Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

У листопаді 2024 р. ТОВ "Фінансова\~компанія "Артеміда-Ф"\~/далі\~ позивач/\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] /далі відповідачка/ про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 02.10.2020 р. між ТОВ "Фінансова Компанія "Форза" та відповідачкою укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020101602. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ "Фінансова компанія "Форза" та акцептована [PERSON] 02.10.2020 р. шляхом підписання електронним підписом відповідачки заяви-формуляра про акцептування оферти № 00020101602 від 02.10.2020 р. про прийняття пропозиції ТОВ "ФК "Форза" укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. \~ \~ \~ \~На умовах Договору позики кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 6 300.00 грн., а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. 30.06.2021 р. ТОВ "ФК "Форза" та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" уклали Договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р., згідно якого ТОВ "ФК «Артеміда-Ф" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 25.10.2024 р. заборгованість відповідачки становить 25 512.78 грн., що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6\~300.00 грн., залишку заборгованості по процентам за користування в розмірі 3\~496.50 грн., залишку заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (за період з 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р.) 14\~175.00 грн., інфляційне збільшення в розмірі 1\~541.28 грн. за період з 01.11.2020 р. по 23.02.2022 р. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 25\~512.78 грн., судовий збір у сумі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000.00 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2024 р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т.1 а.с. 61). У відзиві на позов, який подано до суду 10.12.2024 р. відповідачка просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що кредитний договір №00020101602 від 02.10.2020 р. взагалі не укладала ні в паперовій ні в електронній формі та не підписувала договір. Докази ідентифікації відсутні. Оригінал договору відсутній, до матеріалів справи додана лише письмова копія договору з додатками, які не є належними доказами. Докази перерахунку коштів відсутні, а саме, первинні банківські документи та виписка з рахунку первісного кредитора. Також відповідачка не визнає вказаних позивачем розрахунків, оскільки проценти за користування кредитом нараховані поза межами строку дії договору. Зазначила, що позивач не має права стягувати з боржника в період карантину з 01.03.2020 р. неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки та інші платежі. Заперечує проти стягнення судових витрат (т.1 а.с.86-118). У поданому до суду клопотанні просить зменшити розмір судових витрат на правову допомогу позивача до 1000 грн., враховуючи критерії добросовісності, розумності та справедливості ( т.1 а.с. 147-150). Також відповідачка подала до суду клопотання про перевірку судом підпису одноразовим ідентифікатором засобами програмного забезпечення за допомогою державного веб-сайту Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України та клопотання про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.126-129, 144-146). У відповіді на відзив, який подано 16.12.2024 р. через систему «Електронний суд», представник позивача Бачинський О.М. зазначив, що оригінал договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020101602, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, долучені в додатках до позову в системі «Електронний суд» та наявні в матеріалах справи. Доводи відповідачки, що наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом є домислом відповідачки, оскільки відповідачка здійснила дії спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження та зазначила реквізити банківської картки, на яку було перераховано кошти у розмірі 6\~300.00 грн. Щодо перевірки судом одноразового ідентифікатора, то це неможливо зробити, оскільки підпис одноразовим ідентифікатором є відмінним від кваліфікованого електронного підпису і перевірити такий засобами програмного забезпечення неможливо. Щодо перерахунку коштів на рахунок відповідачки, то згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» підтверджено перерахування 02.10.2020 р. коштів на карту [NUMBER] на суму 6\~300.00 грн. Крім тіла кредиту та відсотків з відповідачки підлягають стягненню інфляційні витрати та прострочені проценти, а не неустойка (штраф, пеня), що заперечує відповідачка. Щодо застосування строку позовної давності, то строк перебігу почався 01.11.2020 р., а оскільки 24.02.2022 р. було введено режим воєнного стану, тому строк в межах з 24.02.2022 р. по 07.11.2024 р. не зараховується до обчислення позовної давності. Витрати на правничу допомогу є обґрунтованими (т.1 а.с.168-192). Представник позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Бачинський О.М. у судове засідання не з`явився, у клопотанні від 26.03.2025 р. просив проводити розгляд справи без участі представника позивача (т.2 а.с.152-154). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час слухання справи відповідачка була повідомленою належним чином, причину неявки суд не повідомила (т.2 а.с. 173, 179). \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковомузадоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що 02 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] був підписаний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020101602, відповідно до якого загальний розмір кредиту складає 6\~300.00 грн., кредит виданий 02.10.2020 р., строк дії договору з 02.10.2020 р. по 31.10.2020 р., період користування 30 днів, мета споживчі цілі, процентна ставка в день 1,85%; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору - 2,50% (п.5 договору позики). Відповідно до п. 3.1 договору товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п.5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5.3 даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі. Договір та зміни до нього укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладанням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом (п.4.1.). У пункті 1.6 вказано № картки/електронного гаманця позичальника для зарахування коштів [NUMBER] . Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладання договору про надання кредиту та акцептована [PERSON] 02.10.2020 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача «x815437h». Відповідно до п. 5.1 договору порядок надання кредиту визначено безготівковим шляхом (т.1 а.с.24-25). Відповідно до заяви формуляра про акцептування оферти [PERSON] погодилась та прийняла пропозицію ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту, при цьому договір разом із графіком платежів до нього та паспортом споживчого кредиту є аналогічними умовами підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «x815437h», що свідчить про його ознайомлення із умовами договору та їх погодження (т.1 а.с.26-27, 28). Між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] погоджено Графік платежів за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020101602 від 02.10.2020 р. (т.1 а.с.29). Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» від 06.05.2025 р. № 20.1.0.0.0/7-250505/60800-БТ, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) ( т.2 а.с. 174). Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] за 02.10.2020 р., відповідачці [PERSON] перераховано на вищевказану картку грошові кошти у сумі 6\~300.00 грн. (т.2 а.с. 175). Отже, факт надання ТОВ «ФК «Форза» відповідачці кредиту у розмірі 6\~300.00 грн. підтверджено належними доказами. 30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза" та ТОВ "ФК «Артеміда-Ф" було укладено Договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ «ФК «Форза" передало ТОВ "ФК «Артеміда-Ф" за плату належні йому права вимоги до боржників (т.1 а.с.30-35). Відповідно до п. 4.1 даного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору. Згідно Витягу з реєстру прав вимог №1 до Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р., позивач ТОВ "ФК «Артеміда-Ф" набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 9\~796.50 грн. за кредитним договором № 00020101602, яка складається з тіла кредиту 6\~300.00 грн., суми заборгованості за відсотками 3\~496.50 грн. (т.1 а.с.41). Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638\~ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] була ініціатором укладання кредитного договору, надала необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, які зазначені в кредитному договорі (т.1 а.с. 24-25). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «x815437h», чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений. Враховуючи викладене,\~суд не\~бере до\~уваги доводи\~відповідачки,\~зазначені у\~відзиві,\~щодо відсутності доказів на підтвердження підписання договору № 00020101602 від 02.10.2020\~р.\~ З детального розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 25.10.2024 р. у [PERSON] рахується заборгованість в сумі 25\~512.78 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 6\~300.00 грн., заборгованості за процентами 3\~496.50 грн., залишку заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (за період з 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р.) 14\~175.00 грн., інфляційне збільшення 1 541.28 грн. ( за період з 01.11.2020 р. по 23.02.2022 р.) (т.1 а.с.42-43). Суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 300.00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позивач, крім заборгованості за основним боргом просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 3\~496.50 грн. та заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами поза межами строку договору за період з 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р. у розмірі 14\~175.00 грн. Договір між сторонами було укладено на строк 30 днів з 02.10.2020 р. по 31.10.2020 р. Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 31.10.2020 р. ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не мало законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором №00020101602 від 02.10.2020\~р.\~ Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] договір був укладений сторонами в електронній формі. Як вбачається з умов пункту 5 підпункту 8 договору, строк дії договору з 02.10.2020 р. по 31.10.2020 р. Відповідно до пункту 5 підпункту 12 кредитного договору №00020101602 від 02.10.2020 р. передбачена процентна ставка в день у разі користування кредитними коштами поза межами строку договору - 2.50 %. Пунктом 5 підпунктом 12 Договору передбачено, що сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом поза межами строку дії Договору вказаного у п.п.8 п.5 Договору, умови щодо нарахування ставки в день п.п.11 п.5 Договору не застосовуються, а застосовується розмір процентної ставки в день визначений у п.п.12 п.5 Договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії Договору (п.п.12) п.5 Договору, маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з умов договору заборгованість по прострочених відсотках в розмірі 14\~175.00 грн. за період з 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р. нараховувалась відповідно до ст. 625 ЦПК України. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати в розмірі 1\~541.28 грн. за період з 01 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 1\~541.28 грн. за період з 01 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року та прострочених відсотків у розмірі 14\~175.00 грн. за період з 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р., суд зазначає таке. За змістом ч. 1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. Згідно п. 6 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 27\~червня 2023\~р.\~№651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Як зазначено в ст.\~625\~ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», дана норма передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином з урахуванням того, що між банком та позичальником було укладено кредитний договір, мета якого споживчі цілі, на вказані правовідносини розповсюджуються норми п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», за яким у разі прострочення споживачем у період дії карантину своїх зобов`язань за споживчим кредитом він звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. З позовної заяви вбачається, що періодом прострочення грошового зобов`язання, за відсотками визначеного кредитором є 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р. та період нарахування інфляційного збільшення 01.11.2020 р. по 23.02.2022 р. - період дії карантину. Отже, в цій частині вимоги про стягнення заборгованості по прострочених відсотках та інфляційних втратам не підлягають задоволенню з вищенаведених мотивів. З огляду на вищевикладене суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню сума боргу в розмірі 9\~796.50 грн., що складається із тіла кредиту в розмірі 6\~300.00 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 3\~496.50 грн. Також відповідачка в доданому до матеріалів справи письмовому клопотанні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності ( т.1 а.с.144-146). Щодо даного клопотання суд зазначає таке. Статтею 256\~ЦК \~України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст.\~257\~ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Законом України\~№ 530-ІХ\~від 17\~березня 2020\~року «Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України,\~спрямованих на\~запобігання виникненню\~і поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві\~положення» ЦК\~України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України продовжено на строк дії карантину. Карантин введено 12 березня 2020 року та відмінено 30 червня 2023 р. Отже, строки позовної давності, перелічені у вищенаведених статтях ЦК України, були продовжені для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Як вбачається із позовної заяви кінцевим терміном погашення кредиту є 31.10.2020 р. (п.п.5.8 п.5 договору). Оскільки з 12.03.2020 р. введено карантин, який відмінено 30.06.2023 р., а з 24.02.2022 р. в Україні введено режим воєнного стану, то відповідно з 01.11.2020 р. і до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності. Позовна заява ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] подана через систему «Електронний суд» 07.11.2024 р. Тому строк в межах з 01.11.2020 р. по 07.11.2024 р. відповідно не зараховується при обчисленні позовної давності. Щодо доводів відповідачки про недійсність кредитного договору, оскільки оригінал договору не долучено позивачем до матерів справи, то суд зазначає таке. Відповідно до вимог законодавства, до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою. Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. У відповідності до ч. 9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У частині 3 ст. 99 КПК України законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Така позиція відповідає судовій практиці. Зокрема, постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі № 554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Таким чином, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Виходячи із вказаного, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надано до суду копію вищезазначеного договору у відповідності до вимог законодавства, яка є належним доказом існування правовідносин між відповідачем та первісним кредитором. Крім того, в клопотанні поданому до суду відповідачка просить суд дослідити оригінал електронних доказів за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України (т.1 а.с.126-129), однак слід наголосити на тому, що вказане клопотання не може братися до уваги судом та не підлягає задоволенню. Адже, відповідачка помилково ототожнює два методи укладання кредитного договору в електронній формі шляхом електронного цифрового підпису та шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. У даному випадку за допомогою сайту https://czo.gov.ua/verify можна перевірити тільки електронний документ на який накладений електронний цифровий підпис. Проте, за допомогою вказаного сайту здійснити перевірку електронного документу підписаного шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором неможливо. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису. Його суть полягає у використанні одноразових повідомлень (паролів, кодів, підтверджень) шляхом телекомунікаційних засобів. Найчастіше використовуються СМС, повідомлення в месенджерах в якості підтвердження волі підписанта. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. У даному випадку примірник кредитного договору № 00020101602 від 02.10.2020 р. містить відомості щодо її підпису шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що в свою чергу відповідачкою належним чином не спростовано. Тобто, відповідачкою вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає таке. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1\~ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3\~ст.1079\~ЦК\~України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України\~\~«Про фінансові\~\~послуги та\~державне\~регулювання\~ринків фінансових\~послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст.\~4\~Закону України «Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при\~умові,\~що відповідачка\~з будь-яких\~підстав не\~отримала вищезазначені\~повідомлення про\~відступлення права\~вимоги, має місце\~той факт,\~за яким\~відповідачка не\~мала жодних\~перешкод для\~реалізації свого\~зобов`язання\~по сплаті\~кредитної заборгованості\~на рахунки\~первісного кредитора,\~які вказані\~в кредитному договорі\~ №\~00020101602\~від 02.10.2020\~р. і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (т.1 а.с.48) підтверджує, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за кредитним договором № 00020101602 від 02.10.2020 р., перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Всупереч умовам кредитного договору № 00020101602 від 02.10.2020 р., відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір № 00020101602 від 02.10.2020 р., за умовами яких відповідачка зобов`язалась прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у виді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. надано договір про надання правової допомоги №20241023-4К від 23.10.2024 р. (т.1 а.с.50-52); розрахунок суми судових витрат (т.1 а.с.53); копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №001477 адвоката Бачинського О.М. (т.1 а.с.54-55); копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1293244 (т.1 а.с.23); акт №1 приймання-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правової допомоги № 20241023-4К від 23.10.2024 р. (т.2 а.с.186); рахунок №1 від 21.05.2025 р. на суму 7\~000.00 грн. (т.2 а.с. 187); копія платіжної інструкції в національній валюті від 22.05.2025 р. №1811 ( т.2 а.с. 188). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не приймав, зазначивши у клопотанні про витребування доказів про розгляд справи без участі представника позивача (т.2 а. с. 152-153), тому заявлена сума у 7000.00 грн. є завищеною. Отже, враховуючи, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною, позов задоволено частково, беручи до уваги клопотання відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу (т.1 а.с. 147-150), суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 850 від 30.10.2024 р. про сплату судового збору загальною сумою 2 422,40 грн. (т.1 а.с.1). Враховуючи те,\~що задоволено\~38.40\~% позовних вимог (9\~796.50 грн. від 25\~512.78 грн. складає 38.40 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 930 грн. 20 коп. (2422.40 грн. х 38,40 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial