Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У лютому 2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра (Ленінського районного суду м. Дніпропетровська) надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач ТОВ «Діджи фінанс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5012119 від 27.07.2021 року у сумі 26\~705,70 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 гривень та судовий збір у сумі 2\~422,40 гривень. Обґрунтовуючи заявлені\~вимоги позивач\~посилається на\~те,\~що 27.07.2021\~року в\~особистому кабінеті\~на офіційному\~веб-сайті\~ТОВ «Мілоан»\~Бердником Д.\~В.\~подано заявку\~на отримання\~кредиту №\~5012119.\~ТОВ «Мілоан»\~направлено відповідачу\~електронне повідомлення\~з одноразовим\~ідентифікатором,\~при введенні\~якого відповідач\~підтверджує прийняття\~умов кредитного\~договору №\~5012119\~від 27.07.2021\~року.\~Таким чином,\~відповідач уклав\~договір про\~споживчий кредит\~№ 5012119\~від 27.07.2021\~року з\~ТОВ «Мілоан»\~та на\~підставі платіжного\~доручення відповідачу\~перераховані кредитні\~кошти на\~картковий рахунок\~в сумі\~6\~300,00\~гривень. Відповідач не\~виконанав належним\~чином кредитні\~зобов`язання,\~що є\~грубим порушенням\~чинного законодавства\~України в\~частині виконання\~договірних відносин. 11.11.2021\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Діджи фінанси»\~укладений договір\~про відступлення\~прав вимоги\~№ 12Т,\~за яким\~позивач набув\~право вимоги\~за договором\~№ 5012119\~від 27.07.2021\~року до\~відповідача. З огляду на те, що відповідач отримані кошти за договорами у строк обумовлений сторонами не повернув, що призвело до утворення заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12.02.2025 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25 квітня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування зазначивши, що згідно умов договору кредитування строк кредиту завершився 26.08.2021 року, але позивачем протиправно нараховано відсотки за період після вказаної дати. Подані позивачем документи договори факторингу з витягами з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості, розмір заборгованості за відсотками є непропорційно великою сумою компенсації. Надала до суду власний розрахунок заборгованості, з якого вбачається загальна заборгованість 7\~805,70 гривень, яка складається з заборгованості: 6 300 гривень\~за тілом кредиту; 1\~190,70 грн.\~заборгованості за відсотками з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року за ставкою 0,63 % за день користування кредитом. 02 травня 2025 року представник позивача Чуприна К.В. в системі «Електронний суд» сформувала відповідь на відзив, в якому просила задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. В обґрунтування зазначила, що відповідачем у відзиві на позов не заперечується факт, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5012119 від 27.07.2021 року, а отже вказані обставини не підлягають доказуванню в розумінні ч. 1\~ст. 82 ЦПК України. Згідно п. 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 1505.70 гривень в грошовому виразі та 1,256.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 7805.70 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідач 26.08.2021 року кредит в сумі 6 300 гривень не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 1.6. та п. 1.5.2 договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, за 60 днів в розмірі 20 090,70 гривень, тобто за період з 27.07.2021 року по 25.10.2021 року, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам договору, що спростовує доводи відповідача про незаконність нарахування відсотків за користування кредитом після 26.08.2021 року. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у ТОВ «Діджи Фінанс» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Представник позивача у відповіді на відзив просив розглядати справу за відсутності їх представника, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у відзиві просив розглянути справу без його участі та заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 27.07.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Бердником Д. В. подано заявку № 5012119 на отримання кредиту у розмірі 6 300 гривень. Строк кредиту складає 30 днів та дата повернення - 26.08.2021 року. За умовами договору про споживчий кредит № 5012119 від 27.07.2021 року комісія за надання кредиту складає 315,00 гривень, яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом складає 1190,70 гривень, які нараховуються за ставкою 0,63 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з пунктом 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На підтвердження укладання договору з відповідними умовами та обізнаності позичальника з умовами надання кредиту позивачем наданий кредитний договір. Даний договір укладений з відповідачем у вигляді електронного правочину за допомогою одноразового ідентифікатору у порядку Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, відповідачем разом з підписанням кредитного договору також було підписано і погоджено додатки до нього, а саме: графік платежів та паспорт споживчого кредиту. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) За змістом ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підтвердження перерахування коштів на картку відповідача позивач надає платіжне доручення від 27.07.2021 року № 52259405, згідно якого відповідачу перераховано 6 300,00 гривень з вказівкою у призначенні платежу «кошти згідно договору 5012119». Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «МІЛОАН» і [PERSON] договору про споживчий кредит № 5012119 від 27.07.20212021 року та отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитного договору, а також факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором. Позивачем надається розрахунок щодо заборгованості за період з 27.07.2021 року по 25.10.2021 року, згідно якої розмір заборгованості становить в сумі 26\~705,70 гривень, з яких 6 300,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20\~090,70 гривень - сума заборгованості за відсотками та комісія у сумі 315,00 гривень. Нарахування ТОВ «МІЛОАН» здійснено у відповідності до умов договору про споживчий кредит № 5012119 від 27.07.2021 року, а наданий відповідачем розрахунок заборгованості умовам вказаного кредитного договору не відповідає, та є лише суб`єктивним трактуванням його умов, і матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем здійснювались заходи щодо погашення заборгованості, тому суд відхиляє даний розрахунок при вирішення спору по суті. Більш того, зі змісту наданого відзиву та розрахунку вбачається, що відповідач не заперечує укладення кредитного договору, а лише не згоден з нарахуваннями відсотків, які здійснено ТОВ «МІЛОАН». Крім того, суд вважає обґрунтованим нарахування процентів за користування кредитом за кредитним договором № 5012119 від 27.07.2021року в заявленому позивачем розмірі 20\~090,70 грн. 11.11.2021 між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу № 12Т, за яким ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «Діджи фінанс» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «Діджи фінанс» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників до договору. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 5012119 від 27.07.2021 в розмірі 26\~705,70 гривень, з яких 6 300,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20\~090,70 гривень - сума заборгованості за відсотками; 315 гривень - сума заборгованості за комісійними винагородами. На поштову адресу відповідача 27.09.2024 позивачем ТОВ «Діджи фінанс» направлена досудова вимога № 3691508778-АВ з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 26\~705,70 гривень за договором № 5012119 від 27.07.2021 року. Згідно зі\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу №12Т від 11.11.2021 року і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~513 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання за кредитним договором та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «Діджи Фінанс», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Мілоан». Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт набуття права позивачем ТОВ «Діджи фінанс» грошової вимоги до відповідача підтверджений матеріалами справи, факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором доведений, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 26\~705,70 гривень, вказана заборгованість відповідачем не спростована, тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У позовній заяві позивачем зазначається що витрати на правничу допомогу складають 6 000 гривень. Так, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024 року; копію додаткової угоди №5012119 від 30.11.2024 року; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 30.09.2024 року; копію акту наданих послуг № 501219 від 30.11.2024 року; копія довіреності; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Отже, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу пов`язану зі зверненням до суду з даним позовом надано належні докази та з урахуванням критеріїв розумності, справедливості, співмірності, відшкодуванню підлягають понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень. В силу вимог ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 гривень.

Outcome: approved