Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що вони з 26 грудня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Турійського районного управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 45, та в цьому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Однак, спільне життя з [PERSON] у нього не склалося через різні погляди на життя, побут та виховання сина. Приблизно два роки вони не підтримують подружні стосунки та не проживають разом, так як відповідач майже постійно знаходиться за кордоном, знялася з реєстрації їхнього спільного місця проживання та вказала, що не має наміру проживати з ним однією сім`єю. При таких обставинах справи він дійшов висновку, що оскільки їхній шлюб існує тільки формально і його збереження суперечить його інтересам, то просив суд цей шлюб розірвати. Крім цього, вказав, що син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає окремо від сина, не займається належним чином його вихованням та між ними виник спір з приводу місця проживання дитини. Він з народження займається вихованням свого сина, який перебуває на його повному утриманні, створив для нього всі необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечив і забезпечує його усім необхідним, а тому просив визначити місце проживання сина [PERSON] з ним. Суддя своєю ухвалою позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання в справі. Суд своєю ухвалою підготовче провадження закрив і справу призначив до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Герасимчук Л.Р. у судове засідання не з`явилися, однак, кожен зокрема, подали адресовані суду заяви про те, що вони позов підтримують у повному обсязі, просили його задовольнити, а справу розглядати за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення повідомлялася належним чином, в контексті положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача до суду, однак у надісланій 19 грудня 2024 року на адресу суду письмовій заяві вказала, що позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати разом з позивачем, а вказану справу розглядати без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Турійської селищної ради Волинської області (служба у справах дітей) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.Однак головний спеціаліст служби у справах дітей Турійської селищної ради Волинської області - Ваврищук В.О. подала до суду письмову заяву, в якій просила судовий розгляд вказаної цивільної справи проводити за її відсутності, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог з врахуваннямдоданого висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як видно з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турійського районного управління юстиції у Волинській області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2018 року Турійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, [PERSON] та [PERSON] дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 14, 15). Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як установив суд, в цьому випадку сім`я розпалась остаточно, оскільки сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки та не проживають разом, шлюб існує формально, його збереження суперечить інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, неприязні взаємини, що склалися між сторонами, перешкоджають належному вихованню дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частини третя, четверта статті 29 ЦК України). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, зміст статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року, справа № 204/8432/19 (провадження № 61-14486св 21)). Як установив суд, що відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 15) [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини записані сторони: [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає разом із позивачем (а. с. 11). Згідно з частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Відповідно до висновку Турійської селищної ради Волинської області (служба у справах дітей) про доцільність визначення місця проживання малолітнього від 06 грудня 2024 року № 310 рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що відповідає інтересам дитини (а. с. 48-49). З цього ж висновку видно, що відповідач [PERSON] проживає за кордоном, оскільки працівники служби у справах дітей зв`язувалися з нею по телефону, а позивач [PERSON] самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. [PERSON] батько дитини, позитивно характеризується, ввічливий, доброзичливий, офіційно не працевлаштований, займається тимчасовими підробітками та разом із батьками утримує підсобне господарство. Згідно довідки-характеристики Перевалівської гімназії Турійської селищної ради, тільки батько цікавиться та опікується дитиною, підтримує контакт з вчителями та класним керівником. Під час обстеження житлово-побутових умов місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що житловий будинок складається з трьох кімнат, кухні, коридору та ванної кімнати. Умови проживання добрі, малолітній [PERSON] має окрему кімнату, забезпечену усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля, має сучасну комп`ютерну техніку. Згідно роз`яснень, наведених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком, що має місце і на теперішній час, буде відповідати принципу найкращих інтересів дитини та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє матір дитини права на спілкування та участь у її вихованні. Відповідач [PERSON] у такому разі не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, може виявляти турботу про неї та брати участь у її вихованні, реалізувати свої права, зокрема шляхом домовленості з позивачем щодо встановлення часу спілкування з дитиною. Згідно із статтею 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Однак відповідно до статті 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету. На підставі викладеного, статей 141, 153, 157, 159, 160, 161 СК України та

Outcome: approved