Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 339067 від 13.08.2020 у розмірі 22055,13 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Позовну заяву мотивує тим, що 13.08.2020 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 339067. Згідно з п. 1.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 12500,00 грн. Відповідно до п. 1.4. Строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 13.08.2022. Пунктом 1.5. Договору, передбачено умови нарахування та тип процентної ставки за кредитом. Відповідно до п. 3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Пунктом 3.2. Договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Кредитодавець належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору. Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Договором. 26.11.2021 було укладено договір №26-11/2021/13 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №339067. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №339067. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №339067. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №339067 від 13.08.2020 р., що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22055,13 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10381,53 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11673,60 грн. Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.04.2025 року представником відповідача адвокатом Сакун А.О. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка вважає позовну заяву необгрунтованою, безпідставною, а позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на викладене у відзиві. 09.04.2025 року представником позивача Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому представник просить задовольнити позов у повному обсязі з підстав вказаних у відповіді. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав вказаних у позові та відповіді на відзив. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від останніх на час розгляду справи до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.08.2020 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 339067. Відповідач зобов`язався повернути кредит в строк до 13.08.2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору кредиту. Цим же договором, а саме, пунктами 1.4, 1.5 передбачено, що кредит надається строком на 730 днів з кінцевим терміном повернення 13.08.2022 року, тип процентної ставки фіксована, яка за перший день користування кредитом становить 25 % в день (9125 % річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних. Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надані шляхом їх безготівкового перерахування: у розмірі 10000,00 грн. на поточний рахунок споживача [NUMBER] вказану відповідачем, про що свідчать дані платіжного доручення № 3060 від 13 серпня 2020 року та 2500,00 грн. на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5 договору. Так, п. 3.5 договору передбачає, що сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється споживачем в день отримання кредиту, для цього споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується заявою-анкетою, договором №339067 від 13.08.2020 року, паспортом споживчого кредиту, платіжним дорученням №3060 від 13.08.2020 року із зазначенням номеру договору, дати договору, ПІБ відповідача та ІПН відповідача, розрахунком заборгованості станом на 10.01.2023 року. Платіжне доручення, яке є підтвердженням видачі кредиту, є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів за договором. До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 № 336/4796/18, а саме «для стягнення боргу мало надавати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Як вбачається з відзиву відповідач прямо не заперечує факт укладання договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами, проте зазначає про відсутність доказів отримання кредитних коштів. Крім того, викладені у відзиві пояснення представника відповідача є такими, що непідтверджені відповідними доказами в розумінні норм цивільного процесуального законодавства. Відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківській установі та мав можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його картку (рахунок) не надходили. Зокрема, відповідач могла здійснити запит до банку та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, доказів зворотного відповідачем не надано. До того ж, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювались погашення за отриманими кредитними коштами за вказаним кредитним договором, а внесення відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавця, є визнанням існування зобов`язань за Договором №339067 від 13.08.2020 року, що, у свою чергу, фактично вказує на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення договору та погодження всіх умов договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020: «часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». 26.11.2021 було укладено договір №26-11/2021/13 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №339067. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №339067. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №339067. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, загальний розмір заборгованості за кредитом за Договором №339067 від 13.08.2020 р., станом на день формування позовної заяви, а саме на 14.02.2025 та 10.01.2023 відповідно до розрахунків заборгованості, становить 22055,13 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10381,53 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11673,60 грн. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту за договором №339067 від 13.08.2020 р. в розмірі 10381,53 грн., є правомірними та підлягають до задоволення. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитами, суд зазначає наступне. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст. 625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредитного договору №339067, тобто з 14.08.2020 по 12.08.2022 включно. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснювалось в період з 14.08.2020 по 12.08.2022 року. Отже, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. 3 дати відступлення Прав Вимоги Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у Боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів фінансових послуг. Всі істотні умови викладені та погоджені сторонами в договорі, а саме порядок нарахування процентів та строки кредитування, відтак посилання представника відповідача щодо неправомірності нарахування стягнення з відповідача процентів за користування кредитом після 26.11.2021 року є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 11673,60 грн. є правомірними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту № 339067 від 13.08.2020 року у загальному розмірі 22055,13 грн. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними, обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і жодними іншими доказами не спростовані, тому вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., суд дійшов до наступних висновків. Стаття 133\~ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial