Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] ,в інтересах якого діє представник адвокат Сімонець Є.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 14.12.2012 між сторонами було укладено шлюб, який рішенням суду від 23.05.2023 розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні сумісні кошти подружжя придбано, але оформлено на ім`я [PERSON] наступне майно: - на підставі Договору купівлі-продажу від 19.05.2016, реєстровий № 296, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 2322183500:14:001:0578, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ; - на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2013, реєстровий № 7769, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. - земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 2322183500:14:001:0577, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ; - на підставі Договору купівлі-продажу від 13.05.2021, реєстровий № 1168 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. - земельну ділянку площею 0,053 га, кадастровий номер 2322183500:14:001:0574. Посилаючись на те, що вищевказане нерухоме майно було придбане в період шлюбу за спільні кошти, позивач просив суд визнати за ним та за відповідачкою право власності по 1/2 частині кожної земельної ділянки. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив та у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідачка до суду не з`явилась. Надала до суду відзив на позов, відповідно до якого не спростовувала факт того, що три спірні земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому зауважила, що позивач має заборгованість по аліментам, яка є значно більшою, ніж вартість спірного майна, а тому слід відступити від засад рівності часток подружжя, через що просила відмовити у задоволенні позову. Проте жодних доказів на підтвердження факту заборгованості по аліментам у позивача суду не надала. Представник відповідачки раніше у судовому засіданні посилаючись на те, що відповідачка наразі самостійно виховує спільну з позивачем дитину, яка перебуває на її повному утриманні, при цьому у позивача є заборгованість зі сплати аліментів, просила відмовити у задоволенні позову. Разом з тим доказів щодо наявності у позивача заборгованості зі сплати аліментів суду не було надано. Вивчивши матеріали справи та вислухавши позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Актового запису про шлюб № 487, з 14.12.2012 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому у Хортицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, свідоцтво [NUMBER] від 14.12.2012. Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23.05.2023 по справі № 337/1752/23 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до відповіді № 1100476 від 07.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку площею 0,06\~га, кадастровий номер 2322183500:14:001:0577, за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2013, реєстровий № 7769, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою\~Т.М., зареєстровано за [PERSON] . Згідно з відповіддю № 1100470 від 07.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 2322183500:14:001:0578, за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2016, реєстровий № 296, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до відповіді № 1100492 від 07.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку площею 0,053 га, кадастровий номер 2322183500:14:001:0574, на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2021, реєстровий № 1168, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В., зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та не заперечується відповідачем по справі. Відтак, сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є правильним та не суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу й створює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19). Будь-яких обставин, які б давали підстави вважати, що спірне майно не належить до спільної сумісної власності сторін, учасниками справи заявлено не було. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Від шлюбного життя сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Актовим записом про народження № 984, складеним 16.10.2013 Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Проживання дитини з відповідачкою, з огляду на встановлені судом обставини та положення ст. 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, відповідачка не довела. Вказана позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19), а також у постанові Верховного Суду: від 02 березня 2020 року у справі № 448/1722/16-ц (провадження № 61-22380св19). Відповідачкою надано суду копію судового наказу від 25.09.2023 по справі 337/4539/23, виданого Хортицьким районним судом міста Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів встановлених на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття; а також копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 72667902 від 04.09.2023 на підставі вищевказаного судового наказу. Разом з цим, суд констатує, що вказані документи не є належними та допустимими доказами того, що спільна дитина знаходиться лише на утриманні відповідачки і що позивач має заборгованість зі сплати аліментів. Отже, спірне майно було придбано подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України немає. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає доцільним задовольнити вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя, а саме у рівних частках, оскільки стороною відповідача не надано суду належних доказів існування обставин, що мають істотне значення, для відступлення від засади рівності часток подружжя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved