Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

30.12.2024 ТОВ "Фінпром Маркет", через систему "Електронний суд", звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 75466695 від 08.06.2021, в\~розмірі 46 796 грн 76 к., а також понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено Договір позики № 75466695,\~у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим індентифікатором згідно Закону України\~"Про електронну комерцію". Згідно пункту 1 Кредитного договору № 75466695 від 08.06.2021, ТОВ\~ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"\~надає у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 19.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів"\~ та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова\~компанія Управління\~Активами" уклали Договір факторингу № 1911 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75466695 від 08.06.2021. 03.04.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Управління Активами" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" уклали Договір факторингу №030423-ФК за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75466695 від 08.06.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до Відповідача за договором позики №75466695 від 08.06.2021, в сумі 47\~243 грн 06 к., з яких: 14\~940 грн 00 к. сума заборгованості за основною сумою боргу; 32\~303 грн 06 к. сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредити в строки, передбачені умовами зазначеного Договору. Загальна сума заборгованості на момент подання позову до суду за договором позики №75466695 від 08.06.2021, з врахуванням сплачених сум, становить 46\~796 грн 76 к., з яких: 14 940 грн 00 к. сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 856 грн 76 к. сума заборгованості за відсотками. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення даного позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03 березня 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 27.03.2025. 27.03.2025 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено до 29.04.2025. 29.04.2025 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено до 27.05.2025. 27.05.2025належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули. Представник позивача Гедзь \~ О.В. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзиву на позов не надавав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 08 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики № 75466695 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 14 940 грн 00 к. строком га 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Дата повернення позики 08.07.2021. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 79КРС2q3 q 0 (а.с. 12). Позикодавець на виконання п.1 Договору позики № 75466695 від 08.06.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема передав [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 14\~940 грн 00 к. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок зазначений [PERSON] у договорі позики, № [NUMBER] , що , підтверджується електронною платіжною інструкцією № 893127f7-b5dc-4e3e-8c54-cea1ec0b1818 (а.с. 8, 27 зворот). Згідно листа № 28/11/24-2 від 28.11.2024, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" повідомляє та підтверджує, що зокрема на банківський рахунок [PERSON] , на підставі платіжної № 893127f7-b5dc-4e3e-8c54-cea1ec0b1818 перераховано кошти на виконання умов Договору позики № 75466695 (а.с. 25 зворот-26). Згідно довідки №КД-000003202/ТНПП від 27.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінекспрес" , підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції Товариство з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 , укладеного між Компанією/ТОВ "Фінансова\~компанія "Фінекспрес" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та завершення наступної платіжної операції, зокрема 08.06.2021, сума 14 940,00 грн. за номером платіжної картки [NUMBER] отримувач [PERSON] , номер платежу 893127f7-b5dc-4e3e-8c54-cea1ec0b1818 (а.с. 27-28). 19.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Управління активами" укладено договір факторингу № 1911, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова\~компанія управління\~активами" набуло право грошової вимоги, зокрема, за договором позики №75466695 від 08.06.2021 (а.с. 28 зворот -38). На підставі акту прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №1911 від 19.11.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.1 договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 35-38). З відомостей витягу з Реєстру заборгованості до Договору факторингу № 1911 від 19.11.2021 вбачається, що до ТОВ "Фінансова компанія управління активами" перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 75466695 від 08.06.2021 загальна сума заборгованості якого становить 47\~243 грн 06 к. (36 зворот-37). 03 квітня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" уклали Договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі, за договором позики № 75466695 від 08.06.2021 (а.с. 39-48). На підставі акту прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.1 договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 46-48). Відповідно до Реєстру заборгованості до Договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром\~Маркет"\~набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 75466695 від 08.06.2021 загальна сума заборгованості якого становить 47\~243 грн 06 к., з яких 14 940 грн 00 к. сума заборгованості за тілом, 32\~303 грн 06 к. сума заборгованості по процентам за користування (а.с. 47-48). На підтвердження суми заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за Договором позики № 754666 від 08.06.2021 за період з 08.06.2021 по 21.12.2024, відповідно до якого загальна сума заборгованості [PERSON] , становить 46 796 грн. 76 к. (а.с. 5-7). Матеріали справи свідчать про те, що Договір позики № 754666 від 08.06.2021 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що договір позики на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказані договори підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені відповідачем до суду не надано, відомостей що правомірність укладених договорів оскаржувалася також суду не надано. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 Цивільного кодексу України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 Цивільного кодексу України). Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги, до відповідача за вищевказаними кредитними договорам, від первісного кредитора до позивача на підставі укладнених договорів факторингу Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, у передбачений в договором строк, кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із сум кредиту за договорами. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. У постановах великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач не скористався. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Щодо заборгованості за кредитним договором № 754666 від 08.06.2021 Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 14 940,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 08.07.2021. За користуванням кредитом клієнт сплачує Товариству 1,99% (процентів) в день. Згідно умов п. 2.2. Договору позики №754666 від 08.06.2021, строк договору - 30 днів, дата надання позики 08.06.2021, дата повернення позики (останній день) 08.07.2021. Крім того, як вбачається з додатку № 1 до Договору позики № 754666 від 08.06.2021, сума кредиту склала 14 940,00 грн., дата видачі кредиту 08.06.2021 дата платежу 08.07.2021, сума до сплати процентів 4 013,63 грн., загальна вартість кредиту 18953,00 грн. Таким чином, строк кредитування сплив 09.07.2021. Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил\~надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Згідно із положеннями статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У той же час, в порядку частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, тощо. Таким чином позивач не довів, що відповідач ініціював продовження строку користування позикою чи зміну дати погашення позики, або що сторони домовлялися про продовження строку позики понад передбачений п. 2.2 Договору, тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені висновки відповідають позиції що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений договором, чи законом, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування процентів за договором тільки у межах строку його дії - по 08 липня 2021 року, що становить 4 013 грн 63 к. Водночас згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, проценти нараховувалися поза межами строку кредитування до 21.12.2024, тобто поза межами строку договору позики. З розрахунку заборгованості за Договором позики №75466695 від 08.06.2021 вбачається що відповідачем було здійснено платежі на погашення заборгованості по відсотках трьома платежами у розмірі 1\~739 грн 27 к., 1\~189 грн 24 к. та 891 грн 93 к. грн та 20 грн, тобто в загальному розмірі 3 820 грн 44 к. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за Договором позики №75466695 від 08.06.2021, з врахуванням сплачених коштів на погашення заборгованості у розмірі 193 грн 19 к.. (4013,63 3820,44) враховуючи правову позицію висловлену у постановах Верховного Суду зазначених вище. В іншій частині позовні вимоги щодо заборгованості за відсотками за наведеним Кредитним договором є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення позовних вимог в частині нарахування відсотків за кредитними угодами. Отже, загальна заборгованість за вищенаведеним договором становить 15 133 грн 19 к. та підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет". Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати ТОВ "Фінпром Маркет" складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 2 422 грн 40 к. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. З матеріалів\~справи вбачається,\~що на\~підтвердження понесених\~позивачем витрат\~по оплаті\~правової допомоги\~надано копію\~договору №\~01-11/24\~про надання\~правничої допомоги\~від 01\~листопада 2024\~року,\~акт приймання-передачі\~справ на\~надання правничої\~допомоги та\~витяг з\~акту №\~5-П\~приймання-передачі\~наданої правничої\~допомоги від\~10.12.2024,\~а також\~платіжна інструкція\~кредитового переказу\~коштів №\~579930933.1\~від 18\~грудня 2024\~року,\~відповідно до\~яких сума\~наданих адвокатом\~ Ткаченко\~Юлею Олегівноюпослуг складає 3 500 грн. (а.с. 49 зворот 56) Також позивачем надано копію Ордеру на надання правничої допомоги адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" серії АХ № 1149961, копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого Ткаченко Юлії Олегівні на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 033.04.2018 № 6 (а.с. 56 зворот - 57) Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджений факт надання послуг на правничу допомогу на суму 6 000 грн.. Відповідно до\~положень частини\~1\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, у відповідності до положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 32,34 % від розміру задоволених судом позовних вимог, отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 783 грн 40 к, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 131 грн 90 к.

Outcome: partial