Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з інтернет-магазину [INFO] грошові кошти за товар, замовлений та не поставлений відповідачем в розмірі 3781,00 грн., а також 8318,00 грн - неустойка у розмірі 1% вартості непоставленого товару за кожний день затримки повернення сплачених коштів. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що 25 червня 2024 року через Інтернет-магазин [INFO] замовив акумуляторний тример Маkita UR2000DWAE, вартістю 3540,00 грн. замовлення №183156. 28 червня 2025 року позивачу зателефонував менеджер, і повідомив про наявність товару, яке а вартістю більшою 3781,00 грн. Позивач погодився та оплатив товар. На відділення Нової Пошти 03 липня 2024 року надійшла посилка, після огляду товару виявлено, що надіслано модель тримера Маkita UR120, яка не відповідає замовленню. Надіслана модель має значно гірші технічні характеристики, тому позивач відмовився в одержанні відправлення. Одразу звернувся про надіслання товару, який відповідає замовленню. Проте, отримав відмову. 04 липня 2024 позивачем надіслано листа на електронну пошту Інтернет-магазин [INFO] з вимогою повернути кошти за товар. Неодноразово позивач надсилав листи на електронну адресу відповідача із вимогою повернення сплачених коштів, проте вимога проігнорована. На підставі наведено позивач просить стягнути з відповідача суму сплачених коштів 3781,00грн., а також нустойку, передбачену ЗУ "Про захист прав споживачів" в розмірі 8318,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2025 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 14 квітня 2025 року. 14 квітня 2025 року розгляд справи відкладено через неявку сторін до 19 травня 2025 року. Представник позивача в судове засідання 19 травня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в прохальній частині поданої позовної заяви представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання 14 квітня та 19 травня 2025 року року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження надсилалась відповідачу на адресу місця розташування: м. Одеса, проспт. Шевченка, 4Д. Конверт повернувся на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній завказаною адресою. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 25 червня 2024 року [PERSON] в Інтернет-магазині [INFO] здійснив замовлення №183156 акумуляторний тример Маkita UR2000DWAE (а.с.3). Згідно квитанції №406128392 від 28 чевня 2024 року [PERSON] здійснив оплату на картковий рахунок [NUMBER] переказ грошових коштів в сумі 3781,00 грн (а.с.3). Як зазначено позивачем у позовній заяві та не спростовано відповідачем, [PERSON] на відділенні Нової Пошти № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] після виявлення повної невідповідності вмісту посилки, повернув її оператору Нової Пошти. 04 липня 2024 року письмово звернувся до інтернет-магазину [INFO] зі заявою про повернення сплачених коштів за товар,яки не був доставлений (а.с.4). В подальшому з 10 липня 2024 року по 18 жовтня 2024 року відбуваласт переписка з адміністратором сайту (а.с.7-10). 23 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області зі скаргою на порушення прав споживачів інтернет-магазином [INFO]. З відповіді ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 28 листопада 2024 року вбачається, що на звернення до інтернет-магазину [INFO] щодо усунення порушення, відповіді службою не отримано. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» правовідносини щодо захисту прав споживачів регулюються цим Законом, Цивільним Кодексом України, Господарським Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що містять положення про захист прав споживачів. Частина 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно із ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з ч.1 та 2 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав, в тому числі шляхом розробки та проведення відповідних освітніх програм. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 4, 9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Як стверджує позивач, та не спростовано відповідачем, відповідач зобов`язався поставити споживачу замовлений та оплачений товар, однак зобов`язання відповідачем не виконано, оскільки товар не відповідав тому, який придбав позивач. Таким чином, враховуючи факт укладення договору між сторонами, та беручи до уваги факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання і не повернення сплачених за товар грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів у розмірі 3781,00 грн., в рахунок відшкодування суми оплати вартості товару. Суд перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки визначеної за період з 03 серпня 2024 року по 10 березня 2025 року за 220 днів, виходячи з 1% суми неповернутих коштів 3781,00 грн, становить 8318,20 грн, вважає його вірним. Отже, вимоги [PERSON] в частині стягнення неустойки за порушення терміну повернення коштів в сумі 8318,00 грн підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч. 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав доказів, понесених ним втрат не майнового характеру, не зазначив в чому полягає спричинена йому моральна шкода. Тому через недоведеність заявлених вимог в частині стягнення моральної шкоди [PERSON] слід відмовити. Оскільки позивач, як споживач, звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд на підставі ст. 141 ЦПК України вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» в розмірі 3028, 00 грн.

Outcome: partial