Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що за час сумісного проживання з відповідачкою у шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 03 лютого 2025 року шлюб між ними було розірвано, на даний момент відповідачка знаходиться за кордоном, а син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.Позивач працевлаштований та позитивно характеризуюся за місцем роботи та проживання, у зв`язку з чим може забезпечувати дитину матеріально. Однак до цього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, а тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання сина разом з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, проте письмовою заявою просила суд розглядати справу без її участі, з позовом згідна. Представник третьої особи - Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилась, однак поданою заявою просила суд слухати справу без її участі, щодо задоволення позову заперечень не висловила. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2025 року вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідачка у встановлений судом строк відзиву не надала. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідачка їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 червня 2003 року між сторонами по справі укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №27 від 28.06.2003 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 березня 2013 року. Згідно рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підставі Витягів з Реєстру територіальної громади від 21.12.2024 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №1724 від 21.12.2024 року, малолітній син [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні у батька [PERSON] у зв`язку з тим, що мати дитини [PERSON] не проживає з сім`єю з червня 2024 року. Згідно акту обстеження умов проживання від 29.01.2025 року встановлено, що сім`я [PERSON] проживає по [ADDRESS] , в будинку проживає [PERSON] та син [PERSON] , будинок складається з п`яти кімнат, умови проживання добрі, в помешканні тепло, наявне газове опалення, електропостачання,водопостачання, будинок умебльований, в наявності побутова техніка, город, для виховання та розвитку дитини створені необхідні умови, а саме, є окрема кімната, організовано місце для навчання (письмовий стіл, комп`ютер для дистанційного навчання), канцелярія, наявні одяг та взуття відповідно до віку та сезону. Відповідно до характеристики, наданої КП «Петрівське» від 23.01.2025 року, [PERSON] працює в КП «Петрівське» з 17 червня 2022 року на посаді машиніста насосних установок; за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, до роботи відноситься сумлінно, виробничі завдання виконує якісно і в найкоротші терміни; за характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від колег не надходило, в колективі користується повагою та авторитетом. Згідно характеристики Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 29.01.2025 року, за період проживання на території Петрівської селищної територіальної громади скарг на громадянина [PERSON] не надходило. На підставі довідки про доходи, виданої КП «Петрівське» 23.01.2025 року, з липня 2024 року по грудень 2024 року загальна сума нарахованої [PERSON] заробітної плати складає 72359 гривень 55 копійок. Згідно наданого Центром обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України витягу з наявною у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2024 року по 20.03.2025 року встановлено, що остання перетинала державний кордон: 109.03.2024 року - виїзд, 02.04.2024 року - в`їзд, 03.06.2024 року - виїзд, 05.10.2024 року - в`їзд, 25.10.2024 року - виїзд, 24.12.2024 року - в`їзд, 10.01.2025 року - виїзд. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петрівської селищної ради 24 березня 2025 року було прийняте рішення № 1, про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] . На підставі чого, згідно висновку Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, було прийняте рішення про доцільність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Крім того, малолітній [PERSON] подав до суду заяву про визначення свого місця проживання з батьком [PERSON] . Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між сторонами конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації, адже відповідачка своєю заявою не заперечила проти проживання дитини з батьком. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ, ст.161 СК України вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Тому, враховуючи думку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. На підставі викладеного та

Outcome: approved