Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №929991243 від 28.09.2021 року, укладеного між відповідачем та ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" в розмірі 33845,80 гривень станом на 30.11.2023 року, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 28.09.2021 року між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №929991243. Відповідно до Реєстру боржників №162 від 30.11.2021 року до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №929991243 перейшло до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС". 20.10.2022 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" права вимоги до боржників, які вказані у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33845,80 гривень. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув грошові кошти, надані йому в строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за кредитним договором №929991243 від 28.09.2021 року в розмірі 33845,80 гривень, з яких: 8000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 25845,80 гривень - сума заборгованості за процентами. В зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором (а.с. 1-3). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.01.2024 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі ч.4 статті 223, ч.1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: 28.09.2021 року між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] був укладений Договір кредитної лінії №929991243, (далі Договір), згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (п.1.1 Договору) Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5000,00 гривень одразу після укладення договору, який має бути повернено до 28.10.2021 року (п.1.3 Договору). Згідно п.1.5 Договору загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору. Відповідно до п.1.7 Договору, кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів ( «дисконтний період»), а саме - до 28.10.2021 року. За змістом пункту 1.8 Договору, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником (тобто відповідачем) шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та за умови активування функції продовження строку дисконтного періоду. Відповідно до п.1.9 Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються: 1.9.1 «виключно на період строку визначеного в п.1.7 Договору (тобто 30 днів) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 719,05 процентів річних, що становить 1,97 процентів від суми кредиту за кожний день користування; 1.9.2 «за умови продовження строку Дисконтного періоду - процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування; Відповідно до пункту 1.14.1 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту за першим траншем, вказаним у п.1.3 Договору, складає 7955,00 гривень, та включає в себе загальні витрати за кредитом у виді процентів за користування Кредитом в розмірі 2955,00 гривень та суми Кредиту в розмірі 5000,00 гривень. Пунктом 2.1.1.5 Договору передбачено право Кредитодавця укласти договір відступлення права вимоги або Договір факторингу з будь-якою третьою особою після закінчення Дисконтного періоду.. Розділом 3 Договору визначено відповідальність сторін за порушення умов укладеного Договору, та згідно п.3.3 за порушення Позичальником строків повернення Кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше, ніж 15% від суми простроченого кредиту. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення Позичальником зобов`язань за даним Договором, не може перевищувати половину суми Кредиту, одержаної Позичальником за даним Договором. Згідно п.4.2 Договору, строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8 та 1.12.1 договору. Вказаний Договір підписаний від імені позичальника [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV633BQ (а.с 6-10) Згідно платіжного доручення від 28.09.2021 року, ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" через ПАТ «КБ «Глобус» надало доручення банківській установі на перерахування на платіжну картку [NUMBER] грошових коштів в сумі 5000,00 гривень згідно Договору № 929991243 (а.с. 11). Згідно платіжного доручення від 30.09.2021 року, ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" через АТ «Альфа Банк» надало доручення банківській установі на перерахування на платіжну картку [NUMBER] грошових коштів в сумі 3000,00 гривень згідно Договору № 929991243 (а.с. 11). Підписи уповноважених представників та печатки банківських установ на підтвердження перерахування грошових коштів на вказаних платіжних дорученнях відсутні. Доказів належності платіжних карток 4441-11ХХ-ХХХХ-7160 та 4731-21ХХ-ХХХХ-9004 відповідачеві [PERSON] , а також надходження відповідних грошових коштів на вказані картки до матеріалів справи не надано. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №929991243 від 28.09.2021 року, наданим ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за період з 21.10.2022 року по 30.11.2023 року, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 30.11.2023 року складає 33845,80 гривень, з яких 8000,00 гривень - заборгованість по основному боргу, 25845,80 гривень заборгованість за відсотками (а.с. 5). Відповідно до Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року, укладеної між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено в новій редакції, за умовами якого Клієнт (кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») відступає Фактору (ТОВ «Таліон Плюс`Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти за плату, на умовах, визначених Договором (а.с.12-14) Реєстру прави вимоги чи Витягу з нього, за яким кредитодавець ТОВ «Манівео швидка допомога» передало фактору ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги у загальному розмірі 33845,80 гривень за кредитним договором №929991243, укладеним з [PERSON] , до матеріалів справи не надано. 20.10.2022 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №20102022, згідно з яким ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (п. 2.1 договору) (а.с.15-16). Згідно з Витягом з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, сформованого представником позивача 21.10.2022 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №929991243 у загальному розмірі 33845,80 гривень, з яких: 8000,00 гривень заборгованість по основному боргу, 25845,80 гривень заборгованість за відсотками (а.с. 17). Повноваження позивача щодо надання фінансових послуг підтверджуються Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серія А01 №624024; Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №183; розпорядженням №691 від 23.03.2017 року, Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", затвердженим рішенням Учасника від 18.10.2023 року (а.с.18-21, 25-29). Повноваження ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" щодо надання фінансових послуг підтверджуються Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серія ФК №563 від 21.04.2015; Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" від 29.01.2019, розпорядженням №4234 від 07.11.2017 року, протоколом загальних зборів учасників ТОВ "ІКСОРА-ІНВЕСТЛАЙН" (а.с.21-24). Згідно інформації наданої Відділом реєстрації послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17). За загальним правилом, встановленим статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одним з видів зобов`язання є договір, вимоги до укладення якого встановлені главою 52 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, загальні вимоги до кредитного договору встановлені нормами Цивільного кодексу України, а також Законами України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятої 09 квітня 1985 року N 39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.» Згідно ч.5, ч.6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно частин першої, другої статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзацем 2 частини другої статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до положень §2 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. (ч.1, ч.3 статті 1054 ЦК України) Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно частини 1 статті 1049 Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналогічні положення містяться в статті 536 Цивільного кодексу України, згідно яких за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.3 статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. В судовому засіданні встановлено, що позивачем (новим кредитором) на підтвердження права первісного кредитора у зобов`язанні надано копію Договору кредитної лінії № 929991243 від 28.09.2021 року, який підписаний від імені позичальника [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV633BQ. Яким чином проводилася ідентифікація особи позичальника кредитором (зокрема, наявної копії паспорту, ідентифікаційного коду) з урахуванням того, що номер мобільного телефону законодавчо не закріплюється за конкретною фізичною особою, в позовній заяві не зазначено. При цьому, доказів проведення перерахування грошових коштів на платіжні картки [NUMBER] та 4731-21ХХ-ХХХХ-9004 уповноваженими банківськими установами згідно платіжних доручень від 28.09.2021 та 30.09.2021 року (в тому числі, відміток банку про прийняття таких доручень) до матеріалів справи не надано. Належність цих різних платіжних карток 4441-11ХХ-ХХХХ-7160 та 4731-21ХХ-ХХХХ-9004 відповідачеві [PERSON] , а також надходження відповідних грошових коштів на вказані картки жодними доказами не підтверджується. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1.3 умов укладеного Договору, перший транш складав 5000,00 гривень, а всі інші зміни за Договором, відповідно до пункту 1.8 Договору, мали відбуватися за умови активування Позичальником (тобто відповідачем) функції продовження строку дисконтного періоду. Докази звернення відповідача до Кредитора за наданням додаткового траншу в сумі 3000,00 гривень згідно платіжного доручення від 30.09.2021 року, в зв`язку з чим сума основного зобов`язання збільшилася до 8000,00 гривень, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які підтверджують факт перерахування первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів в сумі 5000,00 грн та 3000,00 грн та отримання відповідачем [PERSON] вказаних сум, так само як і не доведена належність платіжних карток 4441-11ХХ-ХХХХ-7160 та 4731-21ХХ-ХХХХ-9004 відповідачеві [PERSON] . Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо). Як зазначив позивач, первісне відступлення прав вимоги за Договором кредитної лінії №929991243 від 28.09.2021 відбулось від кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на користь ТОВ "Таліон Плюс" на підставі Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 в новій редакції за умовами якого Клієнт (кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») відступає Фактору (ТОВ «Таліон Плюс`Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти за плату, на умовах, визначених Договором Відповідно до п.4 Договору факторингу, підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги (а.с. 12-14). Реєстру прави вимоги чи Витягу з нього, за яким кредитодавець ТОВ «Манівео швидка допомога» передало фактору ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги у загальному розмірі 33845,80 гривень за кредитним договором №929991243, укладеним з [PERSON] , до матеріалів справи не надано. Таким чином, належних доказів, який засвідчує факт набуття ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] , до матеріалів справи не надано, а відтак позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло у передбачений законом спосіб право вимоги до відповідача. Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 8000,00 гривень, а також факт передання первісним кредитором - ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" прав грошової вимоги наступному кредитору - ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" за кредитним договором № 929991243, укладеним з [PERSON] 28.09.2021 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до п.6 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, На підставі викладеного,

Outcome: dismissed