Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Овсепян Кристина Адіківна, що діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис №825 та визначити місце проживння неповнолітніх дітей з матір`ю. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 21.06.2014 між [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис №825. Від даного шлюбу у сторін народились спільні діти: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з моменту укладання шлюбу, подружжя жило звичайним життям і виховувало спільних дітей. Проте, з того часу, як в Україні почалася війна, та позивачка з дітьми виїхала в більш безпечне місто Ужгород, між сторонами почали виникати конфлікти та непорозуміння, що призвело до того, що подружжя припинило будь-які відносини як чоловік та дружина. Стверджує, що на даний час шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони не проживають разом протягом останніх трьох років разом. У сторін по справі різні погляди на сімейні відносини та ведення спільного побуту, різні цінності в житті, дані розбіжності в їх сукупності призвели до втрати любові та поваги один до одного. Шлюб фактично перестав існувати, має формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому примирення між подружжям неможливе. А тому просить шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Ухвалою суду від 04.04.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено підготовче судове засідання. 29.05.2025 на адресу суду надійшла заява від відповідача, в якому останній позов про розірвання шлюбу визнав, просив розгляд справи провести за його відсутності. Ухвалою суду від 29.05.2025 заяву представника позивача задоволено, позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] залишено без розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, через канцелярію суду представник позивачки подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, при подачі клопотання щодо визнання позову просив суд розглянути справу без його участі. З огляду на наведене, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення\~учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як встановлено судом, 21.06.2014 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис №825. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Зазначене підтверджується оригіналом Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (повторно). У шлюбі народилися доньки: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як встановлено судом з матеріалів справи, шлюбні відносини подружжя фактично припинені, спільне господарство не ведеться. З вище зазначених підстав, позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не є можливим, тому просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином,\~враховуючи наведене\~та з`ясувавши\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~даного позову,\~враховуючи визнання\~відповідачем позову,\~суд вважає,\~що примирення\~та подальше\~подружнє життя\~сторін є\~неможливим,\~сім`я\~розпалася остаточно,\~збереження шлюбу\~може суперечити\~інтересам позивача,\~а отже,\~укладений між [PERSON] та\~ [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачами слід прийняти. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ст. ст.141,142 ЦПК України з урахуванням визнання відповідачем позову з останнього на користь позивачки підлягає стягненню 50% сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 605,60 грн., а 50% слід повернути з державного бюджету, в розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved