Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача Позивачка, [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження, у зв`язку з його навчанням. У позові [PERSON] зазначає, що їхній син є студентом денної форми навчання Харківського національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (факультет прокуратури), де навчається за контрактом за рахунок коштів фізичних осіб. Вартість одного року навчання становить 41 360 грн, загальна сума за чотири роки - 165 480 грн. Указані витрати повністю покриваються позивачкою, оскільки відповідач участі в утриманні дитини не бере. У свою чергу [PERSON] не бере участі в житті сина, не надає матеріальної підтримки, жодним чином не виконує батьківських обов`язків. [PERSON] звертає увагу на, що, згідно із чинним законодавством (ст. 185 СК\~України), батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами, такими як хвороба, лікування, розвиток здібностей. Докази на підтвердження особливих обставин (навчання, медичні показання, витрати на проживання) додано до позову. Враховуючи те, що відповідач має стабільний високий дохід (згідно з податковими даними - понад 50 000 грн на місяць), забезпечений, не має інших осіб на утриманні, позивачка вважає його спроможним нести частину витрат на утримання сина. У зв`язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 1/2 вартості навчання сина у закладі вищої освіти 82\~720 грн, а також 1/2 вартості необхідного обладнання (ноутбука, телефону) у загальній сумі 28\~200 грн, а всього 110\~920 грн. Окрім цього, просила стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги у розмірі 13 354 грн. Відповідач, [PERSON] , діючи через свого представника [PERSON] , заперечив проти задоволення зазначених позовних вимог. У відзиві зазначив, що позивачка вже зверталася з аналогічним позовом 11.10.2023 у справі № 712/5397/23, у якому вимагала компенсацію половини вартості придбаних для дітей мобільного телефону та ноутбука. Позов було частково задоволено рішенням Соснівського районного суду м.\~Черкаси від 24.12.2024, яке набрало законної сили. У зв`язку з цим відповідач вважає повторне звернення з тими самими вимогами недопустимим. Також вказав, що позов не містить належних доказів фактичного придбання мобільного телефону й ноутбука, які стали предметом позовних вимог. Відсутні фіскальні чеки, банківські виписки або сертифіковані копії документів на підтвердження витрат. Щодо витрат на навчання сина, відповідач стверджує, що вони регулюються положеннями ст. 199 СК України (обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які навчаються), а не ст. 185 СК України, на яку посилається позивачка. На підтвердження цієї позиції наводяться висновки Верховного Суду, згідно з якими плата за навчання не належить до додаткових витрат, викликаних «особливими обставинами», у сенсі ст. 185 СК України. На думку відповідача, подвійне стягнення одних і тих самих витрат є недопустимим, оскільки рішенням у справі № 712/13480/24 вже вирішено питання про утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Позовна заява [PERSON] 21.02.2025 надійшла до Соснівського районного суду м.\~Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.02.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання, призначене на 18.03.2025, відкладено до 24.04.2025 за клопотанням представника відповідача у зв`язку з отриманням відповідачем позовної заяви 12.03.2025 та наявністю строку на підготовку відзиву. Представником відповідача [PERSON] 27.03.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову повністю, а також стягнути на користь відповідача понесені судові витрати. Позивачем 21.04.2025 подано до суду відповідь на відзив, в якому [PERSON] просила задовольнити позов у повному обсязі, а також відкласти розгляд справи у зв`язку з проведенням мирного урегулювання спору. Представником відповідача 22.04.2025 подано до суду заяву про залишення без розгляду відповіді на відзив у зв`язку з тим, що вона подана поза строком установленими ухвалою суду, який за твердженням представника відповідача сплив 01.04.2025, а також через не направлення відповіді на відзив на адресу відповідача. Позивачем 22.04.2025 подано до суду пояснення по суті справи з вимогами, які аналогічні тим, що зазначені у відповіді на відзив. Судове засідання, призначене на 24.04.2025, відкладено за клопотанням позивача з метою надання можливості урегулювання спору. Позивачем 26.05.2025 подано клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 27.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, суд відмовив в задоволенні клопотання про долучення доказів з огляду на пропуск строку подання таких доказів та не надсилання їх іншим учасникам справи. Також ухвалою суду від 27.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, суд залишив без розгляду відповідь на відзив з огляду на пропуск строку її подання та не надсилання відповідачу. В судове засідання, призначене на 27.05.2025 позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з мотивів наведених у відзиві на позов. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У ході розгляду справи судом установлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] - перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року. Від цього шлюбу у них в 2006 році народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Соснівського районного суду м.\~Черкаси від 24.06.2019. Згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.12.2024 у справі №\~712/13480/24 з відповідача - [PERSON] - стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в порядку ст. 199 СК України. Також установлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.12.2024 у справі № 712/5397/23 частково задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 2\~835 грн. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] у 2024 році вступив на денну форму навчання факультету прокуратури Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, де навчається на платній основі. Вартість навчання на рік становить 41\~350\~грн, термін навчання 4 роки. Позивачка вказує, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на навчання сина у зв`язку з цим вона звернулась до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на підставі ст.\~185 СК України. Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на положеннях ст. 185 СК України, яка передбачає право одного з батьків на стягнення з іншого додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами. Як вбачається з матеріалів справи, заявлені витрати стосуються плати за навчання у закладі вищої освіти, витрат на комп`ютерну техніку та мобільний телефон, необхідні для забезпечення освітнього процесу. Проте в ході розгляду справи з`ясовано, що син сторін - [PERSON] , [INFO] , на момент звернення з позовом уже досяг повноліття. Відповідно до ст. 6 СК\~України, дитина - це особа до досягнення 18 років. Отже, правовідносини щодо його утримання регулюються не главою 15 СК України, а положеннями глави 16 СК\~України, зокрема ст. 199, яка визначає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання. З огляду на це, а також ураховуючи положення ст. 201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, суд дійшов висновку, що ст. 185 СК України, яка застосовується до утримання неповнолітніх дітей, не може бути використана як підстава для задоволення позову у частині витрат, пов`язаних з навчанням та іншими потребами повнолітньої особи. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.09.2018 у справі № 706/721/17. Ураховуючи наведене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог, заявлених за ст. 185 СК України, відсутні. Тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Інші доводи сторін не спростовують зазначених висновків та не містять фактів чи доказів, які б змінювали правову оцінку встановлених судом обставин. При цьому, аналізуючи всі доводи позивача, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», у якому зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не означає обов`язку детально відповідати на кожен довід сторін. Обґрунтування судового рішення є достатнім тоді, коли з нього вбачається, що суд дослідив усі ключові правові та фактичні питання справи, що й було зроблено у цьому провадженні. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у\~задоволенні позову\~судом відмовлено,\~а позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору на\~підставі п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~підстави для\~стягнення витрат,\~пов`язаних із\~сплатою судового\~збору відсутні. Також через відмову у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення заявлених позивачем судових витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed