Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок літ.\~«Б-1» з\~верандою літ.\~ „\~б,\~прибудовою \~літ.\~«Б1-1»\~ житловою\~площею 16,60\~кв.м.,\~загальною площею\~56,60\~кв.м.\~та надвірні\~будівлі:\~погріб \~літ.\~«Д»,\~гараж літ.\~«Б»,\~альтанка літ.\~«Е»,\~навіс літ.\~«Ж»,\~навіс літ.\~«З»,\~літній душ\~літ.\~«И»,\~вбиральня літ.\~« К»,\~огорожа 1-2 , вигрібна яма № 3,що розташовані по [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовної заяви\~представник позивача,\~адвокат Мироненко\~С.М.\~зазначає,\~що[PERSON] з 2007 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Заселився у вищевказаний будинок з дозволу голови Вільшанської селищної ради \~ \~ \~ \~ Дергачівського району Харківської області [PERSON] , у зв`язку з тим, що даний будинок пустував та власники, які не були відомі позивачу, померли задовго до вселення. Спадкоємців на вищевказане майно також не було. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Факт того, що [PERSON] постійно з 2007 року проживає за вищевказаною адресою, опікується житловим будинком та присадибною ділянкою, підтверджується довідкою Вільшанського селищного голови , показами свідків, численними квитанціями. Згідно довідки № 30 від 24.01.2025 року, виданої Комунальним підприємством « Центр нерухомості № 1» на замовлення позивача у справі, після обстеження на місці, проведеного 20.01.2025 та проведення комплексу робіт, встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ. «Б-1» з верандою та прибудовою літ. «Б1-1» є 1978 року забудови, має загальну площу 56,6 кв.м. , житлову площу 16,6 кв.м., також розташовані гараж літ. «Б» 1980 року забудови, погріб літ. «Д» 1978 року забудови, альтанка літ. «Е» 2012 року забудови, навіс літ. «Ж», навіс літ. «З» 2012 року забудови, літній душ літ. «И» 2016 року забудови, вбиральня літ. «К» 2016 року забудови, огорожі №1,2 2009 року забудови, погріб літ. «Д» -1978 року забудови, вигрібна яма № 3 -2015 року забудови. Самочинне будівництво за даною адресою- відсутнє. Згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП « Центр нерухомості №1» власником значиться [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради депутатів трудящих Дергачівського району Харківської області від 23.09.1968 року р.№ 101 на праві приватної власності в цілому. Обтяження /обмеження щодо об`єкту- відсутні. Житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 16.8 кв.м. побудований в 1920 році- знесений. 24.01.2025 КП «Центр нерухомості №1» за замовленням позивача виготовило на належний [PERSON] житловий будинок технічний паспорт. Після спілкування зі старожилами селища встановили, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, згідно ст. 182.ЦК України. « Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. \~ \~ \~ \~На протязі тривалого часу [PERSON] відкрито, безперервно, добросовісно володіє та користується житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , проживає там разом зі своєю сім`єю. Ним неодноразово проводилися капітальні та поточні ремонти житлового приміщення. За вказаною адресою відкрито рахунок № [NUMBER] в ДАЕК «Харківобленерго», за яким провадилась оплата послуг за електропостачання, про що надані квитанції за період з 2010 року. Також укладено договір на комунальні послуги з КП «Вільшанське ЖКХ» ЖЕК, що надають копії квитанцій про сплату отриманих послуг [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак, відсутність правовстановлюючого документу на будинок, перешкоджає [PERSON] провести газ до будинку, прописатися в ньому та нарешті отримувати субсидію Протягом всього часу проживання [PERSON] у вищевказаному будинку, на нього ніхто не претендував. \~ \~ \~ \~Враховуючи,\~що догляд\~за вищевказаним\~нерухомим майном\~протягом тривалого\~часу по\~ [ADDRESS] ,\~виконувалося [PERSON] \~за власні\~кошти і\~з власних\~будівельних матеріалів,\~просять суд\~визнати за\~ним право\~власності на\~вищевказане житлове\~приміщення -,\~що розташоване\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~вважають,\~що [PERSON] набув\~право власності\~ на\~житлове \~приміщення, але оскільки таке право підлягає державній реєстрації на підставі правовстановлюючого документу, яким є рішення суду, вимушений звернутись до суду з позовом про визнання права. Позовна заява [PERSON] надійшла до суду 12.02.2025 року. 19.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. 19.03.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представником позивача надано до суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та постановлення у справі заочного рішення, що суд вважає за можливе Представник Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області відповідач у справі, в судове засідання не з`явився, надавав до суду заяву, в якій просив справу, призначену на 19.03.2025 розглядати у відсутність представника селищної ради за наявними в матеріалах справи доказами. Відзив на позовну заяву не надавав. В судові засідання 19.03.2025, 03.04.2025, 15.05.2025, 19.05.20225 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через електронний кабінет, про поважні причини неявки в суд не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Суд вважає не поважними причини неявки представника відповідача вважає за можливе розглядати справу по суті в його відсутність. \~ \~ \~ \~З письмової згоди позивача та представника позивача , суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України За правилами п.1 ч.3\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, [PERSON] з 2007 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Заселився у вищевказаний будинок з дозволу голови Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] , у зв`язку з тим, що даний будинок пустував та власники, які не були відомі позивачу, померли задовго до вселення. Спадкоємців на вищевказане майно також не було. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Факт того, що [PERSON] постійно з 2007 року проживає за вищевказаною адресою, опікується житловим будинком та присадибною ділянкою, підтверджується довідкою Вільшанського селищного голови , показами свідків, численними квитанціями. Згідно довідки № 30 від 24.01.2025 року, виданої Комунальним підприємством « Центр нерухомості № 1» на замовлення позивача у справі, після обстеження на місці, проведеного 20.01.2025 та проведення комплексу робіт, встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ. «Б-1» з верандою та прибудовою літ. «Б1-1» є 1978 року забудови, має загальну площу 56,6 кв.м. , житлову площу 16,6 кв.м., також розташовані гараж літ. «Б» 1980 року забудови, погріб літ. «Д» 1978 року забудови, альтанка літ. «Е» 2012 року забудови, навіс літ. «Ж», навіс літ. «З» 2012 року забудови, літній душ літ. «И» 2016 року забудови, вбиральня літ. «К» 2016 року забудови, огорожі №1,2 2009 року забудови, погріб літ. «Д» -1978 року забудови, вигрібна яма № 3 -2015 року забудови. Самочинне будівництво за даною адресою- відсутнє. Згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП « Центр нерухомості №1» власником значиться [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради депутатів трудящих Дергачівського району Харківської області від 23.09.1968 року р.№ 101 на праві приватної власності в цілому. Обтяження /обмеження щодо об`єкту- відсутні. Житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 16.8 кв.м. побудований в 1920 році- знесений. 24.01.2025 КП «Центр нерухомості №1» за замовленням позивача виготовило на належний [PERSON] житловий будинок технічний паспорт. Після спілкування зі старожилами селища встановили, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , спадкоємців не мала. \~ \~ \~ \~На протязі тривалого часу [PERSON] відкрито, безперервно, добросовісно володіє та користується житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , проживає там разом зі своєю сім`єю. Ним неодноразово проводилися капітальні та поточні ремонти житлового приміщення. За вказаною адресою відкрито рахунок № [NUMBER] в ДАЕК «Харківобленерго», за яким провадилась оплата послуг за електропостачання, про що надані квитанції за період з 2010 року. Також укладено договір на комунальні послуги з КП «Вільшанське ЖКХ» ЖЕК, що надають копії квитанцій про сплату отриманих послуг [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відсутність правовстановлюючого документу на будинок, перешкоджає [PERSON] провести газ до будинку, прописатися в ньому та нарешті отримувати субсидію. Протягом всього часу проживання [PERSON] у вищевказаному будинку, на нього ніхто не претендував. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що догляд за вищевказаним нерухомим майном протягом тривалого часу по [ADDRESS] , виконувалося [PERSON] за власні кошти і з власних будівельних матеріалів, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на вищевказане житлове приміщення -, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , так як [PERSON] набув право власності на житлове приміщення. Згідно із ст. 181 ЦК до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правовласності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності невстановлена судом. Згідно із\~ст.\~344\~ЦК України:\~«Особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~ років\~ або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~ набуває\~право власності\~на це\~майно (набувальна\~давність),якщо\~ інше\~ не\~встановлено цим\~Кодексом.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Верховний Суд в Постанові від 27 липня 2022 року справа № 642/2541/19, провадження № 61-15883св21 зазначив, що : «Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб,відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується нена попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, асаме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужиммайном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеженняабо заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністювиникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні державита інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набутивиключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно достатті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент йогозаволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатнімидля отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не можебути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнаннядоговору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може йогозадавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальноюдавністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховуваннявід третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своєволодіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття прававласності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давностів разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другийчастини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, єправонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якогоцим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи.Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. Прицьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішеннямсуду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давністьпоширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (набрав чинності 01січня 2044 року). У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним євстановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуттяправа власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. В Постанові зазначено : «Також апеляційний суд вважав, що для набуття позивачкою права власності за набувальною давністю відсутня така обов`язкова умова як добросовісність, оскільки смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після її смерті, не давали [PERSON] підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. Із зазначеними висновками колегія суддів Верховного Суду не погоджується… Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що титульні власники житлового будинку фактично та юридично відсутні. Наведеними обставинами спростовується висновок апеляційного суду про відсутність підстав вважати володіння спірним майном добросовісним в розумінні статті 344 ЦК України. Безтитульне володіння спірним нерухомим підтверджується фактичним володінням частиною будинку та відсутністю у них як володільців цього нерухомого майна певного юридичного титулу щодо нього. Відкритість та безперервність як обов`язкові необхідні умови набуття позивачкою майна за набувальною давністю також підтверджені установленими судами обставинами справи: показаннями свідків, наданими суду квитанціями за сплату комунальних послуг, електроенергію та радіо, про страхування майна заадресою спірного будинку. Враховуючи показання свідків та надані суду квитанції за сплату комунальних послуг, електроенергію та радіо, про страхування майна заадресою житлового будинку [ADDRESS] , проживали безперервно за вказаною адресою більше ніж 10 років на дату звернення до суду з цим позовом. Обмежень щодо об`єкта володіння, який має бути законним, матеріали справи не містять. Також судами установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] до державної нотаріальної контори у шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або провідмову в прийнятті спадщини ніхто не звертався. Зазначене у сукупності свідчить про те, що дотримано умови набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно зі статтею 344 ЦК України: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, на підтвердження чого позивачкою надані належні та допустимі докази, прийняті судами. З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги про помилковість висновків суду апеляційної інстанції та обґрунтованість позову. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved