Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 24.01.2013 між ним, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв від [PERSON] у власність строком до 01.06.2013 грошові кошти еквівалентні 30 000 доларів США (п.1 Договору). [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму грошей еквівалентну 30 000 доларів США виходячи із встановленого курсу продажу долара США комерційними банками м. Дніпропетровська на день платежу без нарахування процентів до 01.06.2013 (п.1 Договору). 24.01.2013 зазначений договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за № 654. Своєчасно грошові кошти відповідач не повернув. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу були задоволені та з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики від 24.01.2013 у розмірі 938 916 грн.17 коп., з яких 785 500,00 грн. - сума основного боргу, 24 145,00 грн. - сума 3% річних, 129\~271,00 грн. - проценти від суми позики, та сплачений судовий збір у сумі 6 890,00 грн. Також з [PERSON] та з [PERSON] солідарно стягнуто 5 000 грн. за договором позики від 24.01.2013. 05.12.2016 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2017 [PERSON] було відмовлено у перегляді заочного рішення суду від 16.11.2016. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 [PERSON] було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2016. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2016 набрало чинності. Постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.05.2019 було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2016. Відповідач [PERSON] добровільно судове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2016 не виконував, у зв`язку із чим, позивач звернувся до приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Селезньова М.О. Постановою приватного виконавця Селезньова М.О. від 02.11.2020 було відкрито виконавче провадження №63461793 на підставі виконавчого листа виданого 13.05.2017 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2016 по справі №201/12993/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 938\~916,00 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2023 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за втрати від інфляції у період з 10.09.2020 по 22.08.2023 у розмірі 438\~202,43 грн., заборгованість 3% річних у період з 10.09.2020 по 22.08.2023 у розмірі 80\~595,66 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 5\~158,37 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.02.2024 апеляційна скарга [PERSON] була відхилена, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2023 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2024 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2023 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27.02.2024 було відмовлено. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 28.06.2024 по виконавчому провадженню №63461793 остання проплата відбулася 17.02.2023 у сумі 853,27 грн. Відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 04.03.2025 в ході примусового виконання виконавчого провадження №63461793 (за весь період виконання рішення) з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] стягнуто суму коштів у розмірі 11 663,48 грн. Станом на 01.03.2025 залишок заборгованості боржника перед стягувачем у вказаному виконавчому провадженні становить 910 735,11 грн. За вказаних обставин, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати у сумі 147 387,41 грн. та 3% річних у сумі 39 523,41 грн., а всього 186 910,82 грн. за період з 23.08.2023 по 01.02.2025 за несвоєчасне виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2016. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.33). Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. 26.03.2025 [PERSON] особисто ознайомився з матеріалами справи №199/3252/25. Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.01.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв від [PERSON] у власність строком до 01.06.2013 грошові кошти в розмірі 244\~800,00 грн., які виходячи з встановленого сторонами курсу 1 USD = 8,16 грн., є еквівалентом 30 000 доларів США. Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за №654 (а.с.7). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2016 по справі №201/12993/16 задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу були та з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] солідарно стягнуто суму боргу за договором позики від 24.01.2013 в розмірі 5\~000,00 грн. Також, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 24.01.2013 у розмірі 938\~916,17 грн., з яких 785 500,00 грн. - сума основного боргу, 24 145,00 грн. - сума 3% річних, 129 271,17 грн. - проценти від суми позики. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. З [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто сплачений останнім судовий збір у розмірі 6 890,00 грн., а саме по 3\~445,00 грн. (а.с.8-9). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2017 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 16.11.2016 по справі №201/12993/16 залишено без задоволення (а.с.10). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.05.2017 [PERSON] було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2016 (а.с.11). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Малюк І.В. від 13.05.2019 було відкрито виконавче провадження №59092953 з примусового виконання виконавчого листа №201/12993/16, виданого 13.05.2017 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (а.с.12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 02.11.2020 було відкрито виконавче провадження №63461793 на підставі виконавчого листа №201/12993/16, виданого 13.05.2017 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 24.01.2013 в розмірі 938 916,00 грн. (а.с.13). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2023 по справі №199/7445/23 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за втрати від інфляції у період з 10.09.2020 по 22.08.2023 у розмірі 438 202,43 грн., заборгованість за 3% річних у період з 10.09.2020 по 22.08.2023 у розмірі 80 595,66 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 5 158,37 грн. (а.с.14-15). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.02.2024 апеляційна скарга [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2023 залишено без змін (а.с.16-20). Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2023 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27.02.2024 (а.с.21-22). Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 28.06.2024 по виконавчому провадженню №63461793 остання проплата відбулася 17.02.2023 у сумі 853,27 грн. (а.с.23-24). Відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 04.03.2025 в ході примусового виконання виконавчого провадження №63461793 з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] стягнуто суму коштів у розмірі 11 663,48 грн. Станом на 01.03.2025 залишок заборгованості боржника перед стягувачем у вказаному виконавчому провадженні становить 910 735,11 грн. (а.с.25). Згідно із частиною першою, другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), вказано, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 361/4822/18 (провадження № 61-12756св19), зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з позичальника інфляційних втрат дійшов правильного висновку, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору є грошові кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. За розрахунком позивача у відповідності до вимог ст.625 ЦК України нараховано 3 % річних в розмірі 39\~523,41 грн. та інфляційні втрати в розмірі 147\~387,41 грн. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки договір позики між сторонами укладався у національній валюті гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, суд вважає, що інфляційні втрати відшкодуванню не підлягають. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 39\~523,41 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 395,25 грн. (1\~869,19 грн. х 39\~523,41 грн. : 186\~910,82 грн.).

Outcome: partial