Згідно з відповіддю ТОВ «Скринька знань» від 10.01.2025 № 2 на адвокатський запит № б/н від 06.01.2025, дитину [PERSON] зараховано до дитячого садка 12.08.2024. Відвідує дитячий садок щоденно з 08:00 год. до 13:00 год. або з 13:00 год. до 17:00 год. (друга зміна). В садочок дитину приводить та забирає батько [PERSON] . Значно рідше, один-два рази на тиждень дитину приводить та забирає мати [PERSON] (а.с. 23). Згідно з висновком Органу опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 11.04.2025 № 01-13/0772, орган опіки та піклування вважає за можливе проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Підставами для такого висновку зазначене те, що відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснене обстеження умов проживання адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що в квартирі мешкають [PERSON] , [PERSON] та їх малолітня донька [PERSON] , для проживання та виховання вказаної малолітньої дитини створені всі необхідні умови. Згідно з висновком оцінки потреб родини Сторчило, складеним Запорізьким міським центром соціальних служб за місцем проживання дитини, складні життєві обставини у родині відсутні, [PERSON] здатний виконувати батьківські обов`язки по вихованню та догляду за дитиною. Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб від 09.04.2025 № 797/03-02 фахівцями центру здійснений вихід за місцем проживання матері дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За результатами виходу встановлено, що санітарно-гігієнічний стан житла за вказаною адресою задовільний, для дитини наявне окреме спальне місце, облаштоване місце для ігор, є одяг за сезоном, наявний запас продуктів харчування. Під час бесіди [PERSON] повідомила, що з батьком дитини вона розлучена, з донькою батько спілкується, відвозить до дитячого садку та залишається ночувати з ними. Зі слів [PERSON] в них з чоловіком напружені стосунки через непорозуміння на побутовому ґрунті. [PERSON] повідомила, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком, оскільки родина планує проживати разом за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2024 (справа № 335/9878/24) зі [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно з листом ТОВ «Скринька знань» від 10.01.2025 № 2, малолітня [PERSON] зарахована до вказаного закладу 12.08.2024, відвідує дитячий садок щоденно за графіком: з 8:00 до 13:00, з 13:00 до 17:00 (друга зміна), в переважній більшості відвідувань садочку дитину приводить та забирає батько [PERSON] значно рідше - один-два рази на тиждень дитину приводить та забирає [PERSON] . [PERSON] працює в Головному управлінні Національної поліції Запорізькій області, отримує постійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, про що надав копії відповідних документів. Питання надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради но Вознесенівському району 03.04.2025 та 10.04.2025, на останньому засіданні були присутні батьки дитини. Під час засідання батько повідомив, що вони з матір`ю дитини намагаються відновити родину та сімейні стосунки, мати повідомила, що згодна з позовні вимогами батька щодо визначення місця проживання дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Встановлені у цій справі обставини вказують на те, що між сторонами у справі, батьками малолітньої дитини, не існувало та не існує спору щодо визначення місця проживання дитини, їх спільна донька, за взаємною згодою батьків проживає з батьком, при цьому мати дитини проживає окремо за іншою адресою. Доказів того, що мати дитини має намір забрати доньку або вчиняє якісь активні дії, щоб дитина проживала із нею, або що вона якимось іншим чином заперечує проти проживання доньки із батьком, суду не надано. Натомість, адресована суду заява відповідачки доводить, що остання не заперечує проти проживання дитини з батьком (а.с. 43). Аналогічні обставини вказані й у висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 11.04.2025 № 01-13/0772. За положеннями ст.ст. 2, 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24) визначено, що «малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із батьком, а мати дитини як на час подання позову, так і під час розгляду справи в суді не заперечувала проти цього, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання доньки саме з позивачем. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина [PERSON], суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23 (провадження № 61-13363св24) зазначено, що «у розглядуваній справі суди встановили, що: батьки, які проживають окремо, за взаємною згодою визначили місце проживання дитини з матір`ю; дитина проживає з матір`ю за своїм зареєстрованим місцем проживання; батько не заявляє про необхідність зміни місця проживання дочки та не вчиняє будь-яких дій спрямованих на зміну такого місця проживання; дитина, яка досягла десяти років, в судовому засіданні висловила бажання і надалі проживати з матір`ю. З огляду на встановлені обставини, суди дійшли правильного висновку, про відмову у позові зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у визначення місця проживання дитини у конкретній сімейній ситуації та недоведеність порушення (невизнання або оспорювання) прав і законних інтересів позивачки та/або малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення оскаржених судових рішень». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2025 року, справа № 189/1176/24, провадження № 61-17666св24. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Поданий органом опіки та піклування висновок щодо можливості визначення місця проживання дитини разом із батьком відповідає інтересам дитини, проте не може бути прийнятий судом, адже, як встановив суд, спору між сторонами щодо місця проживання дитини не існувало та не існує, батьки визначили місце проживання малолітньої [PERSON] за взаємною згодою, разом із батьком, будь-яких вимог до батька, пов`язаних зі зміною місця проживання дитини, мати дитини не пред`являла. У разі виникнення у майбутньому спору щодо місця проживання дитини кожен із батьків вправі звернутися до суду з відповідним позовом, обґрунтувавши його належними, достатніми та допустимими доказами. Суд також вважає неможливим прийняття від відповідачки визнання позову у цій справі, виходячи з такого. Так, відповідачка не брала участі у розгляді цієї справи, подала заяву про визнання позову, просила розглядати справу за її відсутності. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як зазначено судом вище, у цій справі встановлено відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, оскільки дитина фактично за домовленістю сторін проживає з батьком, а також зареєстрована разом із ним за однією адресою, з огляду на що суд встановив відсутність порушення прав та законних інтересів позивача у цій справі з боку відповідачки. Само по собі визнання відповідачкою позову про визначення місця проживання дитини з батьком не може слугувати єдиною підставою для задоволення позову. Відтак, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачкою позову, оскільки у даному випадку визнання позову суперечить закону. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, шо [PERSON] слід відмовити у задоволенні його позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки малолітня дитина і так проживає разом із батьком тривалий час, і позивачем не доведено, шо наразі його права порушуються матір`ю дитини, яка є відповідачем у цій справі, фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований самим батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати, а доказів того, що мати дитини вимагала або зараз вимагає зміни місця проживання дитини матеріали справи не містять. Що стосується позовних вимог про припинення стягнення аліментів, то суд вважає за необхідне також відмовити в їх задоволенні, виходячи з таких підстав. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2024 (справа № 335/9878/24) стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 02.09.2024, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21). Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. У позовній заяві відсутні докази того, що позивач звертався до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Також, у своїй заяві від 01.04.2025 відповідачка зазначила, що вона вжила заходів щодо відмови від сплати аліментів позивачем на її користь на утримання дитини, зазначивши про винесення виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказана обставина не заперечувалась позивачем під час розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини, суд доходить висновку про відсутність на даний час підстав для припинення стягнення аліментів, що, водночас, не позбавляє позивача права звернутись до суду в порядку ч. 8 ст. 170 ЦПК України із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] у цій справі слід відмовити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed