Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 червня 2007 року, між позивачем та [PERSON] [INFO] було укладено шлюб. В шлюбі народилися доньки: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . 10 грудня 2009 року рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області вказаний шлюб розірвано. 10 грудня 2009 року рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області стягнуто аліменти із [PERSON] 1981 року народження, уродженки смт. Стіжківське м. Шахтарська Донецької області, на користь [PERSON] , на утримання малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2009 р. до їх повноліття. Офіційно з моменту розлучення позивача з дружиною, а не офіційно вже за рік до розлучення діти проживали із позивачем та самостійно ним виховувались і утримувались. Ніякого зв`язку з сім`єю Відповідач не підтримувала, та участі у вихованні доньок не приймала, відсутність сімейного виховання матір`ю, стало суперечити інтересам дітей. Аліментів на утримання дітей відповідачка не сплачує. Станом на сьогодні з позивачем проживає, ним одноосібно утримується та виховується його молодша, неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Під час навчання дітей у школі, сумлінно виконуючи батьківські обов`язки, позивач самостійно забезпечував всі їх потреби на навчання, харчування та інші виховні потреби. Зараз продовжує це робити під час навчання неповнолітньої доньки у державному навчальному закладі "Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського" II рівня акредитації. Відповідач по справі, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, навіть не цікавилася їх життям, не відвідувала їх вдома, в дитячому дошкільному закладі, школі, а зараз не відвідує неповнолітню доньку [PERSON] під час навчання у ліцеї, не цікавиться навчанням та вихованням дитини. З огляду на те, що донька перебуває на повному утриманні позивача, вона не відноситься до категорії учнів, які знаходяться на повному державному забезпеченні. Станом на сьогодні, як і раніше, Відповідач, ніякого зв`язку з дитиною не підтримує, участі у вихованні доньки не приймає, що не забезпечує сімейне виховання та суперечить інтересам дитини. Ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти - вказані обставини шкодять інтересам дитини. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач [PERSON] , самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.12.2024 цивільну справу № 546/1268/24 передано до Великобагачанського районного суду Полтавської області для розгляду за підсудністю (а.с. 36). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025, головуючим по цивільній справі № 546/1268/24 визначено суддю Ячала Юрія Івановича (а.с. 46). Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 50), ухвалою суду від 07.04.2025 справу призначено до судового розгляду (а.с. 94). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі доводів викладених в позовній заяві та інших документах долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася (а.с. 71, 100, 101), заяв про проведення розгляду справи за її відсутності, чи про відкладення розгляду справи до суду не подала. Представник третьої особи ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ РЕШЕТИЛІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ Миргородського району Полтавської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування (а.с. 87). Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , в графі "Батько" записано [PERSON] , в графі "Мати" записано [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Остап`ївською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області від 25.10.2007 (а.с. 9). На час розгляду справи дитині виповнилося 16 років, що приймається судом до уваги, як те, що у такому віці дитина спільно із батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. 10 грудня 2009 року рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області шлюб між [PERSON] , 1973 року народження, та [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрований у 1999 року Остап`ївською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, актовий запис № 2, розірвано (а.с. 10). 10 грудня 2009 року рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області стягнуто аліменти із [PERSON] , 1981 року народження, уродженки смт. Стіжківське м. Шахтарська Донецької області, мешканки с. Остап`є Великобагачанського району Полтавської області, на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2009 року до їх повноліття (а.с. 11). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19.11.2024 за № 268, виданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до довідки від 25.11.2024 за № 735, виданої ДЕРЖАВНИМ НАВЧАЛЬНИМ ЗАКЛАДОМ "Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського" II рівня акредитації, [PERSON] дійсно навчається у вказаному навчальному закладі з 01.09.2024 на першому курсі денного відділення. Не відноситься до категорії учнів, які знаходяться на повному державному забезпеченні (а.с. 17). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як визначено ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пунктах 15 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень закону до суду від Виконавчого комітету Решетилівської міської ради подано ВИСНОВОК про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 90-92). Суд проаналізувавши зміст висновку органу опіки та піклування, зазначає, що поданий висновок хоча і містить ПОЗИТИВНИЙ висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по справі, на переконання суду не містить встановлених фактів на підтвердження винної поведінки відповідача по відношенню до дитини так і фактів свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, як і документів, які негативно характеризують особистість матері, а лише підтвердження того факту, що матір на даний час із позивачем та неповнолітньою дитиною не проживають разом, що не розглядається судом, як достатнє підтвердження винної поведінки по відношенню до дитини чи підтвердження свідомого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим, відповідальний працівником не проведено бесіду з відповідачем щодо встановлення причин такої поведінки відповідача по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, не проаналізовано фінансовий стан відповідача, стан її здоров`я. Заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] , відсутність спілкування матері і дитини є недостатніми доказами для прийняття рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, суд звертає свою увагу на те, що наданий на адресу суду висновок не містить жодних мотивів та доводів, які вказують на те, що позбавлення батьківських прав є необхідним саме в даний період, і як це може вплинути позитивно на положення дитини чи захистить її права, інтереси, тощо, зважаючи, що розгляд судом справи в порядку позовного провадження характеризується захистом саме права чи інтересу особи, а тому не зрозуміло, що змінилося в ситуації, що розглядається судом з урахуванням того, що з 2009 року, після розлучення позивача та відповідача, ситуація, що описується у змісті позовної заяви не змінилася. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України, де вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Надані суду докази, а саме: довідка виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області, Характеристика випускниці Остап`ївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів [PERSON] , характеристика з місця роботи на [PERSON] , довідка-характеристика на [PERSON] , яка складена старостою Остап`ївської сільської ради, не містять відомостей про винну поведінку відповідача по справі і не розглядаються судом, як такі, що підтверджують факт свідомого ухилення відповідачки від виконання обов`язків з виховання дитини. Між тим, суд аналізує причини подання позивачем цього позову, зокрема необхідність позивача у зверненні до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої дитини [PERSON] викликана, перш за все, не необхідністю захисту інтересів дитини та неправомірністю дій відповідачки по відношенню до її дитини, а по об`єктивним причинам, які стосуються лише позивача, а саме, рішення про позбавлення батьківських права необхідне саме позивачеві для подати до відповідного органу для надання відстрочки від призову на військову службу. З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог позивача, позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини не відповідатиме інтересам цієї дитини, оскільки позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на її свідомість. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed