Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до заяви [PERSON] від 28.03.2022 року Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (надалі Галицький відділ соціального захисту) надавалась допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам на неї та двох її дітей. Відповідач та двоє її дітей перебувають на обліку у Галицькому відділі соціального захисту з 28.03.2022 року, як внутрішньо переміщені особи з міста Одеси. Відповідно до Порядку №332 (у редакції постанови Кабінету Міністрів «Про внесення змін до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 14.10.2022 №1168) починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 року заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації. Галицький відділ соціального захисту зазначає, що в результаті, проведеної 24 жовтня 2023 року спеціалістами Галицького відділу соціального захисту перевірки, наданих даних верифікацією Міністерства Фінансів України, встановлено, що відповідач неправомірно отримала грошову допомогу за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 року, оскільки відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, територія з якої перемістилася відповідач, а саме: [ADDRESS] , не входить до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Згідно з довідкою-розрахунком відповідачці надміру перераховані (виплачені) бюджетні кошти в сумі 80000 грн. за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року. Повідомлення про припинення надання та повернення надміру отриманої допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання неодноразово направлені поштою на адресу проживання відповідачки, але кошти у добровільному порядку на рахунок позивача не повернені. З урахуванням вищевикладеного, з посиланням на норми ЦК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2017 №509, Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 N332, позивач просила стягнути з відповідача 80000 грн. надмірно виплаченої допомоги на користь Галицького відділу соціального захисту та 3028 грн. судового збору. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2025 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Зазначила, що з листопада 2022 року відповідач втратила право на отримання допомоги внутрішньо переміщеним особам, однак у звязку із недосконалою роботою системи, зазначений факт було виявлено лише у серпні 2023 року. Додатково вказала, що відповідачу було відомо про безпідставність отримання допомоги, однак остання з відповідною заявою до Галицького відділу соціального захисту не зверталась. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. У поданому відзиві, відповідач зазначила, що дійсно у березні 2022 року вона та двоє її дітей, внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації, були змушені переїхати до м. Львова як внутрішньо переміщені особи. Одночасно із постановкою на облік, вона, на пропозицію працівника відділу соціального захисту, подала заяву про отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Повідомила, що вона дійсно з березня 2022 року по серпень 2023 року отримувала таку допомогу в розмірі 8000 грн. щомісячно. Також наголосила, що вона не є юристом чи працівником соціального захисту, а тому не знала що з листопада 2022 року втратила підставу для отримання такої допомоги. Просила суд врахувати, що тривалий час вона не могла знайти роботу у м. Львові та в цей період здійснювала догляд за своєю малолітньою донькою, а тому отримувана від держави допомога була для її сім`ї єдиним джерелом до існування. Повідомила, що на даний час, вона працює в Львівській обласній бібліотеці для юнацтва, отримує невелику заробітну плату, а тому у неї склалося важке майнове становище. Додатково вказала, що позивач належними та допустимими доказами не довів її недобросовісності при отриманні виплат, а тому у задоволенні позову просила відмовити. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та двоє її дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 1307-5000562558, № 1307-5000564580 та № 13075000569435 від 28.03.2022 року. 28.03.2022 року [PERSON] подала до Галицького відділу соціального захисту УСЗ ДГП ЛМР заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до рішення Галицького відділу соціального захисту УСЗ ДГП ЛМР від 09.04.2022 року відповідачу та її дітям призначена і виплачувалася допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам у сумі 8000,00 грн. щомісячно. Відповідно до витягу з програмного забезпечення, в результаті, проведеної 24.10.2023 року спеціалістами Галицького відділу соціального захисту перевірки встановлено, що відповідач неправомірно отримала грошову допомогу за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 року в розмірі 80000 грн., оскільки її зареєстроване місце проживання, не входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, Рішенням Галицького відділу соціального захисту УСЗ ДГП ЛМР від 14.07.2023 року № 51307-6063999 ухвалено стягнути з [PERSON] 80000 грн. надмірно виплаченої допомоги, яка утворилась за період з 01.11.2022 року по 31.08.2023 року у звязку із неправомірною виплатою (помилка програмного забезпечення, внаслідок автоматичного відновлення при міграції з АСОПД в ЄІССС). Відповідно до довідки-розрахунку від 29.01.2025 року відповідачу за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року було надано допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на загальну суму 80000 грн. 31.10.2023 року, 13.03.2024 року та 16.05.2024 року на адресу фактичного проживання відповідача Галицьким відділом соціального направлено вимогу про повернення надмірно виплаченої допомоги. Судом також встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту перерахування та отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 80000 грн як допомоги на проживанням внутрішньо переміщеній особі. Мотиви прийняття рішення судом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Правовідносини, що виникають у сфері соціального забезпечення громадян (враховуючи правовідносини між сторонами та час їх виникнення) регулюються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Постановою КМУ від 20.03.2022 №322 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». Цей Закон, як вказано у преамбулі, визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій. Вказаною Постановою КМУ (п.1) затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам; Порядок використання коштів державного бюджету для надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Статтею 3 та 5 Закону визначено, що формування державних соціальних стандартів і нормативів здійснюється за такими принципами: забезпечення визначених Конституцією України соціальних прав та державних соціальних гарантій достатнього життєвого рівня для кожного; законодавчого встановлення найважливіших державних соціальних стандартів і нормативів; диференційованого за соціально-демографічними ознаками підходу до визначення нормативів; наукової обґрунтованості норм споживання та забезпечення; соціального партнерства; гласності та громадського контролю при їх визначенні та застосуванні; урахування вимог норм міжнародних договорів України у сфері соціального захисту та трудових відносин. Державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. За приписами ч.1,2 ст.17, ч.1 ст.20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання. Надання допомоги внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 (далі Порядок). Відповідно до п.2 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204. Відповідно до п.3 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Крім того, за змістом п.6,8,10 Порядку №322 визначено, що для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Порталу Дія. Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до органу соціального захисту населення, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг. Допомога призначається органом соціального захисту населення протягом десяти робочих днів з дати надходження заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. За наявності у сформованих Мінцифри переліках внутрішньо переміщених осіб всієї необхідної інформації для призначення і виплати допомоги орган соціального захисту населення забезпечує призначення такої допомоги за відповідний період. У разі відсутності у зазначених переліках необхідної інформації або некоректності її викладення орган соціального захисту населення за наявності засобів зв`язку інформує внутрішньо переміщену особу, включену до сформованого Мінцифри переліку, про надання такою особою необхідної інформації для призначення допомоги за відповідні періоди, а у разі невключення інформації про особу до переліку така особа додатково подає інформацію, збережену на носіях, що підтверджує факт подання заяви засобами Порталу Дія. Перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться органами соціального захисту населення, уповноваженою особою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія. У разі виявлення помилки у персональних даних одержувача, даних номера банківського рахунка (за стандартом IBAN) або категорії одержувача (працездатна особа, дитина, особа з інвалідністю) орган соціального захисту населення проводить коригування відповідної інформації та здійснює перерахунок розміру допомоги (з урахуванням раніше виплачених сум допомоги). Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики» на підставі списків, отриманих від органів соціального захисту населення або централізованого нарахування допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідно до абзацу другого пункту 9 цього Порядку, щомісяця до 2, 12 і 22 числа формує Реєстри внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку через АТ «Ощадбанк» на банківський рахунок (за стандартом IBAN) у банку, в якому відкрито рахунок одержувача. Крім того, згідно з п.11 Порядку, у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Повернення одержувачами коштів виплаченої їм допомоги проводиться на рахунок Мінсоцполітики, відкритий в органах Казначейства. Відповідно до пункту 29 Порядку № 332, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період, суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 територія з якої перемістилася відповідач, а саме: [ADDRESS] , не входить до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Статтею 1215 ЦК України передбачені винятки з правила, закріпленого в статті 1212 ЦК України: не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оскільки нараховані відповідачу кошти у розмірі 80000,00 грн є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, то при вирішенні питання повернення вказаних коштів застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15, відповідно до якої у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. При прийнятті рішення суд виходить з того, що зловживанням або недобросовісністю збоку набувача соціальної допомоги в розумінні норм цивільного законодавства, зокрема, Порядку №332, є, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Проте, у даному випадку стороною позивача у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань з боку відповідача, винність її дій чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат. Тому, за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку відповідача, підстави для стягнення з неї виплачених сум допомоги, призначення, нарахування та виплата якої здійснювалось управлінням соціального захисту населення за територіальністю фактичного проживання [PERSON] з використанням дискреційних повноважень при прийнятті відповідного рішення, відсутні. У рішенні ЄСПЛ від 26 квітня 2018 року у справі «CAKAREVIC v.CROATIA» суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Суд також наголошує, що матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують виникнення помилки при нарахуванні допомоги відповідачці та дозволяють з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, або помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків певними службовими особами, відповідальними за призначення й нарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Доводи позивача про те, що відповідач знала про обставини, що можуть вплинути на отримання допомоги ВПО та не повідомила Галицький відділ соціального захисту, що є зловживанням з її боку - є лише власним баченням представником позивача ситуації, оскільки відсутні нормативно-правові акти, які б зобов`язували відповідачку слідкувати за відповідними змінами та повідомляти позивача. Та обставина, що позивач як орган влади не слідкував за змінами в статусі населених пунктів та не припинив виплату вчасно, не може ставитися у вину відповідачці по справі, адже саме позивач діяв в даному випадку безвідповідально та без належного контролю за статусом населених пунктів, з яким пов`язується виплата допомоги ВПО. Клопотань про надання доказів чи витребування доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. Встановивши вищенаведені обставини, оцінивши наявні докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд визнає недоведеними позовні вимоги позивача, тому ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 гривень, слід залишити за позивачем. .

Outcome: dismissed