Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Новокаховської міської військової адміністрації про визнання права власності на житло. Позов обгрунтований тим, що відповідно до договору дарування квартири, 24 липня 2002 року позивачка по справі отримала в дар житлову квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований в КП Каховське бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №9560/40 25.07.2002. У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України 24.02.2022, позивач змушена була виїхати з м. Нова Каховка Херсонської області. Відповідно до довідки від 17 лютого 2025 року, позивач на даний час зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . З метою приведення документації на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутня державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 12.02.2025 позивач звернулася до державного реєстратора з метою внесення відомостей щодо права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області за №77293330 від 17.02.2025 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою позивачки. Причиною відмови є надання відповіді Херсонської обласної ради №01- 17/600/135/1/07 від 17.02.2025 про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] знаходиться на території, що перебуває в тимчасовій окупації, що унеможливлює надання інформації щодо реєстрації вищевказаного ОНМ у зв`язку з її відсутністю. Таким чином, позивач не може підтвердити своє право власності перед третіми особами. З огляду на викладене, представник позивача просив визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,5 кв. м. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та з урахуванням визнання відповідачем позову просив винести рішення у підготовчому засіданні. Представник відповідача Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника, позов визнав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 31.03.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.05.2025 постановлено про ухвалення рішення у підготовчому провадженні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Фактичні обставини, які встановив суд. За договором дарування квартири від 24 липня 2002 року, [PERSON] отримала в дар житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,5 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Н. Каховського міського нотаріального округу Крамчаніним С. А. за реєстром №1959 (а. с. 7). Зазначений договір був зареєстрований в КП Каховське бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №9560/40 25.07.2002 (а. с. 7). Відповідно до довідки від 17 лютого 2025 року №2118-5003610724 [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 6). За технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , власником значиться [PERSON] , документ, що посвідчує право власності договір дарування від 24.07.2002, загальна площа квартири 29,5 кв. м. (а. с.9). Рішенням №77293330 від 17.02.2025, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовив у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з неусуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме відсутність інформації з БТІ щодо реєстрації ОНМ (а. с. 8). Норми права, які застосував суд. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Відповідну правову позицію викладено: у постановах ВП ВС: від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 у справі № 392/1829/17, у постанові об`єднаної палати КГС ВС: від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постановах КГС ВС: від 29.08.2019 у справі № 910/10984/18, від 11.06.2020 у справі № 910/10006/19. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,\~передбачено,\~що права\~на нерухоме\~майно,\~які підлягають\~державній реєстрації,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~3\~Закону України\~№1952-IV,\~будь-які\~дії особи,\~спрямовані на\~набуття,\~зміну або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~що підлягають\~державній реєстрації,\~відповідно до\~цього Закону,\~можуть вчинятися,\~якщо речові\~права на\~таке майно\~зареєстровані згідно\~із вимогами\~цього Закону,\~крім випадків,\~коли речові\~права на\~нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3 цієї статті, та у випадках, визначених ст.\~28 цього Закону. До запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах) проводилася БТІ. Отже, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідну правову позицію викладено в постановах КГС ВС: від 05.09.2019 у справі № 921/320/18, від 22.05.2019 у справі № 918/410/18, від 20.05.2020 у справі № 911/1603/19. Для реєстрації об`єкту нерухомого майна, державна реєстрація яких була проведена до 1 січня 2013 року, необхідно отримувати інформаційну довідку БТІ. Відсутність довідки Комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про реєстрацію права власності унеможливлює проведення реєстраційних дій реєстратором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що «з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, крім судового, шляху відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц «Щодо ефективного способу захисту прав покупця (інвестора) у разі порушення продавцем умов договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно з передачі усіх необхідних документів для оформлення права власності на це майно»). Висновки суду. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Право власності позивача [PERSON] на житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,5 кв. м. підтверджено договором дарування квартири від 24 липня 2002 року. Зазначений договір був зареєстрований в КП Каховське бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №9560/40 25.07.2002. Право власності позивача виникло до 1 січня 2013 року, отже на момент виникнення такого права діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Для реєстрації права власності, зокрема внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу необхідна довідка комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, реєстри якого залишилися на ТОТ. З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що позивач має труднощі в реалізації своїх прав, в позасудовому провадженні врегулювати спір неможливо, тому позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved