Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

10.03.2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду поштовим зв`язком з заявою про встановлення факту виконання ним обов`язків військової служби у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в складі військової частини № [NUMBER] з 26 липня 1989 року по 23 вересня 1989 року, а саме у м.Чорнобиль Київської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він проходив строкову військову службу у складі військової частини № [NUMBER] та 23 липня 1989 року він з місця несення військової служби був відряджений до в/ч № [NUMBER] , куди прибув 24 липня 1989 року. Ця частина на той час базувалася у [ADDRESS] , особовий склад якої брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В складі вищевказаної частини він виконував поставлені командиром завдання у зоні відчуження. Обов`язки військової служби виконувалися ним з 26 липня 1989 року по 23 вересня 1989 року, після чого прибув до місця постійного дислокування своєї військової частини № [NUMBER] . При зверненні до комісії Одеської обласної державної адміністрації визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, нею ставить під сумнів факт виконання ним обов`язків військової служби у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, оскільки військова частина № [NUMBER] , у якій він проходив строкову службу не була задіяна при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Зазначене стало приводом звернення до суду. Ухвалою судді від 14.03.2025 року по справі було відкрите провадження та вирішено розглядати справу в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав 16.04.2025 року, 21.04.2025 року, 25.04.2025 року заяви, в яких просив розглядати справу в його відсутності, вимоги зазначені в заяві підтримав та просив їх задовольнити. Представники заінтересованих осіб - Комісії Одеської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншими категоріям громадян в особі Одеської обласної державної адміністрації та Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи заінтересовані особи були повідомлені належним чином, про причини неявки своїх представників суд не повідомили, своєї позиції з приводу заявлених вимог не висловили. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення вимог заявника за наступних підстав. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що в період з 24 липня 1989 року по 27 вересня 1989 року молодший сержант [PERSON] був відряджений для участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (для проведення спец.робіт) до військової частини № [NUMBER] , що підтверджується: - архівною довідкою №5/138101, виданою 17 серпня 2010 року завідувачем архівосховищем [PERSON] (а.с.12, 14), - витягом із наказу командира в/ч № [NUMBER] від 21 липня 1989 року, відповідно до якого [PERSON] відряджений з в/ч [NUMBER] для участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 23.07.1989 року (а.с.15,17); - витягом із наказу командира в/ч [NUMBER] від 24 липня 1989 року, відповідно до якого [PERSON] 24 липня 1989 року прибув для участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.18,20); - довідкою командира в/ч [NUMBER] №51 від 10 жовтня 1989 року, в якій зазначено, що молодший сержант [PERSON] з 26.07.1989 року до 23.09.1989 року виконував службові обов`язки (роботи) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30 км зоні м.Чорнобиль (а.с.23). Той факт, що особовий склад військової частини № [NUMBER] дійсно був задіяний у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС підтверджується інформаційним листом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №352 від 28.08.2023 року, разом з тим проінформовано, що документи військової частини № [NUMBER] на зберігання до ГДА Міноборони не надходили (а.с.24). У 2023 році заявник звертався до Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації обласної Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з приводу отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та з питань видачі посвідчень окремим категоріям. Однак вищевказаною комісією поставився під сумнів факт виконання заявником [PERSON] обов`язків військової служби у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у вказаний заявником період та ним була отримана відмова у встановлені статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення, оскільки військова частина № [NUMBER] , у якій заявник проходив службу, не була задіяна при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, це підтверджено листом вих.№7369/03-02/2-23 від 16.08.2023 року (а.с.28). У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII). Статтею 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначене поняття зони відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році. Аналогічне визначення цього поняття дано в ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.10.2000 року у справі №12-рп/2000 дано тлумачення поняття зони відчуження, як території, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації. Відповідно до статті 9 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт. Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 15 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII). Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби, днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами. Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону № 796-XII є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Судом встановлено, що позивач в період 26 липня 1989 по 23 вересня 1989 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, що підтверджується записом у військовому квитку. Суд приходить до висновку, що заявник дійсно брав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, так як загалом з досліджених доказів підтверджується необхідна кількість днів перебування в зоні відчуження у 1989 році, що дає право на встановлення факту виконання заявником [PERSON] обов`язків військової служби у зоні відчуження на Чорнобильської АЕС у м.Чорнобиль, у складі військової частини № [NUMBER] у період з 26 липня по 23 вересня 1989 року. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі №524/2062/17 в якій зазначено, що дислокація військової частини не в зоні відчуження не позбавляє особу можливості брати участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а така участь підтверджується рештою доказів. Оскільки інші первинні документи не збереглись, зокрема на адресу представника заявника Галузевим архівом Міністерства оборони України 28.08.2023 року № 325 надано лист про те, що документи в/ч № [NUMBER] на зберігання в архів не надходили, то встановити іншим шляхом факт, який має для заявника юридичне значення неможливо. А тому, дослідивши обставини справи, перевіривши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що заявник [PERSON] дійсно виконував обов`язки військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження у період часу зазначений у його військовому квитку, у складі військової частини № [NUMBER] в місті Чорнобиль Київської області, що відноситься до зони відчуження. Встановлення даного факту має значення для заявника, оскільки це дає йому можливість вирішувати питання про поновлення своїх порушених прав на певного роду пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На підставі наведеного,

Outcome: approved