Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 06.05.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 190. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що спільних дітей від шлюбу не мають, відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи РАЦС, спільного господарства тривалий час не ведуть, мають різні погляди на життя. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою неможливе, оскільки почуття взаємної любові, поваги взаємодопомоги та взаєморозуміння між ними відсутні. Термін на примирення просив не надавати. Ухвалою судді від 28.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 11-12). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 18). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, зазначає, що переконана що примирення та подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе і суперечитиме її інтересам та інтересам позивача, тому просить суд розірвати шлюб (а.с. 20). За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 травня 2024 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 190 (а.с. 5). На теперішній час спільне\~життя позивача з відповідачкою не склалося і вже тривалий час спільного господарства сторони не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, дітей від шлюбу не мають. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою неможливе, оскільки почуття взаємної любові, поваги взаємодопомоги та взаєморозуміння між ними відсутні. Відповідно до\~ст.\~24\~Сімейного кодексу\~(далі\~СК)\~України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.\~Примушування жінки\~та чоловіка\~до шлюбу\~не допускається. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред`явлення позову до суду, волевиявлення позивача та відповідачки припинити шлюбні відносини, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.\~

Outcome: approved