Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу. В обґрунтування позову зазначили, що відповідач [PERSON] є побутовим споживачем природного газу, з яким укладено договір розподілу природного газу, за адресою: [ADDRESS] . Персональний код суб`єкта ринку природного газу (ЕІС-код) 56ХМ26G18008977Н, особовий рахунок - [NUMBER] . Договір розподілу природного газу відповідає типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2498. Фактом приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є споживання природного газу за вищевказаною адресою, що підтверджується підсумками споживання газу за період з січня 2020 року по лютий 2025 року. За вказаний період виникла заборгованість в сумі 1535,94 грн. 16.04.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, згідно якої просили стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 246,92 грн. та понесені судові витрати, так як 28.03.2025 відповідачем було сплачено борг за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по березень 2025 року в сумі 1560,58 грн. Понесені позивачем судові витрати становлять 3028,00 грн. сплаченого судового збору, який оплачено позивачем при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості 248,10 грн. (у видачі судового наказу відмовлено) та при зверненні до суду з позовною заявою 2779,90 грн. Ухвалою судді від 20 березня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Копелець С. до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву та заперечень проти позову не надавала. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, відповідач [PERSON] є побутовим споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , з якою укладений договір розподілу природного газу, що відповідає типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829. Типовий договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно до даних облікової бази АТ «Полтавагаз» споживачу [PERSON] присвоєно персональний код ідентифікації споживача (ЕІС-код) 56ХМ26G18008977Н, о/р [NUMBER] як суб`єкта ринку природного газу за адресою об`єкта розподілу природного газу: [ADDRESS] . Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно з умовами укладеного договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідачка скористалася наданими послугами, продовжуючи споживати природний газ, натомість, всупереч визначеним законом та умовами договору обов`язкам, свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконувала, а саме не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем. Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості [PERSON] за надані послуги з розподілу природного газу перед позивачем за період з січня 2020 року по лютий 2025 року становила 1535,94 грн. 16.04.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, оскільки відповідачкою [PERSON] 28.03.2025 згідно платіжного доручення №000419090 було сплачено борг за послуги з розподілу природного газу за вказаний період в сумі 1560,58 грн. Тому просив стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 246,92 грн., яка складається з втрат від інфляції 199,73 грн. та процентів за користування коштами 47,19 грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню: проценти за користування коштами за період з 21.01.2024 по 11.03.2025 - 47,19 грн.; інфляційні втрати за період з 01.02.2024 по 28.02.2025 - 199,73 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у загальному розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1185 від 13.03.2025 на суму 2779,90 грн. та випискою про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України суми судового збору 248,10 грн.(оплата судового збору за звернення до суду із заявою про видачу судового наказу). Враховуючи вищезазначене, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved