Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з останнього аліменти на утримання малолітньої дитини. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 02 березня 2006 року вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з різними поглядами на життя, відсутності взаємопорозуміння, спільне подружнє життя сторін не склалося. З липня 2024 року позивачка разом із сином проживають окремо він відповідача. З того ж часу спільне господарство сторони не ведуть. Шлюб існує формально. Домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Посилаючись на вказані обставини позивачка просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, та стягнути аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів зарбітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~22.04.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. При цьому вказала, що свої вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що проти позову не заперечує. \~ \~ \~ \~У зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, дійшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони по справі 02 березня 2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). \~ \~ \~ \~Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаємопорозуміння між ними. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, відновлювати їх сторони наміру і бажання не мають. Спільне господарство сторони не ведуть. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Положеннями ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~Крім цього, відповідач по справі є батьком малолітньої дитини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина проживає з позивачкою, домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідачем не подано доказів на спростування зазначеного. Згідно ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.\~182\~СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене, враховуючи те, що домовленості між сторонами щодо утримання сина не досягнуто, при цьому відповідач позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у визначеній позивачкою частці, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, на підставі ч. 1 ст.\~191\~СК України стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. \~ \~ \~ \~За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~На підставі положень ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачкою за вимогу про розірвання шлюбу судовий збір у сумі 1211,20 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved