Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

27 березня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 41\~100,00 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 5\~000,00 грн., суми заборгованості за нарахованими процентами первісним кредитором 23\~200,00 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 129 календарних днів 12\~900,00 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 06 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4035318 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту 5\~000,00 грн., строк кредиту - 360 днів з 06 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Кредитний договір з клієнтом (споживачем) укладається в електронній формі за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт або мобільний застосунок «Credit7». ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 5\~000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку. За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4035318 від 06 жовтня 2023 року у період з 06.10.2023 року по 24.05.2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 23\~200,00 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 травня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача. До ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором. До позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 24 травня 2024 року № 24/05/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, загальна сума заборгованості склала 28\~200,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 5\~000,00 грн., заборгованість за процентами 23\~200,00 грн. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Станом на дату укладання Договору факторингу від 24 травня 2024 року № 24/05/2024, строк дії договору № 4035318 від 06 жовтня 2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25 травня 2024 року по 30 вересня 2024 року (129 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 12\~900,00 грн. В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3. Договору № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 36\~100,00 грн. Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4035318 від 06.10.2023 року у загальному розмірі 41\~100,00 грн. Крім того, у зв`язку з розглядом даної справи позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Тому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» вимушено звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою суду від 28 березня 2025 року у вказаній справі було відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 17 квітня 2025 року від представника відповідача Федосєєва Є.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, з викладеною у позовній заяві інформацією не погоджується з огляду на наступне. У справі немає жодного підписаного відповідачем документа станом на 06 жовтня 2023 року, який би доводив факт узгодження з ним конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім суми кредиту, плати за кредит (відсотки), строку кредитування, конкретних умов відповідальності за порушення зобов`язання (підвищені відсотки, види і формули нарахування пені, штрафу). Вважає, що дана обставина свідчить про недодержання позивачем вимог закону під час укладення договору, на неналежність розрахунку заборгованості тощо. Посилання позивача на те, що відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі інтернет (при цьому, без зазначення на якому сайті це відбулося та відсутнє відповідне гіперпосилання), зайшов до особистого кабінету, створив анкету клієнта, ознайомився з відповідними правилами надання коштів у позику шляхом проставляння ним на інтернет сторінці сайту, яка є частиною інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) товариства в розділі «реєстрація» відмітки в чек-боксі навпроти гіперпосилання «я ознайомлений зі змістом Правил, Публічною пропозицією, приймаю їх в повному обсязі та надаю згоду на обробку персональних даних», підписав зазначений вище кредитний договір одноразовим ідентифікатором, який отримав на фінансовий номер телефону (зазначений у анкеті клієнта), нічим не доведені та не підтвердженні. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що певний веб-сайт в мережі інтернет належить саме ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Крім того, кредитний договір №4035318 від 06 жовтня 2023 року не містить зазначення про найменування сайту, де необхідно було зареєструватися та ознайомитися з відповідними правилами надання коштів. Також договір про споживчий кредит № 4035318 від 06 жовтня 2023 року не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем цього договору. Також, не містять відомостей про такий одноразовий ідентифікатор додаткова угода до договору про споживчий кредит № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достатні докази факту перерахування кредитних коштів позичальнику, тобто, не доведено, що відповідачу надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договором. Наполягав також на тому, що позивачем не надано доказів проведення ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» ідентифікації особи позичальника при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення останнього. Тобто, не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Крім того зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо переходу від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, а відтак і наявності права вимоги позивача до відповідача. Долучений позивачем Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року, не підписано та не засвідчено печатками другої сторони, тобто ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Позов ТОВ ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідач вважає безпідставним, недоведеним та необґрунтованим. Відсутні будь-які належні та допустимі докази, які свідчать про те, що з відповідачем було погоджено та встановлено фінансовою установою відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. Крім того, нарахований позивачем розмір відсотків по договору більш як у сім разів перевищує розмір вказаного в договорі тіла кредиту, що становить надмірний та невиправданий майновий тягар для відповідача, порушує принципи добросовісності та розумності. Відповідач має тяжке матеріальне становище, оскільки є інвалідом І групи та єдиним джерелом його доходу є державна соціальна допомога у розмірі 4 722,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то сторона відповідача вважає, що такі витрати у загальному розмірі 10 000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» в повному обсязі. 18 квітня 2025 року від представника позивача Столітнього М.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Кредитний договір укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. На підтвердження укладання Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «X202», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Сума заборгованості за Договором розрахована у відповідності до Розрахунку заборгованості від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Як первісний кредитор, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» здійснив розрахунок відповідно до умов договору. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідача належним чином було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. Станом на сьогоднішній день, ані кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Відповідачу у даному випадку нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Таким чином, факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Разом з відповіддю на відзив представником позивача Столітнього М.М. до суду подано копії постанов апеляційних судів від 17 травня 2024 року, від 19 липня 2024 року, від 22 липня 2024 року, від 29 липня 2024 року, від 30 жовтня 2024 року та від 19 листопада 2024 року. Ознайомившись зі змістом вказаних документів, суд ухвалив відмовити у долученні копій цих постанов до матеріалів справи, оскільки вони не є доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України та інформація, що в них міститься, не входить до предмету доказування. 24 квітня 2025 року від представника відповідача Федосєєва Є.О. до суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначено наступне. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами щодо переходу від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, а, відтак, і наявності права вимоги позивача до відповідача. Реєстри прав вимог боржників до Договору факторингу від 24 травня 2024 року № 24/05/2024 року, які є його невід`ємною частиною, суду не надані. Позивач фактично надав інформаційну довідку, а не витяг з реєстру прав вимоги, яка у даних правовідносинах не може підтверджувати розмір заборгованості, який мав бути зафіксований в реєстрі прав вимоги до договору факторингу та переданий за Актом приймання передачі Реєстру. Позивач міг зазначити на свій розсуд будь-яку інформацію про позичальника, суму заборгованості тощо. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Наполягав на тому, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставним, оскільки є недоведеним та необґрунтованим. Матеріали справи не містять і доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним договором за зазначеним ним реквізитами, а також їх отримання. Позивачем не надано доказів проведення ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» ідентифікації особи позичальника при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 5 000,00 грн.; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; стандартна процентна ставка 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 41\~000,00 грн. (а.с. 20-28). Вказаний договір укладено в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечено через Вебсайт або мобільний додаток «Credit7», та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також, [PERSON] було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Додаток № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318 від 06.10.2023 року «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (а.с. 15). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що відповідач не укладав в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту з первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідач не надав суду жодних доказів, та такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності. Твердження представника відповідача про те, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не дотримано законодавчо визначений порядок укладення електронних договорів суд до уваги не приймає та відхиляє як безпідставні та недоведені. Кредитодавець ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику [PERSON] обумовлені кредитним договором грошові кошти. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не визнавав факт отримання відповідачем на платіжну картку грошових коштів у кредит від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», у зв`язку з чим за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 30 квітня 2025 року (а.с. 174) було витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» відомості щодо належності [PERSON] платіжної картки [NUMBER] , а також інформацію щодо зарахування 06 жовтня 2023 року на дану платіжну картку грошових коштів в сумі 5\~000,00 грн. від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» через платіжну систему Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна». На виконання вищевказаної ухвали суду про витребування доказів Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було надано відповідь № КНО-07.8.5/5890БТ від 07 травня 2025 року, в якій зазначено, що в Банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до поточного рахунку у гривні. Операція на суму 5\~000,00 грн. 06 жовтня 2023 року о 08:06:10 проведена з використанням сервісу переказу коштів через АТ «ПУМБ». Між Банком та ТОВ «Пейтек Україна» було укладено договір, відповідно до якого Банк надавав послуги переказу коштів. В Банку наявна часткова інформація щодо операції, що кошти направлені на карту [NUMBER] , яка випущена на ім`я [PERSON] , на суму 5\~000,00 грн. 06 жовтня 2023 року о 08:06:10 (а.с. 184). Факт перерахування коштів в сумі 5\~000,00 грн. 06 жовтня 2023 року на платіжну картку [NUMBER] підтверджується додатково також відповіддю Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» № 20240531-1631 від 31 травня 2024 року (а.с. 45). Отже, враховуючи встановлені обставини, суд не бере до уваги та відхиляє усі заперечення відповідача про недоведеність факту укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та неотримання відповідачем від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошових коштів у кредит, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач отримав у кредит обумовлені договором грошові кошти, скористався наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою. Згідно з\~розрахунком заборгованості\~за договором\~№ 4035318\~від 06\~жовтня 2023\~року станом на 24 травня 2024 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» становила 28\~200,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. - заборгованість за\~тілом кредиту;\~23\~200,00\~грн.\~-\~заборгованість за\~нарахованими процентами (а.с. 34-38). З розрахунком заборгованості за процентами представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погоджувався та зазначав, що нарахований ТОВ відповідачу розмір процентів є несправедливим, а також не доведено, що відповідачем було погоджено процентну ставку у зазначеному в позовній заяві розмірі. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. У частині 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак,\~відповідач не\~надав суду\~жодних доказів,\~які б\~підтверджували,\~що відповідач\~звертався до\~суду з\~позовною заявою\~про зміну\~або визнання\~недійсними умов\~договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, в частині розміру процентної ставки. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Щодо розміру процентної ставки 2,00% в день, яка була застосована кредитором при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача в межах всього строку кредитування, то суд зазначає, що саме такий розмір стандартної процентної ставки був обумовлений між кредитором та позичальником у пункті 1.4.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, згідно з яким стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Згідно з п. 1.5 вказаного Договору, орієнтовна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 32\~646,25% річних. Відповідно до п. 3.1 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Суд також\~зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження помилковості наданого позивачем розрахунку заборгованості належних, допустимих, переконливих та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідач не надав. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514\~ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. В подальшому, 24 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» як фактором було укладено Договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 85-89). Також, 24 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року (а.с. 90). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 24 травня 2024 року до договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості становить 28\~200,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23\~200,00 грн. сума заборгованості за процентами (а.с. 44). Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с. 76). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є\~правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги та відхиляє твердження сторони відповідача про те, що факт правонаступництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за кредитним договором є недоведеним, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом під час розгляду справи обставинами. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування заперечень проти позову та підтвердження перед судом наведених обставин, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів. Усі заперечення представника відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання розміру заборгованості відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача, так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та припущеннях, та не підтверджена відповідним засобами доказування. Оскільки станом на дату укладання Договору факторингу № 24/05/2024, тобто станом на 24 травня 2024 року, не закінчився строк кредитування за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, який був укладений з відповідачем, то новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» скористався своїм правом та в межах передбаченого кредитним договором строку кредитування, з урахуванням встановленої в договорі стандартної процентної ставки, донарахував відповідачу проценти за період з 25 травня 2024 року по 30 вересня 2024 року, у розмірі 12\~900,00 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, складеного ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с. 39-40). Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним кредитним договором так і не сплатив. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, а також беручи до уваги, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є обґрунтованими. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит (позику), яке підлягає судовому захисту спосіб визначений позивачем. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4035318 від 06 жовтня 2023 року у загальному розмірі 41\~100,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. - сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту); 23\~200,00 грн. - сума заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором; 12\~900,00 грн. - сума заборгованості за процентами, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Столітній М.М., що підтверджується договором № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 83-84), заявкою № 7146 від 12 лютого 2025 року на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 16-17) та ордером на надання правничої допомоги серії АІ № 1846274, виданим 13 березня 2025 року (а.с. 29). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень,\~наведених у\~п.\~48\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~від 17.10.2014\~року №10\~визначено,\~що підстави,\~межі та\~порядок відшкодування\~судових витрат\~на правову\~допомогу,\~надану в\~суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 13 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М. було підписано Акт № 7146 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, згідно з яким адвокатом надано, а клієнтом прийнято послуги професійної правничої допомоги в рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4035318 від 06 жовтня 2023 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , загальна вартість наданих послуг становить 10\~000,00 грн., витрачено всього 12 годин часу (а.с. 43). Того ж дня адвокатом Столітнім М.М. було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» рахунок на оплату № 7146-13/03-2025 від 13 березня 2025 року на суму 10\~000,00 грн. (а.с. 33). Отже,\~суд вважає\~встановленим,\~що позивач\~дійсно отримав\~правову допомогу\~від адвоката Столітнього М.М., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача наполягав на тому, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими та не відповідають складності виконаних адвокатом робіт у справі, яка відноситься до малозначних. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 000,00 грн., а також витрачений на вказані послуги час (12 годин) є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг з надання професійної правничої допомоги у вказаній справі є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] з 09.09.2013 року має І групу інвалідності, що підтверджується випискою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0028591 (а.с. 140). Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial