Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

17 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення фактів та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки/частки паю в порядку спадкування. Зазначила, що [INFO] у віці 88 років померла її мати - [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Ще до того, [INFO] , у віці 67 років померла рідна сестра матері і її рідна тітка по лінії матері - [PERSON] . Після смерті її матері [PERSON] та її рідної сестри і рідної тітки позивачки по лінії матері - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їм майно, яке складається, в тому числі із земельної ділянки (паю) матері позивачки кадастровий номер 0525384400:01:002:0047 площею 2,7135 га та із права на земельну ділянку/частку (пай) № 699 площею 3,31 в умовних кадастрових гектарах тітки [PERSON] на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району (нині - Шаргородської міської ради Жмеринського району) Вінницької області. Позивачка вказує, що являється єдиним спадкоємцем по закону зазначеного та всього іншого спадкового майна матері [PERSON] та її/матері сестри і її рідної тітки по лінії матері, [PERSON] . Сестра позивачки - [PERSON] , [INFO] спадщини їхньої матері та її спадкових прав не прийняла і на їх не претендує про що написала відповідну заяву нотаріусу, підпис під якою нотаріально посвідчено і зберігається в спадковій справі матери. Інших спадкоємців спадщин матері [PERSON] та її рідної сестри і її тітки [PERSON] немає. Спадщину матері позивачка прийняла і вже оформила свої спадкові права, в тому числі, на матері земельну ділянку (пай) кадастровий номер 0525384400:01:002:0047 площею 2,7135 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на земельну ділянку /частку (пай) № 699 площею 2.55 гектара її тітки [PERSON] виявлено те, що за життя вона розпочала оформлення на себе земельний пай, однак через смерть у 1998 році - процес оформлення права власності на земельний пай/ділянку не закінчено і її земельній ділянці № [NUMBER] , яка мала площу у 3,31 в умовних кадастрових гектара та має площу у 2,55 в фізичних гектарах не присвоєно кадастровий номер та не зареєстровано в реєстрі через не завершення процесу приватизації, що обмежує оформлення спадкових прав. Також вказує, що в оформленні своїх спадкових прав по закону на спадкові права матері в порядку спадкування по закону на спадкове майно її рідної тітки по лінії матері і материної рідної сестри [PERSON] , яке складається із земельної ділянки № [NUMBER] , яка мала площу у 3,31 в умовних кадастрових гектара та має площу у 2,55 в фізичних гектарах і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Копистиринської сільської ради Шаргородського (нині - Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області) у нотаріальній конторі позивачці відмовили, посилаючись на те, що її мати, [PERSON] , у свій час (за життя), пропустила строк прийняття спадщини своєї рідної сестри [PERSON] , оскільки мати не була зареєстрована (прописана) разом із своєю рідною сестрою на день її смерті і протягом шести місяців після її смерті мати не написала відповідної заяви нотаріусу про прийняття нею спадщини сестри. Тому, нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області винесено постанову від 12 лютого 2022 року № 71/02-32 про відмову у вчиненні нотаріальних дій по оформленню позивачкою спадщини тітки через те, що відсутні підтвердження прийняття її матір`ю [PERSON] спадщини померлої своєї сестри [PERSON] .. Також, ще задовго до смерті і на час смерті [INFO] [PERSON] її мати, фактично, постійно проживала зі своєю сестрою [PERSON] у її будинку [ADDRESS] , оскільки [PERSON] хворіла і потребувала постійної сторонньої допомоги, яку мати їй надавала. Мати і сестру похоронила та розпорядилась її речами, в тому числі користувалась предметами домашнього вжитку, здійснювача догляд за житловим будинком та обробляла присадибну земельну ділянку, тобто, вступила в управління та володіння спадковим майном своєї рідної сестри, що в силу вимог, діючої на той час, статті 549 ЦК УРСР, яка визначає, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, позивачці необхідно встановити в судовому порядку факт прийняття її матір`ю, [PERSON] , спадщини своєї рідної сестри [PERSON] , на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після смерті останньої для оформлення мною своїх спадкових прав на її земельну ділянку № [NUMBER] , яка мала площу у 3,31 в умовних кадастрових гектара та має площу у 2,55 в фізичних гектарах і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області. Факт прийняття її матір`ю спадщини своєї сестри підтверджується постійним проживання її матері із спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття її спадщини та похованням спадкодавця і розпорядження спадкодавця майном/речами, тобто, вступом в управління та володіння спадковим майном сестри. З приводу спадкового майна тітки, яким є земельна ділянка (пай) № [NUMBER] , яка мала площу у 3,31 в умовних кадастрових гектара та має площу у 2,55 в фізичних гектарах і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області, вказує, що земельний сертифікат № ВН 0525802 на даний час вважається втраченим. На даний час наявна Технічна документація по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Лан» в межах Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (документація 2002 року) формувалась в зазначений (2002) та попередні роки, то їх документація з приводу інформації в ній щодо пайовика [PERSON] по сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0?25802, мала б, щонайменше, містити її дані як « [PERSON] ( [PERSON] )», оскільки саме так (як [PERSON] ) вона була зазначена перед та під час майнового розпаювання, яке мало місце в СТОВ «Лан» с. Копистирин. що мало місце до земельного розпаювання в даному господарстві. Вже на базі інформації тієї ж Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Лан» в межах Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (документація 2002 року), з невідомих підстав, в списку померлих, на яких мають оформити спадщину спадкоємці на право отримання Державних актів на право приватної власності на зем. частку/пай/ по СТОВ «ЛАН» с. Копистирин на території Копистиринської С/Ради Шаргородського району Вінницької області, а саме на сторінці/аркуші 65, порядковий номер 5 зазначена не [PERSON] , а [PERSON] , на яку виписано сертифікат за № ВН 0525802. Аналогічна невідповідність допущена в тій же документації при формуванні акту розподілу земельних часток (паїв)/сторінка 117, порядковий номер 681/ та в додатку до розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації від 27 листопада 2002 року № 299, яким є список громадян, яким видаються державні акти на право приватної власності на землю по СТОВ «Лан» (колишнє КСП ім. Шевченка) с. Копистирин сторінки 151, 153, 155, номер земельної ділянки на плані 699/. В подальшому дане повторилось і в книзі 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян Копистиринської сільської ради (земельної ділянки на плані/він же порядковий номер - 699). Таким чином, при формуванні Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Лан» в межах Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (документація 2002 року) помилково було змінено написання « [PERSON] »/вона ж - [PERSON] / на « [PERSON] ». Разом з тим, в сукупності, відповідно до листа Комунальної установи «Трудовий архів Шаргородської міської ради» від 12 серпня 2024 року № 01-14-50 та листа Копистиринського старостинського округу Шаргородської міської ради від 23 вересня 2024 року № 622, громадянка [PERSON] , вона ж [PERSON] , вона ж [PERSON] . фактично, є громадянкою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як одна і таж особа, яка проживала в с. Копистирин Шаргородського (нині-Жмеринського) району Вінницької області. Зазначене свідчить про те, що сертифікат серії ВН № 0525802, який по книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються Шаргородською райдержадміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, товариству) Копистиринської сільськох Ради народних депутатів, який зареєстрований 24 квітня 1997 року за порядковим номером 53 на прізвище [PERSON] , яка проживала в с. Копистирин, фактично, належав [PERSON] . Також вказує, що невиключно, що тітку було записано за прізвищем « [PERSON] » саме через те, що тітка проживала з [PERSON] , який помер [INFO] і обоє вони працювали в колгоспі Шевченка с. Копистирин. Так як спадкодавець [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), дане право нею було належним чином (за законом) розпочато оформленням, але це право на даний час залишається не успадкованим, позивачкою як єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину належним чином своєї матері і займається успадкуванням материних спадкових прав та займається їх оформленням, а тому вважає, що до неї, як єдиного спадкоємця матері і її спадкових прав за законом, переходить право на прийняття і оформлення спадщини в повному об`ємі, зокрема і на земельну частку (пай), яка належала рідній сестрі матері і її тітці за її життя згідно сертифікату серії ВН №0525802 від 24 квітня 1997 року. Вказує, що ні її мати, ні її сестра і її тітка заповітів не лишили, тож спадкові права позивачки набуваються не по заповіту (там), а по закону. Таким чином, позивачка просить: встановити юридичний факт, що її мати [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично прийняла спадщину своєї рідної сестри і її тітки по лінії матері, [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння її спадковим майном; встановити юридичний факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0525802, який зареєстрований 24 квітня 1997 року за порядковим номером 53 про право на земельну ділянку (пай) площею 3,31 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий на ім`я « [PERSON] » належав [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) № 699 площею 3,31 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії ВН № 0525802, який зареєстрований 24 квітня 1997 року за порядковим номером 53 та визнати позивачки право на завершення приватизації даної земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Копистирин на території Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області, з правом отримання документа про право власності на дану земельну ділянку на своє ім`я, в порядку спадкування за законом після смерті материної рідної сестри і її тітки по лінії матері [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.62). Ухвалою суду від 18 березня 2025 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] (а.с.101). Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.110). В судове засідання позивачка та представник позивача не з`явилися. 15 травня 2025 року від представника позивача - адвоката Костриці В.С. до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути у відсутність позивача та її представника. На позові наполягає, з підстав зазначених в позові та зазначені в письмових поясненнях свідків, що подані ними до суду по справі (а.с.117). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 19 лютого 2025 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника Шаргородської міської ради, проти задоволення позову, в тому числі в підготовчому засіданні, не заперечує (а.с.67). Третя особа в підготовче засідання не з`явилася. 28 березня 2025 року до суду надійшла заява, в якій вона вказує, що спадщини їхньої матері та її спадкових прав не прийняла і на них не претендувала і не претендує, про що написала відповідну заяву нотаріусу по спадковій справі їхньої матері, підпис під якою нотаріально посвідчено і зберігається в спадковій справі їхньої матері Дійсно інших спадкоємців спадщини їхньої матері [PERSON] та її рідної сестри і рідної тітки по лінії матері [PERSON] немає. Не заперечує проти задоволення позову сестри в повному обсязі з підстав, зазначених сестрою в позові, що підтвердженні відповідними додатками та витребуваними судом документами, як доказами. У зв`язку з віддаленим її місцем проживання та військовим станом в країні, просить справу розглянути в підготовчому судовому засіданні та в судовому засідання у її відсутність. Не заперечує щодо розгляду справи вже в підготовчому судовому засіданні (а.с.105-106). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із такого. [INFO] в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про смерть (а.с.15-17). [PERSON] , як спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] , прийняла спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 2,7135 гектарів, розташованої на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18-19). 25 грудня 1948 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №24. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.20-21). Згідно з копією архівної довідки №07-1266/7 від 12 травня 2021 року, виданої Державним архівом Вінницької області та копії запису про народження, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №58 від 13 липня 1925 року по с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області за 1925 рік (а.с.22-23). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00031047630 від 03 червня 2021 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області. Батьком записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.24). [INFO] в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.25). [PERSON] , 1931 року народження проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] по день смерті [INFO] , актовий запис №9 від 18 квітня 1998 року, що підтверджується копією довідки №179 від 06 липня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області (а.с.26). Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Масилюк Р.М. від 12 лютого 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, з підстави пропуску [PERSON] строку для подання заяви про прийняття спадщини, щодо померлої [PERSON] (а.с.27). Відповідно до витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкові договори відсутні, заповітів остання не залишала (а.с.28-29). При цьому, станом на 01 січня 2013 року на ім`я [PERSON] сертифікати на право на земельну частку (пай) на території Шаргородського району Вінницької області не видавалися, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №23 вересня 2021 року (а.с.30). Згідно з копією листа Копистиринського старостинського округу Шаргородської міської ради №622 від 23 вересня 2024 року, громадянка [PERSON] , вона ж [PERSON] , вона ж [PERSON] , фактично, є громадянкою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . як одна і таж особа, яка проживала в с. Копистирин Шаргородського (нині-Жмеринського) району Вінницької області (а.с.31). Відповідно до копії виписки №1478/14-24 від 08 листопада 2024 року, виданої відділом №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, сертифікат серії ВН №0525802 зареєстровано 24 квітня 1997 року за порядковим номером 53 на прізвище [PERSON] , яка проживала в с. Копистирин Жмеринського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) становить 3,31 в умовних кадастрових га. Сертифікат видано на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації за №49 від 12 березня 2000 року (а.с.33). Згідно з копією витягу з Книги реєстрації свідоцтв про право власності на майновий пай СТОВ «Лан» с. Копистирин, майновий сертифікат BI XXVI № 003815 видавався [PERSON] (а.с.34-37). Відповідно до копії листа КП «Трудовий архів Шаргородської міської ради» від 12 серпня 2024 року № 01-14-50 з додатком вбачається, що за даними книги облік трудового стажу членів КСГП ім. Шевченка с. Копистирин. зазначена як [PERSON] , 1930 року народження, з трудовим стажем з 1947 року по 1985 рік і інших осіб, які б мали прізвище « [PERSON] та/або [PERSON] та/або [PERSON] » не зазначено (а.с.38-40) Згідно з витягом з Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «Лан» в межах Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (Книга 2) вбачається, що в списку померлих, які мають оформити спадщину спадкоємці на право отримання Державних актів на право приватної власності на зем. частку/пай/по СТОВ «ЛАН» с. Копистирин на території Копистиринської С/Ради Шаргородського району Вінницької області, а саме на сторінці/аркуші 65, порядковий номер 5, зазначена [PERSON] , на яку виписано сертифікат за № ВН 0525802 (а.с.41-44). В копіях документації при формуванні акту розподілу земельних часток (паїв), зокрема на сторінці 117, порядковий номер 681 та в додатку до розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації від 27 листопада 2002 року № 299, яким є список громадян, яким видаються державні акти на право приватної власності на землю по СТОВ «Лан» (колишнє КСП ім. Шевченка) с. Копистирин та сторінки 151, 153, 155, номер земельної ділянки на плані 699, зазначена [PERSON] , сертифікат № ВН 0525802 (а.с.44-48). Відповідно до копії книги 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян Копистиринської сільської ради, за порядковим номером - 699 вказана [PERSON] (а.с.49-52). Згідно з копією архівної довідки №43 від 06 лютого 2015 року, в с. Копистирин Шаргороджського району Вінницької області з 1944 року відновив свою діяльність колгосп ім. Шевченка, який у 1993 році реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Шевченка, а у 2000 році реорганізоване в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лан», яке у 2008 році ліквідовано у зв`язку з визнанням банкрутом (а.с.53). Відповідно до витягів з особових рахунків, відповідної 155 погосподарської книги Копистиринської сільської Ради народних депутатів за 1986 - 1990 роки та № 142 погосподарської книги Копистиринської сільської Ради народних депутатів за 1991 - 1995 роки, тітка позивачки по лінії матері [PERSON] в той час проживала з [PERSON] (помер [INFO] ) і обоє працювали в колгоспі Шевченка (а.с.54-57). Згідно з копією спадкової справи №457/15, заведеної та закінченої 21 липня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою, до майна померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON] та їй 21 липня 2015 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 2,7135 гектарів, розташованої на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.70-97). З дослідженого державного акту на право колективної власності на землю виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Копистирин, вбачається, що Копистиринською сільською Радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області передано у колективну власність 2211.0 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Копистиринської сільської Ради народних депутатів від 14 жовтня 1995 року №6. З дослідженої технічної документації по паюванню земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області вбачається, що на аркуші 57, за №99 уточнення до списку членів КСП ім. Шевченка, які мають право на земельну частку (пай) вказана [PERSON] . При цьому, свідок [PERSON] 15 травня 2025 року подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що знала [PERSON] , оскільки проживає в с. Копистирин з дня народження - 1961 року по даний час. По суті і знає [PERSON] , а також її маму [PERSON] , оскільки в період з 1988 року по 2002 рік працювала головою сільської ради с. Копистирин, терміном 14 років. При розпаюванні в списки на паї була введена громадянка «Пустовіт» замість [PERSON] . Вказує, що на той час [PERSON] і [PERSON] - однак і таж особа. Її сестра [PERSON] певний період проживала в домі [PERSON] та після смерті розпорядилась та фактично вступила в спадщину своєї сестри [PERSON] (а.с.118). Також, 15 травня 2025 року від свідка [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона вказала, що [PERSON] , [PERSON] , оскільки це одна і та сама особа. Свідок проживала по сусідству від народження і знала [PERSON] , а також її маму [PERSON] , оскільки в період з 1970 року вони проживали по [ADDRESS] по сусідству та свідок бачила всі ці роки як вони разом з мамою доглядали за хворою сестрою і тіткою. Вказує, що на той час [PERSON] і [PERSON] одна і та сама особа. Під час догляду проживала весь час з своєю сестрою [PERSON] по день смерті. Поховання проводила [PERSON] (а.с.120). Згідно з пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української PCP 1963 року. Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала зі своєю сестрою [PERSON] , здійснювала за нею догляд, оскільки остання хворіла, похоронила та розпорядилась її речами, а тому на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на 15 квітня 1998 року та в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР, [PERSON] визнається такою, що прийняла спадщину після [PERSON] .. При цьому, із досліджених доказів вбачається, що [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну частку (пай) площею 3,31 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки не завершила процедуру її приватизації та не отримала правовстановлюючих документів, проте право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючого документу на цю частку (пай) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яку прийняла та частково оформила позивачка [PERSON] , визнання за якою права на завершення приватизації земельної частки (паю), не порушує права та інтереси інших осіб. Оцінюючи вище викладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0525802, який зареєстрований 24 квітня 1997 року за порядковим номером 53 про право на земельну ділянку (пай) площею 3,31 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий на ім`я « [PERSON] » належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року, право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Відповідно до ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно з ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Частина 1 ст. 81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до вимог діючого законодавства свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів та відомостей (ст. 42,68 Закону України "Про нотаріат", п 4.12 пункту 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого 22.02.2012 року наказом Міністерства юстиції України за N 296/5) Згідно з п.п. 4.14 п. 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4. 18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 49 Закону України "Про нотаріат", який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Позивачкою доведено належними та допустимими доказами викладенні у позовній заяві обставини, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачкою, передбачений законом. Тому,

Outcome: approved