Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст заяви 18 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник [PERSON] - адвокат Авдєєнко В.В. - звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (заінтересована особа - ГУ ПФУ в Тернопільській області) із заявою про встановлення факту перебування [PERSON] станом на час смерті [PERSON] на утриманні останнього. (а.с. 1, 2). В обґрунтування вказаної заяви представник [PERSON] зазначив, що заявниця проживала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1989 року по день його смерті - [INFO] . На час смерті її чоловіка, вони проживали в квартирі [ADDRESS] , проте, [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS] . Адвокат вказує, що обставини щодо спільного проживання подружжя в квартирі [ADDRESS] , на час смерті [PERSON] , можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Посилається на те, що відмінність реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] перешкоджає останній подати необхідний комплект документів до ГУ ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії по втраті годувальника. Також те, що встановлення таких обставин, іншим шляхом є неможливим, з огляду на реєстрацію заявниці та померлого за різними місцями проживання. 2. Стислий зміст заперечень (пояснень) на заяву Від заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на заяву, в якому висловлено прохання залишити без розгляду вказану заяву, оскільки її вимоги є безпідставними, адже посилання в заяві на те, що перебування заявниці на утриманні у чоловіка було основним і постійним засобом до існування і на те, що розмір її пенсії є меншим за розмір пенсії чоловіка не може бути підтвердженням факту перебування на його утриманні. Крім того, згідно паспортних даних заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а адреса годувальника на день смерті згідно розпорядження про призначення пенсії: [ADDRESS] , тобто, заявниця не проживала за однією адресою з [PERSON] . Інших підтверджуючих документів не надано (а.с. 21 - 23). Від представника [PERSON] - адвоката Авдєєнка В.В. - через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що у справі відсутній спір про право, оскільки заява про встановлення факту перебування заявниці на утриманні свого чоловіка станом на час його смерті не покликана використати цей факт в будь-яких цивільних правовідносинах, а виключно з метою подання заявницею документів заінтересованій особі в цілях призначення заявниці пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 27, 28). 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження (а.с. 16). У судове засідання заявниця [PERSON] та її представник адвокат Авдєєнко В.В. не з`явилися, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою (а.с. 43). Утім суд бере до уваги, що від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Заінтересована особа: ГУ ПФУ в Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, проте, у відзиві просили розгляд справи проводити без участі їхнього представника. У судовому засіданні 16 квітня 2025 року було допитано свідків стосовно обставин цієї справи. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що добре знала сім`ю [PERSON] , добре пам`ятає їхнє весілля; подружжя до самої смерті [PERSON] проживало за адресою: [ADDRESS] разом з батьками заявниці, які були пенсіонерами. Свідок зазначила, що [PERSON] не працювала, оскільки виховувала дитину (а.с. 33, 39, 40). У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що була сусідкою як сім`ї заявниці, так і сім`ї її батьків. Зараз також проживає у цьому ж будинку. Пам`ятає сім`ю [PERSON] , яка складалася з чоловіка, дружини й дочки. Вони жили на одному поверсі й вона пам`ятає, що заявниця проживала з чоловіком до смерті останнього. Чоловік заявниці утримував сім`ю, проте помер у досить молодому віці (а.с. 34, 39, 40). Як вказала у судовому засіданні свідок [PERSON] вона досить довго товаришувала з заявницею, була свідком на весіллі. Весілля було в 1989 році, потім у них народилася дівчинка. Весь час свідок із заявницею підтримували дружні стосунки, тому сім`ю добре знає. Працював чоловік, оскільки він повністю забезпечував потреби сім`ї, то жінка практично ніде не була працевлаштованою. Проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] до самої смерті [PERSON] (а.с. 35, 39, 40). Згідно зі свідченнями [PERSON] вони з [PERSON] товаришували з часу навчання у вищому навчальному закладі й продовжують товаришувати досі. Добре знала сім`ю, часто бувала у них у гостях. Чоловік утримував сім`ю, заявниця ніде не працювала і перебувала на утриманні свого чоловіка до його смерті (а.с. 36, 39, 40). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що її сім`я товаришувала із сім`єю заявниці. [PERSON] проживав з заявницею однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . Знає, що чоловік [PERSON] забезпечував сім`ю й утримував свою дружину (а.с. 37, 39, 40). У судовому засіданні була також допитана свідок [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] її брат. Брат разом з сім`єю проживав у батьків заявниці до його смерті. Працював на фірмі, яка займалася тютюновими виробами. На момент смерті [PERSON] останній забезпечував утримання сім`ї самостійно (а.с. 38 - 40). Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 18 листопада 1989 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] , видане відділом ЗАГС міськвиконкому, запис за № 1862 (а.с. 7, 8). [INFO] [PERSON] - помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради, запис за № 1264 (а.с. 10). Відповідно до довідки ПП «Східний масив» № б/н від 30 січня 2025 року виданої [PERSON] , [INFO] , про те, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (сестра батька), [PERSON] , [INFO] (родич), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (родичка), [PERSON] , [INFO] (родич), [PERSON] , [INFO] (родичка). Батько [PERSON] був зареєстрований за даною адресою з 7 грудня 1984 року до дня смерті [INFO] (а.с. 11). У довідці про заробітну плату для обчислення пенсії № 268/25-ПО від 10 лютого 2025 року, видану [PERSON] , де вказано інформацію про заробітну плату з квітня 1994 року по жовтень 1998 року (а.с. 5). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21). При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, у якому зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (див. постанову Верховного Суду від 3 січня 2021 року, справа № 592/17552/18). Згідно з пунктом 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Отже, встановлення факту знаходження на утриманні померлого має для заявниці [PERSON] юридичне значення, що буде необхідним для реалізації її інших прав. На підставі вищенаведених доказів, судом встановлено, що заявниця, її чоловік та їх дочка проживали разом до його смерті за адресою: [ADDRESS] . Утримання сім`ї здійснював [PERSON] . ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи, показаннями свідків підтверджується, що заявниця перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, дохід чоловіка заявниці був основним доходом сім`ї та основним і постійним джерелом існування для заявниці у справі. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги заяви [PERSON] знайшли своє підтвердження. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

Outcome: approved