Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

03.02.2025 року представник позивача [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вказаним вище позовом про припинення стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 року у справі №182/6110/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] . Позивач зазначає, що син з травня 2018 року проживає разом з ним та його новою родиною в [ADDRESS] . Крім того, з 02.09.2019 року по 10.02.2023 року його син навчався в Дніпровському професійному залізничному ліцеї виключно за рахунок позивача. З цих підстав просить суд звільнити його від сплати аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду від 20.12.2019 року, а також звільнити від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилась з 20.12.2019 року, відкликати виконавчий лист, виданий Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці був наданий строк 15 днів з дня отримання нею такої ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.18-19). Ухвалу про відкриття провадження було надіслано представнику позивача до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». Відповідачка [PERSON] була повідомлялась про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адресу її реєстрації копії ухвали про відкриття провадження, про що свідчить поштовий конверт (а.с.24), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання, відзиву на позовну заяву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслала. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. На адресу проживання третьої особи [PERSON] також була направлена копія ухвали про відкриття провадження, про що свідчить поштовий конверт (а.с.25), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання. У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, оскільки відсутні заперечення позивача щодо заочного розгляду справи, а відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Справа\~розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.26-27). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 \~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно\~ст.\~180\~Сімейного Кодексу\~України (далі по тексту СК України)\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За змістом ст.\~180,\~182 СК України\~право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Положеннями частин другої та третьої\~ст.181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. Частина перша\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога викладена у\~ст. 273 СК України, якою передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3\~статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~стаття 273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182,\~184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~статті 273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей слідує, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Положеннями ч. 2\~ст. 188 СК України\~визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти\~це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із\~ ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу\~статей 267 - 271 СК України\~вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, не витрачає отримувані ним аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. У зв`язку із зазначеним вище та з урахуванням предмета цього спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає син на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Обставиною, що має істотне значення у вирішенні вказаного спору, позивач фактично зазначає те, що він, як батько, безпосередньо в повному обсязі утримує сина, який з травня 2018 року проживає з ним окремо від матері. На підтвердження даного факту позивач надає довідку Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №2074 від 20.10.2022 року, де зазначено, що [PERSON] , 2004 року народження з травня 2018 року проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом з: батьком [PERSON] , мачухою [PERSON] , братом [PERSON] та зведеним братом [PERSON] (а.с.10). Дослідивши письмові докази справи судом встановлено, що [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, а тому стягнення з відповідача аліментів на підставі рішення суду від 20.12.2019 року у справі №182/6110/19 припинилось 19.04.2022 року. З цих підстав суд вважає, що в цій частині вимог необхідно відмовити, оскільки на день подання даного позову [PERSON] вже досяг повноліття, і [INFO] стягнення аліментів на його утримання припинилось, тому підстави для звільнення від стягнення аліментів на момент розгляду даної справи відсутні.\~ Згідно ч. 2\~ст. 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У постанові Верховного Суду України від 29.06.2022 року в справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) частина ІІІ зазначено, що стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2022 року у справі № 643/3223/21 (провадження № 61-9428св22). Так, судом достовірно встановлено, що в період з травня 2018 року по 22.10.2022 року [PERSON] проживав разом з батьком та перебував на його утриманні, а тому вимога про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, яка утворилась після 20.12.2019 року, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач не наполягав на відшкодуванні судового збору, тому суд залишає судові витрати за ним.

Outcome: partial