Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені, 3-х відсотків річних по простроченій сумі заборгованості та відсотків за користування взятими в борг коштами та просив стягнути з відповідача пеню за прострочку повернення суми боргу у розмірі 302703,02 грн., 3 процента річних від простроченої суми 308 доларів США та проценти за користування коштами у розмірі 3082 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він 30.10.2013 року уклав договір позики з [PERSON] згідно якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 30.10.2014 року. Згідно п.4 договору позики: у разі прострочки повернення суми боргу позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю неустойку у вигляді пені, в розмірі 0,4 % від суми неповернутого боргу, за кожен день прострочення повернення, до повного повернення боргу. Згідно п.5 договору позики: платежі по поверненню боргу повинні бути здійснені позичальником у доларах США та в євро або у гривнях на вибір позикодавця за курсом валют встановлених Національним банком України. Пунктом 3 договору позики встановлений розмір процентів за користування грошовими коштами, також згідно пункту 4 договору позики відповідач за несвоєчасне повернення суми боргу має виплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 0,4 % за кожен день прострочки. У зв`язку з тим, що відповідач не повертав йому кошти, в 2015 році він звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом про стягнення з [PERSON] боргу, пені, 3-х проценті річних та процентів за користування коштами. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року сторони уклали між собою мирову угоду, яка була затверджена судом. За вказаної мировою угодою відповідач визнав заборгованість, проти на даний час мирова угода відповідачем не була виконана. У зв`язку з чим він звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13.12.2021 року суддею Павловською Г.В. справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2025 року [PERSON] закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області Павловською Г.В. від 29.04.2025 року відмовлено представнику позивача [PERSON] адвокату Кресюну В.А. в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Кресюн В.А. не з`явились, представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначені судові засідання не з`явився. хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, судова повістка повернуиась на адресу суду із довідкою «Укрпошти» та відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач повідомлявся шляхом надсилання СМС-повідомлення, про що свідчать довідки про доставку СМС. Згідно з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 30.10.2013 року позивач [PERSON] уклав договір позики з відповідачем [PERSON] згідно якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 30.10.2014 року. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року сторони уклали між собою мирову угоду, яка була затверджена судом. За умовами цієї мирової угоди відповідач [PERSON] в повній мірі погоджується з позовними вимогами позивача [PERSON] і визнає його заборгованість перед позивачем по договорам позики від 30.10.2013 року на день укладання мирової угоди складає 15450 доларів США. Сторони домовились, що відповідач [PERSON] до 30.04.2017 року передає позивачу [PERSON] 5500,00 доларів США. Позивач [PERSON] , після одержання 5500,00 доларів США, в рахунок погашення позовних вимог відмовляється від своїх позовних вимог по цій цивільній справі та визнає борг, визнаний відповідачам в п.1 мирової угоди, виконаний у повному обсязі. В разі не виконання відповідачем [PERSON] домовленості про передачу позивачу [PERSON] 5500,00 доларів США, останній зобов`язується повністю сплатити позивачу [PERSON] , визнаний ним у п.1 цієї мирової угоди борг, згідно ухвали суду про звернення мирової угоди до примусового виконання. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2018 року звернуто мирову угоду від 09.12.2015 року укладену між сторонами по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, пені, 3-х відсотків по простроченій сумі, процентів за користування взятими у борг коштами до її примусового виконання. Видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошового боргу у розмірі 15450 доларів США. Згідно відповіді в.о. начальника Подільського ВДВС у Подільському районі Одеської області ПМУМЮ (м.Одеса) Олексія Дорогова №22547/21.19-31/4 від 15.05.2025 року, повідомлено, що в рамках виконавчого провадження ВП №57860826 по примусовому виконанню виконавчого листа№ 505/4667/15-ц, виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області 29.11.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 15450 доларів США, стягнуто і перераховано на користь стягувача грошові кошти у розмірі 10\~994 грн. 77 коп. станом на 15.05.2025 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем ухвали суду від 09.12.2015 року та несплатою боргу за договором позики, позивач розрахував суму санкцій, які останній повинен сплатити йому, а саме: 3% річних від простроченої суми 308 доларів США, сума процентів за користування заборгованими коштами 3082 доларів США та пеня за прострочення повернення сум боргу по договору позики 302703,02 грн. Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст.533\~ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.1\~ст.. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За\~ст..611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст..1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до\~ст..625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу положень ст. ст.\~526,\~533,\~599,\~611,\~1048,\~1050 ЦК України\~та змісту договору позики, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке позичальник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє позикодавця права на отримання процентів за користування позикою та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та/або\~ЦК України. \~\~\~\~\~\~ У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. \~\~\~\~\~\~ Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-79цс14), від 13 грудня 2017 року (провадження № 6-996цс17) та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 383/976/15-ц (провадження № 61-10361св18), від 25 березня 2020 року в справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18). \~\~\~\~\~\~\~ Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. \~\~\~\~\~\~ При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~ Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. \~\~\~\~\~\~ Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. Як вбачається із договору позики, який був укладений між сторонами, встановлено розмір і порядок одержання процентів, пені, крім того позивач має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу, останній просить стягнути з відповідача:\~3% річних від простроченої суми 308 доларів США, проценти за користування заборгованими коштами 3082 доларів США та пеню за прострочення повернення суми боргу по договору позики 302703,02 грн. Оскільки відповідачем не повернуто кошти у визначений договором строк, свої зобов`язання відповідач не виконав, чим порушив права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення суми боргу. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду, судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16,\~526,\~625,\~1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved