Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 лютого 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22038000488646, відповідно до п.1.1., п. 1.2. якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 37\~200 гривень 00 копійок, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання. У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 24 місяці з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 01 лютого 2023 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена сторонами у відсотках від суми кредиту і її розмір встановлений в певних змінюваних ставках за різні періоди строку кредитування. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 37\~200 гривень 00 копійок, з яких сплатив на рахунок ПрАТ "УАСК АСКА-ЖИТТЯ" страховий платіж від імені Клієнта в сумі 7 200 гривень 00 копійок. У подальшому відповідач виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково на суму 29 800 гривень 00 копійок. Строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих Банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 01 лютого 2023 року. У зв`язку з початком війни кредитор запровадив «кредитні канікули», умови яких передбачали перенесення строку платежів за кредитом на погашення суми основного боргу на марудні періоди. Тому позивач посилається на те, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором з погашення всієї заборгованість настав достроково 12 червня 2023 року. Після вказаної дати Банк не здійснював нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту та не нараховував штрафні санкції. У зв`язку із зазначеним, 12 червня 2023 року сформувалася наступна заборгованість відповідача перед Банком за Кредитним договором: залишок простроченого кредиту в сумі 28\~009 гривень 37 копійок; залишок прострочених комiсiй в сумі 21\~240 гривень 92 копійки, що разом становить 49\~250 гривень 29 копійок. Позивач зазначає, що 11 квітня 2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №11/04/24, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги в тому числі і до відповідача за Кредитним Договором № 22038000488646 від 01 лютого 2021 року на загальну суму 49\~250 гривень 29 копійок. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором № 22038000488646 від 01 лютого 2021 року, яка становить 49\~250 гривень 29 копійок. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.61,69,93,101), у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без виклику сторін (а.с.6). Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом направлення смс-повідомлення (а.с.62,70,94,101). Причини неявки суду не повідомила. Надала відзив на позов, згідно якого заперечувала проти позову та вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що підлягають лише частковому задоволенню. Відповідач вказує на відсутність Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб (далі УДБО) в матеріалах справи, який є частиною договору, підписаного між нею та АТ «Банк Кредит Дніпро». Отже на її думку це свідчить про відсутність доказів в підтвердження тих правовідносин, на які посилається повивач. Також, вказує на відсутність в матеріалах справи будь-яких виписок з рахунку клієнта. Відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченою комісією в розмірі 21\~240 гривень 92 копійки, посилаючись на вимоги чинного законодавства та висновки Верховної Палати ВС. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві, посилаючись на те, що відповідач підписуючи заяву-згоду на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб приєдналась до умов УДБО, який розміщений на веб-сайті банку та є публічним, що підтверджує ту обставину, що у відповідача не виникло жодних проблем, пов`язаних з ознайомленням з умовами договору. Також зазначив, що виписки з рахунків наявні в матеріалах справи в Електронному суді. Щодо нікчемності комісій, зазначив наступне: сплачені відповідачем на користь банку кошти за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості не підлягають зарахуванню за погашення тіла кредиту, а заборгованість за простроченими платежами за розрахунково-касове обслуговування підлягає стягненню в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22038000488646, відповідно до п.1.1., 1.2. якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 37\~200 гривень 00 копійок, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання (а.с.28). У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 24 місяців з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 01 лютого 2023 року. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена Сторонами у відсотках від суми Кредиту і її розмір встановлений в певних змінюваних ставках за різні періоди строку кредитування. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 37\~200 гривень 00 копійок, а строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих Банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту частинами, а саме 01 лютого 2023 року (а.с.28). У зв`язку з початком війни кредитор запровадив «кредитні канікули», умови яких передбачали перенесення строку платежів за кредитом на погашення суми основного боргу на майбутні періоди. Тому позивач посилається на те, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором з погашення всієї заборгованість настав достроково 12 червня 2023 року. Після вказаної дати Банк не здійснював нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту та не нараховував штрафні санкції Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк прийняв рішення вимагати дострокове погашення всієї заборгованість, що передбачено умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», до якого також приєдналась відповідач. Станом на 10 квітня 2024 року виникала заборгованість відповідача перед Банком за Кредитним договором у виді залишку простроченого кредиту в сумі 28\~009 гривень 37 копійок та залишку прострочених комiсiй в сумі 21\~240 гривень 92 копійки, що разом становить 49\~250 гривень 29 копійок (а.с.26). Відповідно до\~ст.530 ЦК України\~\~зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з цього, отримання відповідачем кредиту від банку, використання кредитних коштів на власні потреби, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, що призвело до прострочення тіла кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та його право захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідача, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Судом встановлено, що 11 квітня 2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №11/04/24, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги в тому числі і до відповідача за Кредитним Договором № 22038000488646 від 01 лютого 2021 року на загальну суму 49\~250 гривень 29 копійок (а.с.50-53). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №11/04/24, укладеного між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №222038000488646 від 01 лютого 2021 року на загальну суму 49\~250 гривень 29 копійок (а.с.16). Судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором №22038000488646 від 01 лютого 2021 року заборгованість за спірним договором складає 28\~009 гривень 37 копійок, а заборгованість за комісією складає 21\~240 гривень 92 копійки, що разом становить 49\~250 гривень 29 копійок, яка не погашена, оскільки докази про її погашення відповідачем суду не надані. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором №222038000488646 від 01 лютого 2021 року на загальну суму 49\~250 гривень 29 копійок є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст.\~611,\~615 ЦК України\~підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає посилання відповідача в частині того, що матеріали справи не містять Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб, оскільки до матеріалів справи додано заяву-згоду № 361433 від 01 лютого 2021 року, згідно якої відповідач просила надіслати їй у Freebahk активне посилання на УДБО, який розміщений на веб-сайті банку (а.с.22). Тому суд не може прийти до висновку, що відповідач не була ознайомлена з умовами такого договору, а проти укладання такого договору та проти отримання кредитних коштів вона не заперечувала. Відсутність в матеріалах справи примірника УДБО не може свідчити про відсутність правовідносин між сторонами. Також суд не пий має посилання відповіла щодо відсутності розрахунку заборгованості, оскільки відповідач у відзиві зазначає, що такий розрахунок не був доданий до матеріалів справи. Проте до справи був доданий відповідний розрахунок заборгованості (а.с.26-27), а сам факт отримання кредитних коштів не заперечувався відповідачем. Заперечення щодо нарахування комісій в розмірі 21\~240 гривень 92 копійки також не приймаються судом, оскільки розмір комісій не перевищує розміру отриманого кредиту - 37\~200 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позовних вимог,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір у\~розмірі 2\~422 гривень 40 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду, надано Договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року (а.с.40-43) укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС», ордер виданий вказаним об`єднанням Маслюженку М. П., який є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.46,47). Згідно п. 3.2 вказаного Договору сума гонорару визначається в Акті приймання-передачі, згідно якого сума становить 7\~200 гривень (а.с.44,45). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Суд вважає, що з урахуванням складності справи витрати на правничу допомогу у сумі 7 200 гривень 00 копійок є співмірними з ціною позову, а тому підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~200 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved