Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко Д. звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області із позовною заявою про визнання батьківства та просить визнати його батьком [PERSON] та внести зміни до актового запису про народження. Свої вимоги мотивує тим, що позивач у серпні 2022 року познайомився із громадянкою України [PERSON] , яка на той момент перебувала у Республіці Польща на заробітках. Майже одразу між [PERSON] та [PERSON] виникли почуття любові та порозуміння, вони почали проживати разом однією сім`єю та вести спільне господарство. [INFO] у них народилася спільна дитина [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] за декілька місяців до народження дитини розірвала шлюб із колишнім чоловіком, однак фактичні шлюбні відносини з колишнім чоловіком припинилися ще на початку 2022 року. Мати дитини постійно проживає у Польщі, останній раз була в Україні 20.04.2023. У зв`язку із тим, що на момент народження дитини шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний декілька місяців тому, то батьківство дочки [PERSON] записано за правилами законодавства Республіки Польща, тобто у свідоцтві про народження батьком записаний колишній офіційний чоловік [PERSON] - [PERSON] , тоді як батьком дитини є позивач. На підставі наведеного просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та внести зміни до актового запису про народження №1261011/00/AU/2024/123941 від 28 жовтня 2024 року, вчиненого Органом реєстрації актів цивільного стану м.Кракова Воєводства Малопольського Республіки Польща, записавши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Польща, виключивши відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно поданого представником позивача клопотання просять суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить справу розглядати без її участі. Зазначила, що вона є матір`ю дитини [PERSON] , а батьком [PERSON] , просить позовні вимоги задовольнити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] в м. Краків (Польща) народилася [PERSON] , що підтверджується повним витягом свідоцтва про народження, номер акту 1261011/00/AU/2024/123941 від 28 жовтня 2024 року. Батьком дитини записано [PERSON] , матір дитини - [PERSON] . Згідно із довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 20 листопада 2024 року №6137/КВ/19-536-1804, виданою Генеральним консульством України в Кракові, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Краків Республіки Польща згідно з рішенням Генерального консульства України в Кракові 20 листопада 2024 року набула громадянство України. Відповідно до законодавства України [PERSON] є громадянином України з моменту народження. Для підтвердження батьківства позивача відносно дитини [PERSON] , ним надано до суду результати ДНК тесту, виконаного сертифікованою лабораторією в Республіці Польща із посвідченим перекладом на українську мову. Згідно із звітом про дослідження № 77118342/2/2, ймовірний батько: [PERSON] , дитина: [PERSON] , ймовірність біологічного батьківства перевищує 99,9999%, тому батьківство досліджуваного ймовірного батька стосовно досліджуваної дитини ( [PERSON] ) практично підтверджено. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2,3 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Однак, як зазначає позивач, оскільки народження дитини було зареєстровано уповноваженим органом Республіки Польща відповідно до законодавства Республіки Польща, застосування вищевказаної норми було неможливим. Частиною 2 ст. 125 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Статтею 128 Сімейного кодексу передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved