Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Овруцької міської ради та просить виділити йому в натурі 1/3 ідеальної частки зі спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомого майна такі приміщення: коридор площею 7,7 кв.м., кухню площею 7,7 кв.м., ванну кімнату площею 4,7 кв.м., туалет площею площею 1,6 кв.м., вітальню площею 11 кв.м., кімнату площею 10,7 кв.м., кімнату площею 19,2 кв.м., припинити право спільної власності й визначити за ним право власності із зазначеного вище окремого об`єкту нерухомого майна в один, мотивуючи тим, що є власником 1/3 частини житлового будинку та бажає зареєструвати своє право власності у реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак, один із співвласників не оформив у встановленому законом порядку право власності на частину житлового будинку, що є перешкодою для звернення всіх співвласників до нотаріуса із заявами про добровільний розподіл нерухомого майна. Відповідач за первісним позовом Овруцька міська рада звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить виділити їй 1/6 частку в об`єкті нерухомого майна житловому будинку [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомого майна у натурі, припинивши право спільної часткової власності та визнати за нею право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, що складає 1, а саме: веранда (4-1) площею7,4 м.кв., кухня (4-2) площею 4,9 м.кв., кладова (4-3) площею 4,2 м.кв., кімната (4-4) площею 9,9 м.кв., а всього 26, 4 м.кв., мотивуючи тим, що 1/6 частина житлового будинку перебуває у власності територіальної громади внаслідок визнання відумерлою спадщини й виділення частки в натурі необхідне для реалізації прав ради на належне розпорядження зазначеним вище майном комунальної власності. Сторони за первісним й зустрічним позовами про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, але у засідання не з`явились, надали суду заяви, у яких просять справу розглянути без їх участі, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 10 вересня 2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] й 13 вересня 2002 року зазначену частину будинку було зареєстровано у Коростенському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за позивачем, про що свідчить копія договору дарування серії ВАВ №197508 та реєстраційний напис на ньому. КП ««Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 02 лютого 2024 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , з якого вбачається, що будинок складається з відокремлених приміщень №1, №2, №3 й №4, загальною площею 197,4 м.кв., з них: житловою 111,9 кв.м., допоміжною 85,5 кв.м. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 30 листопада 2024 року вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 376256 гривень 78 копійок. Окрім того, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній власності таких осіб: по 1/3 частині - [PERSON] та [PERSON] , по 1/6 частині - [PERSON] та Овруцької територіальної громади Житомирської області (відумерла спадщина після [PERSON] ). Вказані вище обставини підтверджуються копіям договору купівлі-продажу від 05 травня 1988 року, договору дарування житлового будинку від 25 червня 2013 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №364114981 від 01 лютого 2024 року, інформаційної довідки КП «Коростенське МБТІ» №56 від 02 лютого 2024 року, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТІ01:1989-3621-2006-6466, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 квітня 2008 року. Згідно з висновком експерта з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] №78 від 01 серпня 2024 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна у користуванні [PERSON] знаходяться такі приміщення: 1-1 коридор, площею 7,7 кв.м., 1-2 кухня площею 7,7 кв.м., 1-3 ванна площею 4,7 кв.м., 1-4 туалет площею 1,6 кв.м., 1-5 вітальня площею 11,0 кв.м., 1-6 кімната площею 10,7 кв.м., 1-7 кімната площею 19,2 кв.м., й становить 1 цілу частину житлового будинку загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., по [ADDRESS] , за технічними показниками об`єкт є відокремленим, має окремий вхід, комунікації та може бути виділений в натурі в окремий житловий будинок. З плану та експлікації технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що відокремлений об`єкт нерухомого майна №4 має окремий вхід та складається з таких приміщень: веранда (4-1) площею7,4 м.кв., кухня (4-2) площею 4,9 м.кв., кладова (4-3) площею 4,2 м.кв., кімната (4-4) площею 9,9 м.кв., а всього загальною площею 26,4 кв.м., з них: житловою 9,9 кв.м., допоміжною 16,5 кв.м. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 361 ЦК України визначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У пункті 6 постанови Пленум Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04 жовтня 1991 року роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення. У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Отже, на підставі викладеного та ураховуючи те, що належна [PERSON] 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] , що перебуває у спільній власності, є фактично відокремленим об`єктом нерухомого майна й у технічній документації визначається як приміщення №1, а також те, що вказана частина будинку має окремий вхід, комунікації та може бути виділена в натурі в окремий житловий будинок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом слід задовольнити. Щодо вимог зустрічного позову суд зважає на таке. У зустрічній позовній заяві представник позивача за зустрічним позовом посилається на те, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02 квітня 2008 року за наслідками розгляду позову Овруцької міської ради визнано відумерлою спадщину на квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення 17 сесії 5 скликання Овруцької міської ради від 23 квітня 2008 року №113 1/6 частина будинку [ADDRESS] належить Овруцькій міській раді. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що виділення в натурі належної міській раді частки у спільній власності необхідне для реалізації прав Овруцької міської ради на належне розпорядження майном комунальної власності. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 142 Конституції України передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно з частиною 1 статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону, а також вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Статтею 145 Конституції України гарантовано захист прав місцевого самоврядування в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»(далі Закон) територіальна громада це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. За правилами статті 2 Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (стаття 6 Закону). Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону). Статтею 29 Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управляння в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Орган місцевого самоврядування згідно зі статтею 181 Закону може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечити виконання функцій місцевого самоврядування. Відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Судом встановлено, що на підтвердження своїх вимог за зустрічним позовом представником позивача суду надано лише один письмовий доказ - копію рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 квітня 2008 року, згідно якого визнано відумерлою спадщину на квартиру [ADDRESS] . Також цим рішенням відмовлено у задоволенні частини позовних вимог Овруцької міської ради щодо визнання права власності на вказану квартиру за територіальною громадою м.Овруча з тих мотивів, відповідно до статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, тобто у цьому випадку право власності набувається на підставі закону й не потребує судового захисту та додаткового визнання цього права судовим рішенням. Втім, до зустрічного позову не додано доказів, які б підтверджували інші обставини щодо змісту зустрічних позовних вимог, зокрема, щодо актуальної належності та реєстрації речових прав на відповідне нерухоме майно, передачі у комунальну власність 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Овруцької міської ради від 23 квітня 2008 року №113, щодо наявності у позивача за зустрічним позовом повноважень на управління майном, належним територіальній громаді. Крім того, до зустрічного позову не надано доказів технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, що унеможливлює дослідження судом обставин щодо наявності визначених законом передумов для виділу в натурі нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Позивач за первісним позовом сплатив судовий збір у сумі 3762 гривні 57 копійок, а позивач за зустрічним позовом - в сумі 2422 гривні 40 копійок, у порядку статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені первісним позивачем, підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом, судові витрати за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved