Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із цією заявою з тих підстав, що 15 лютого 2023 року між нею та [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Макіївка Донецької області, було укладено шлюб, про що Слов`янським відділом ДРАЦС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції складено актовий запис № 80 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Службовим розслідуванням, проведеним військовою частиною [NUMBER] , встановлено, що наявні достатні підстави припустити загибель молодшого сержанта [PERSON] [INFO] в районі населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом батьківщини. Тіло [PERSON] залишилось на позиціях підрозділу захоплених противником, у зв`язку з чим лікарське свідоцтво про смерть не видавалось. 12 липня 2024 року вона (заявник) отримала повідомлення [INFO] про зникнення безвісти [PERSON] 6 липня 2024 року під час виконання бойового завдання. 15 липня 2024 року вона (заявник) подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти [PERSON] 16 липня 2024 року відомості за цим фактом внесено до ЄРДР за № 12024100070001671. Визнання [PERSON] загиблим необхідно для отримання виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини. [PERSON] просила суд оголосити [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України (паспорт серії [NUMBER] , виданий Кіровським РС у м. Макіївці ГУДМС України в Донецькій області 22 листопада 2013 року), РНОКПП [NUMBER] , військовослужбовця військової частини [NUMBER] , останнє відоме місце реєстрації: [ADDRESS] , загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в Російсько-Українській війні від дня вірогідної смерті [INFO] , визначивши місце смерті селище Нью-Йорк Торецької міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області. У судове засідання заявник не з`явилася, її представник заяву підтримав з підстав, які у ній зазначені, та просив задовольнити. У судовому засіданні представник заінтересованої особи Міністерства оборони України просив залишити заяву без розгляду у зв`язку із існуванням спору про право, оскільки оголошення [PERSON] померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право. Міноборони заперечує проти задоволення вимог заявника, так як не сплив строк для оголошення [PERSON] померлим, який передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України. Міноборони вважає, що вказаний строк має обраховуватися із дня закінчення воєнних дій. У судове засідання представник Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності заявника та представника Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що службовим розслідуванням, проведеним військовою частиною [NUMBER] , встановлено, що наявні достатні підстави припустити загибель молодшого сержанта [PERSON] [INFO] в районі населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом батьківщини. Тіло [PERSON] залишилось на позиціях підрозділу захоплених противником, у зв`язку з чим лікарське свідоцтво про смерть не видавалось. 12 липня 2024 року заявник отримала повідомлення [INFO] про зникнення безвісти [PERSON] 6 липня 2024 року під час виконання бойового завдання. 15 липня 2024 року заявник подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти [PERSON] , а 16 липня 2024 року відомості за цим фактом було внесено до ЄРДР за № 12024100070001671. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не переховується від правоохоронних органів, у акті службового розслідування зазначено, що факт його зникнення не пов`язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 12 серпня 2024 року № 20240812-930, [PERSON] зник на території бойових дій (під час воєнних дій). Станом на 22 травня 2025 року у суду відсутні будь-які відомості про те, що [PERSON] живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо. Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною першою ст. 15 та частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 7 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Указаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою. Водночас, частиною 2 ст. 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У матеріалах службового розслідування за фактом зникнення безвісти [PERSON] вказані обставини, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель останнього під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Ньою-Йорк Бахмутського району Донецької області. Таким чином, суд,

Outcome: approved