Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~ яка діє через свого представника [PERSON] ,\~ звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що перебуває з\~\~ [PERSON] у\~\~ зареєстрованому шлюбі з 16.04.2014 року,\~ від шлюбу мають малолітнього\~ сина [PERSON] , [INFO] ,\~\~ спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося,\~ через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді\~\~\~ Дніпропетровського\~ районного\~ суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 року дану справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи вказану справу передано на розгляд судді Ярмолі О.Я. Ухвалою судді від 18.03.2025 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилась, 25.04.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача\~ [PERSON] - адвоката Пипа А.О.\~ про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, за наявними матеріалами справи. Крім того, позивач в позовній заяві,\~ через свого адвоката суду повідомила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем вона припинила,\~ з початком запровадження воєнного стану, з 2022 року позивач з відповідачем та спільним малолітнім сином тимчасово виїхали за межі України, наразі кожен має своє особисте життя,\~\~ а тому примирення з відповідачем ні за яких умов неможливе. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що\~ сторони 16.04.2014 року зареєстрували шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Торезького міського управління юстиції у\~ Донецькій області,\~ актовий запис № 88 (а.с.14). Від шлюбу мають малолітнього\~ сина [PERSON] ,\~ [INFO] . (а.с. 15). Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, ведення спільного господарства, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з [PERSON] , і зазначає, що\~ її\~ рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Позивач вказала\~ на підстави розірвання шлюбу - відсутність почутттів та формальне існування шлюбу. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не просила повернути їй дошлюбне прізвище, а тому прізвище позивача після розірвання шлюбу, слід залишити « [PERSON] ». Представник позивача подала суду заяву та просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00\~ грн. та судового збору\~ у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 1 211,20 грн. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач до позовної заяви надала договір №33/24\~\~ про надання правничої (правової) допомоги від 12.08.2024 року, укладений між адвокатом Пипою\~ А.О.\~ та\~ [PERSON] (а.с.8-10), протокол погодження адвокатського гонорару від 12.08.2024 року де загальна сума наданих послуг складає 3000 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №4474;\~ копію ордера на надання правничої допомоги;\~ квитанцію про оплату від 12.08.2024 року (а.с.16). Відповідно до п.1.1 Договору №33/24 про надання правничої допомоги від 12.08.2024 року,\~ укладений між адвокатом\~ Пипою\~ А.О.\~ та\~ [PERSON] ,\~\~ адвокат\~ прийняла\~ на себе зобов`язання надати [PERSON] \~ правничу допомогу. Згідно п. 2.1. Договору сторони домовились, що гонорар адвоката встановлюється у фіксованому розмірі 3000 грн. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Враховуючи, що позивачем надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3000,00 гривень є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідачем клопотання про зменшення вказаних витрат заявлено не було,\~ суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved