Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У квітні 2025 року заявниця [PERSON] , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву обґрунтувала тим, що вона народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . 22 липня 1980 року вона закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища № 16 м. Ворошиловограда (м. Луганськ) та отримала диплом швачки-мотористки складного асортименту третього розрядку, про що свідчить відповідний диплом серії [NUMBER] . 16 листопада 1984 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Зазначала, що при зверненні до ГУ Пенсійного фонду України через вебпортал Пенсійного фонду України, 31 грудня 2024 року було отримано рішення № 071950005766 про відмову у призначені їй пенсії з підстав, що: 1) в указаному вище дипломі зазначено його видачу [PERSON] , хоча відповідно до паспортних даних її ім`ям є « [PERSON] », а відтак через невідповідність імені в дипломі до імені в паспорті, запропоновано надати уточнюючу довідку про період та форму навчання; 2) на сторінці 1 трудової книжки [NUMBER] зазначено прізвище, ім`я та по батькові на російській мові як [PERSON] , що не відповідає її дівочому прізвищу у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] як « [PERSON] », а тому запропоновано надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких вона працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи. Зауважувала, що в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, м. Луганськ тимчасово окуповано з 07.04.2014 і наразі включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російської федерацією, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, що унеможливлює нею надати жодні довідки. Установлення факту належності їй диплому і трудової книжки необхідним їй є для підтвердження наявного трудового стажу. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд установити факт належності їй диплома [NUMBER] від 22.07.1980 та трудової книжки [NUMBER] від 28.07.1980 з усіма записами у ній. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у цій справі за заявою [PERSON] у порядку окремого провадження. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Водночас заявницею було подано до суду заяву від 21.05.2025, в якій вона просила розгляд цієї справи провести без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представниця заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області також не з`явилася у судове засідання, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. При цьому представницею заінтересованої особи Щербак Надією подано до суду заяву від 14.05.2025 про розгляд справи без участі представника цього Управління. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин суд доходить висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного й обґрунтованого судового рішення. Положеннями ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~визначено,\~що\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлені такі обставини. Як убачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.1962, [PERSON] народилася [INFO] (а.с.4). Із диплому [NUMBER] від 22.07.1980 слідує, що він виданий [PERSON] , яка у 1980 році закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища № 16 м. Ворошиловограда (теперішній м. Луганськ) та професію швачки-мотористки складного асортименту третього розрядку (а.с.5). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 28.07.1980 попереднє дівоче прізвище заявниці [PERSON] зазначено як « [PERSON] » (а.с.6-8). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.11.1984, [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб унаслідок чого дружина змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.9). Як видно з паспорта громадянки України серії [NUMBER] від 20.11.1998 (а.с.10-12), картки фізичної особи-платника податків від 25.08.1998 (а.с.13), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.04.2023 № 2112-7001757503 (а.с.14), то прізвищем, іменем та по батькові заявниці є саме [PERSON] . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.12.2024 № 071950005766 відмовлено [PERSON] у призначені пенсії з підстав того, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано: 1) період навчання з 01.09.1977 по 22.07.1980, зазначений у дипломі [NUMBER] від 16.11.1984, оскільки ім`я заявниці не відповідає паспорту; 2) періоди зазначені в трудовій книжці [NUMBER] від 28.07.1980, оскільки на титульній сторінці зазначене дівоче прізвище не відповідає прізвищу у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] від 16.11.1984 («Предыбайлова» - «Прыдыбайлова»).\~Для зарахування\~періоду навчання\~необідно надати\~уточнюючу довідку\~про період\~та форму\~навчання,\~а для\~зарахування періодів\~указаних у\~трудовій книжці\~необхідно надати\~уточнюючі довідки\~про періоди\~роботи,\~видані підприємствами,\~на яких\~працювала заявниця,\~на підставі\~первинних документів\~за час\~виконання роботи (а.с.15, 16). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян». Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Отже, на переконання суду, в інший спосіб, окрім як зі зверненням до суду з цією заявою про належність заявниці диплома та трудової книжки, на даний час неможливо виправити допущені в них помилки у написанні правильного її дівочого прізвища та імені. При цьому через наявність зазначених помилок заявниця позбавлена можливості реалізувати гарантоване їй ст. 46 Конституцією України право на отримання пенсії. Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Водночас згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд управі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, указаним у свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть тощо. Установлення факту належності вказаних вище правовстановлюючих документів має для заявниці юридичне значення, оскільки від їх установлення залежить подальша реалізація її права на пенсію та установлення цього факту не стосується інших осіб, не призводить до виникнення спору про право і заявниця, згідно з чинним законодавством, не має змоги усунути в позасудовому порядку помилку в її прізвищі та імені у цих документах. З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак її заява підлягає до задоволення. За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved