Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 2771752 від 01.02.2024 у розмірі 57875,00 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 15000,00 грн; заборгованість за процентами у розмірі 42875,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 2771752. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 до вказаного договору факторингу позивач набув право вимагати від відповідача кошти по договору позики № 2771752 від 01.02.2024. У зв`язку\~з тим,\~що умови\~договору позики,\~незважаючи на\~повідомлення з\~боку ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»,\~відповідачем не\~виконанні та\~після відступлення\~позивачу ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» права\~грошової вимоги\~до відповідача,\~останній не\~здійснив жодних\~платежів для\~погашення існуючої\~заборгованості ні\~на рахунки\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»,\~ні на\~рахунки попереднього\~кредитора,\~позивач просить\~задовольнити його\~вимоги та\~стягнути з\~відповідача вищевказані\~суми заборгованості\~в загальному\~розмірі 57875\~грн,\~а також\~судові витрати\~у розмірі\~3028,00\~грн та 1514,00 грн витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.01.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був сповіщений належним чином, у тому числі через оголошення на веб-порталі Судової влади України, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 282-284 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. 01.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 2771752. Договір позики № 2771752 від 01.02.2024, підписано відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 92qV0xHyqi. Тобто, правочин був укладений із застосуванням положень ЗУ «Про електронну комерцію», про що прямо зазначено в змісті договору позики № 2771752 від 01.02.2024 (п. 21.). Уклавши, шляхом підписання з використанням одноразового ідентифікатора, вищезазначений договір позики, відповідач отримав грошові кошти в сумі 15000,00 грн та погодив наступні умови договору: строк позики 30 днів; процентна ставка (базова)/день 2,50% (фіксована); денна процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності протягом первісного строку кредитування) 2,50%; процента ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) за день, % (не застосовується в період воєнного стану у період існування такого обмеження) 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 90465,53%, орієнтовна загальна вартість позики 26250,00 грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно зі ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, це випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін)виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до договору позики № 2771752 від 01.02.2024 відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15000,00 грн строком позики на 30 днів. Відповідно до умов договору позики № 2771752 від 01.02.2024, а саме п. 4. - проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики, виходячи із строку фактичного користування Позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування Позикою визначеного Договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту. Згідно п. 5.5. договору позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором Позикодавець має право без згоди Позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за Договором, залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. Водночас, в постанові Великої Палати Верховного Суду №444/9519/12 від 28.03.2018 року відображена наступна позиція щодо строку стягнення процентів за кредитом, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. У наданих позивачем до суду розрахунках заборгованості до вказаних договорів позики відсутні відомості, які б відображали окремо період часу, розмір та суму нарахованих процентів у межах строку позики, а саме по договору позики № 2771752 з 01.02.2024 по 02.03.2024 з урахуванням базової процентної ставки та її тривалості, та окремо період часу, розмір і суму нарахованих платежів після закінчення строку кредитування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, адже останнім надано розрахунок заборгованості за період з 24.06.2024 по 30.11.2024. Внаслідок цього, суд позбавлений можливості визначити правову природу нарахованої відповідачу [PERSON] заборгованості за договором, щоб застосувати до нього ті норми матеріального права, які передбачають правові підстави для відповідних нарахувань (проценти згідно ст. 1054 ЦК України та окремо проценти, штраф, пеня, платежі згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України). Недоведеність таких обставин має істотне значення для вирішення спору, оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, доповненого Законом № 2120-IX від 15.03.2022, визначено наступне. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно, при вирішенні спору до спірних правовідносин підлягає застосуванню зазначена норма права зі звільненням [PERSON] від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України неустойки (штрафу, пені) за прострочення по сплаті тіла кредиту згідно вищезгаданого кредитного договору. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача за договором позики № 2771752 від 01.02.2024 заявленої позивачем заборгованості за процентами у розмірі 42875,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12,провадження№ 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження№14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження№ 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до положень п. 2.2. та п. 2.3 Договору: позика надається строком на 30 днів до 02.03.2.2024; дата надання позики 01.02.2024, за користування позикою клієнт сплачує товариству 2,5% на добу. За умовами договору сторони встановили строк позики до 02.03.2024, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами у розмірі 42875,00 грн, однак останній не зазначає за який саме період та за якою процентною ставкою відповідачу нараховані вказані проценти. Зважаючи на той факт, що проценти є платою за користування грошовими коштами позикодавця, суд наголошує, що з моменту припинення правових підстав користування позичальником такими коштами - відсутні підстави для нарахування процентів. Оскільки договором, який підписаний відповідачем, визначений строк його дії, який становить 30 днів, тому саме протягом даного строку кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором проценти. Виходячи із суми позики у розмірі 15000,00 грн, узгодженої процентної ставки у розмірі 2,5% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача по процентам за договором становить 11250,00 грн (15000,00 грн.*2,5%*30 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п. 2.2 договору). Таким чином, судовим розглядом встановлено, що обґрунтованою та документально підтвердженою є заборгованість відповідача перед кредитором у розмірі 26250,00 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 15000,00 грн; заборгованість за процентами у розмірі 11250,00 грн. Законність і обґрунтованість інших нарахувань (процентів) на тіло кредиту по договору, за межами цього строку, є недоведеною позивачем. Крім того, 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників. Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу - згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 є невід`ємною частиною Договору. Згідно п. 1.2. Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників № 26 від 24.06.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача. Таким чином, проаналізувавши наведені вище договори, суд прийшов до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 2771752 від 01.02.2024. Тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість обґрунтованість та законність нарахування якої доведено документально, а саме: 26250,00 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення суми процентів, нарахованих поза межами передбаченого договором строку позики, слід відмовити через недоведеність обґрунтованості та законності таких нарахувань. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514,00 грн. Проте, до матеріалів справи не додано доказів на понесення позивачем вказаних витрат (квитанцій про оплату) та судом не встановлено компенсацію витрат за які саме докази просить відшкодувати позивач. Таким чином, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45,36%) у сумі 1373,50 грн. На підставі ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: partial