Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Сторони з 19 листопада 2005 року перебували у шлюбі, мають двох дітей: синів [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Виконавчий лист перебуває на виконанні в Інгулецькому ВДВС. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. На теперішній час старший син сторін досяг повноліття, стягнення аліментів на його утримання припинено і з вересня 2024 стягнення аліментів на молодшого сина проводиться в розмірі 1/6 частини. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 31\~427,40 грн. Оскільки у зв`язку з припиненням стягнення аліментів на утримання старшого сина сторін матеріальний стан відповідача змінився, позивач просить збільшити розмір аліментів на молодшого сина з 1/6 частини до 1/4 частини. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 10 березня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 11 березня 2025 року з метою визначення підсудності суддя скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. 15 березня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, зокрема відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзив на позов не подав, ніяких клопотань від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України, та оголосив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. 19 листопада 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів). Виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду перебуває на виконанні в Інгулецькому ВДВС. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 23 березня 2018 року. [INFO] [PERSON] досяг повноліття, стягнення з відповідача аліментів на його утримання припинено. З вересня 2024 року розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання [PERSON] , становить 1/6 частина з усіх видів його заробітку (доходу). Станом на 01 січня 2025 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 31\~427,40 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що виникають з права одержувача аліментів на пред`явлення позову про збільшення аліментів. Норми права, які застосовує суд. Статтею 141 СК України встановлено рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Приписами ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з\~частинами 2,\~3\~статті 183\~СК України,\~якщо стягуються\~аліменти на\~двох і\~більше дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку тощо. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до частини четвертої\~статті 273 ЦПК України,\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Висновок суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, з урахуванням фактично встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів, суд дійшов такого висновку. Після ухвалення 11 грудня 2017 року рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання синів старший син сторін досяг повноліття, на утримання молодшого сина з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Зазначений розмір аліментів не здатен задовольнити індивідуальні потреби дитини. Відповідач відзив на позов не подав, аргументів щодо незгоди з позовними вимогами не висловив. З урахуванням конкретних обставин справи, виходячи із найкращого забезпечення інтересів дитини суд, вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору,\~він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5\~000,00 грн., суд виходить з такого. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved