Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про скасування рішень державних реєстраторів, визнання договору дарування недійним та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва. Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування від 23.01.2008, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-184, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,6 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21.01.2020 державним реєстратором комунального підприємства Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Писанкою Д.С. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45, 23 кв.м. Підставою для прийняття державним реєстратором зазначеного рішення стали такі документи: декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 11.09.2019 № ОД 141192540722, видана Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; технічний паспорт від 04.09.2019 № 04/09-2019-ТП-ОД, виготовлений ФОП [PERSON] ; договір дарування від 23.01.2008, посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3-184. Згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, 03.09.2019 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція квартири [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] » за № ОД 061192452090. 11.09.2019 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] » за № ОД 141192540722. 18.12.2019 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради проведено комісійне обстеження, за результатами якого складено акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси № 002098, в якому зафіксовано улаштування прибудови до квартири [ADDRESS] , площею 13,6 кв.м., якою зайнято земельну ділянку загального користування та збільшено загальну площу квартири з 31,6 кв.м. до 45, 23 кв.м. \~ \~ \~ \~Тобто, як стверджує позивач, реконструкція квартири [ADDRESS] проведена зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані шляхом будівництва приміщення площею 13,6 кв. м. за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси. \~ \~ \~ \~28.01.2020 на підставі наказів в.о. начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № № 01-13/26ДАБК, 01-13/27ДАБК скасовано право на виконання будівельних робіт відповідно до поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 03.09.2019 № ОД 061192452090 та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11.09.2019 № ОД 14119254072. У подальшому 11.02.2021 [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Арабаджи К. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-53 відчужив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,23 кв.м. [PERSON] . \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що реконструкція квартири проведена зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані шляхом самочинного будівництва прибудови площею 13,6 кв.м. на земельній ділянці комунальної власності, Одеська міська рада просить скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської міської ради Писанки Д.С. (з відкриттям розділу) від 21.01.2020 (індексний номер: 50731919); визнати недійсним договір дарування від 11.02.2021 серія та номер: 3-53, посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К. Г.; скасувати рішення нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Арабаджи К. Г. від 11.02.2021 (індексний номер: 56566594) та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення прибудови загальною площею 13,6 кв. м. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2021 у задоволенні заяви Одеської міської ради про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси віл 23.02.2023 задоволено клопотання Одеської міської ради про витребування доказів, витребувано в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином засвідчену копію реєстраційної справи, що зберігається в електронній формі на квартиру [ADDRESS] та витребувано в Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином засвідчену копію матеріалів інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення у справі, в яких проти задоволення позову заперечував, посилався на обрання позивачем при зверненні до суду неналежного способу захисту, вважав, що вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської міської ради Писанки Д. С. (з відкриттям розділу) від 21.01.2020 (індексний номер: 50731919); визнання недійсним договору дарування від 11.02.2021 серія та номер: 3-53, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К. Г.; скасування рішення нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Арабаджи К. Г. від 11.02.2021 (індексний номер: 56566594) не підлягають задоволенню, є такими, що не відповідають належному способу захисту, оскільки позивачем пред`явлено вимогу про зобов`язання відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення прибудови загальною площею 13,6 кв. м., яка є відповідно до практики Верховного Суду належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення прибудови, вважав її не співмірною з нібито порушеними правами позивача та крайнім заходом, який в даному випадку є необґрунтованим. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 28.05.2025. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 23.01.2008 на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-184, [PERSON] набув права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох жилих кімнат, жилою площею 23,2 кв.м., загальною площею - 31,6 кв.м. 21.01.2020 державним реєстратором комунального підприємства Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області Писанкою Д. С. прийнято рішення (індексний номер: 50731919) про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,23 кв.м. 11.02.2021 [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Арабаджи К. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-53 відчужив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,23 кв.м. [PERSON] 11\~лютого 2021\~року державним\~реєстратором Арабаджи\~К.\~Г.,\~Приморська державна\~ нотаріальна\~контора у\~м.\~Одеса,\~прийнято рішення\~(індексний\~номер:\~56566594)\~про державну\~реєстрацію права\~власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,23 кв.м. Відповідно до ст. 14 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності (стаття 143). Згідно зі статтями 316, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (пункт б частини першої статті 80 ЗК України). Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (частини перша - друга статті 83 ЗК України). У частині другій статті 152 ЗК України зазначено, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та, відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Як слідує з матеріалів справи, підставою для державної реєстрації права власності (з відкриттям розділу) за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,23 кв.м. стали такі документи: декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 11.09.2019 № ОД 141192540722, видана Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; технічний паспорт від 04.09.2019 № 04/09-2019-ТП-ОД, виготовлений ФОП [PERSON] ; договір дарування від 23.01.2008, посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3-184. На підставі договору дарування від 23.01.2008 [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,6 кв.м. 11.09.2019 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] » за № ОД 141192540722. 18.12.2019 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті: реконструкція квартири за адресою: [ADDRESS] , складено акт, яким зафіксовано, що [PERSON] розпочато виконання будівельних робіт з реконструкції квартири [ADDRESS] зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані, а саме виконані будівельні роботи із влаштування прибудови до даної квартири площею 13,6 кв. м., чим зайнято земельну ділянку загального користування та збільшено загальну площу квартири з 31,6 кв. м. до 45,23 кв. м. На підставі наказів в.о. начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № № 01-13/26ДАБК, 01-13/27ДАБК від 28.01.2020 скасовано право на виконання будівельних робіт відповідно до поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 03.09.2019 № ОД 061192452090 та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11.09.2019 № ОД 141192540722. \~ \~ \~ \~Як слідує з акта огляду земельної ділянки від 24.11.2020 спеціаліста відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради встановлено, що на суміжній з квартирою [ADDRESS] , розташовано будівлю одноповерхового житлового приміщення орієнтовною площею 15 кв.м., із відповідною фотофіксацією. Отже, як слідує з матеріалів справи, спірна земельна ділянка використовується без документів на землекористування, чим порушуються вимоги законодавства України та право власника землі. У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що «…правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови». За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20 (провадження № 61-2199св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20 (провадження № 61-21119св21), від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18 (провадження № 61-9539св22), від 04 січня 2024 року у справі № 680/1009/16-ц (провадження № 61-3906св23). Враховуючи відсутність документів, які посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою та встановивши, що об`єкт, площею 13,6 кв. м., який розташований на землях територіальної громади м. Одеси, є самочинно збудованим та перешкоджає територіальній громаді здійснювати повноваження власника відповідної земельної ділянки, суд дійшов висновку, що прибудова, загальною площею 13,6 кв. м. підлягає знесенню. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. У справі, яка розглядається, установлено, що на даний час власником квартири за адресою: [ADDRESS] , до якої самочинно здійснено прибудову площею 13,6 кв. м., є [PERSON] . Отже, новий власник набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна. Відтак, незалежно від того, хто здійснив самовільну реконструкцію, саме [PERSON] як новий власник квартири відповідає за усунення порушення прав власника земельної ділянки, адже вона має всі права та обов`язки, які мав попередній власник. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 523/6665/22. При цьому\~суд зазначає,\~що саме\~останній набувач\~такого об`єкта,\~який зареєстрував\~за собою\~право власності\~на самочинне\~будівництво є\~належним відповідачем\~за позовом\~власника землі\~про знесення самочинного будівництва. Отже, в даному випадку належним відповідачем за вимогою про знесення самочинного будівництва є [PERSON] . Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17, від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20, від 15 березня 2023 року у справі № 205/213/22, від 05 квітня 2023 року у справі № 199/6251/18, від 31 травня 2023 року у справі № 201/4483/20. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обґрунтованості позову Одеської міської ради в цій частині. Що стосується вимог позивача про скасування рішень державних реєстраторів комунального підприємства Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської міської ради Писанки Д.С. (з відкриттям розділу) від 21.01.2020 (індексний номер: 50731919) та нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Арабаджи К. Г. від 11.02.2021 (індексний номер: 56566594), а також про визнання недійсним договору дарування від 11.02.2021 серія та номер: 3-53, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К. Г., суд зазначає таке. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Відповідно до частини 2 та пункту "б" частини 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті (аналогічні висновки сформульовано в пунктах 6.30- 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними правочинів щодо відчуження майна. Визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом (такі висновки викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 442/302/17 та від 02.06.2021 у справі № 509/11/17). Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Аналогічні правові висновки викладено в пунктах 111- 113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, у постанові Верховного Суду від 23.04.2024 у cправі № 904/994/22. За таких обставин суд вважає, що як скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності відповідачів, так і визнання недійсним договору дарування від 11.02.2021 не є ефективними способами захисту прав позивача як власника землі, оскільки задоволення відповідних позовних вимог не забезпечить усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Таким чином, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту своїх прав власника земельної ділянки суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування рішень державних реєстраторів від 21.01.2020 та 11.02.2021, а також про визнання недійсним договору дарування від 11.02.2021 задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, зі [PERSON] на користь Одеської міської ради слід стягнути судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Outcome: partial