Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Є.В. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис №537. Згідно Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року (справа № 171/1150/24) шлюб було розірвано. У шлюбі у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . У вихованні та утриманні сина мати (Відповідач) участі не приймає, має намір виїхати за кордон на роботу та для постійного місця проживання. Сина не планує забирати з собою. Рішення суду необхідне Позивачеві для захисту прав та інтересів дитини, щоб мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги, як батька одинака, оскільки, матір дитини має намір виїхати за межі України. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 06.08.2024 року відкрито провадження у справі. Представник позивача адвокат Ткаченко Є.В. подала заяву про розгляд справи без її участі та участі Позивача, заяву підтримували в повному обсязі та наполягали на ї задоволенні. Зацікавлена особа Виконавчий комітет Апостолівської міської ради жодних заяв, клопотань до суду не надавала. Відповідач [PERSON] надала нотаріальну заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує та надали суду витяг з протоколу засіданні комісії № 9 від 22.11.2024 року, відповідно до якого малолітня дитина проживає разом з батьком. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Стислий виклад позицій учасників справи: Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис №537. Згідно Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року (справа № 171/1150/24) шлюб було розірвано. У шлюбі у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Згідно з Довідкою №2402 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 04.07.2024, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] Згідно з Довідкою №2402 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 04.07.2024, син [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 01.11.2018 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.11.2018 р. Крім того, з Акту обстеження від 15.07.2024 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають батько [PERSON] та його син [PERSON] . Мати [PERSON] проживає окремо від сина в іншому населеному пункті. Батько сам виховує та утримує дитину. Відповідач, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 23.05.2024 р. У вихованні та утриманні сина мати (Відповідач) участі не приймає, має намір виїхати за кордон на роботу та для постійного місця проживання. Сина не планує забирати з собою. Позов щодо стягнення аліментів з [PERSON] Позивачем не подавався, оскільки Відповідач не працює, тому аліменти сплачувати остання не може ні добровільно, ні через рішення суду. Відповідно до Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Позивач є фізичною особою-підприємцем (реєстраційний номер 3375805217), також зазначена інформація підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку, Довідкою ОК 7, Декларацією про доходи (вказані документи додаються до позовної заяви). З зазначеного, Позивач забезпечує та буде забезпечувати належні умови проживання, розвитку для свого сина. Рішення суду необхідне Позивачеві для захисту прав та інтересів дитини, щоб мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги, як батька одинака, оскільки, матір дитини має намір виїхати за межі України. Позивач просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позиція Відповідача [PERSON] . Відповідач, згідно наданої нотаріальної заяви не заперечує проти позовних вимог, а саме щоб їх спільний син [PERSON] проживав разом з Позивачем (батьком). Згідно з\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Підсумовуючи наведене вище, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Пунктом 2 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведеними у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Відповідно до статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Outcome: approved