Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Представником позивача - адвокатом Воробйовим В.І., 14 серпня 2024 року подано до суду позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2020 року в сумі 12300 доларів США, а також понесені ним за подання даного позову судові витрати. Вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 3000 доларів США, із зобов`язанням повернути зазначену суму до 25 жовтня 2021 року. На підтвердження цього договору відповідач 25 жовтня 2020 року написала відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Також зобов`язалася в разі неповернення вказаних коштів сплатити неустойку (пеню) в розмірі 10% від отриманої суми за кожен місяць прострочення. Не зважаючи на те, що строк повернення суми позики, передбаченої розпискою, закінчився, відповідач борг не повернула, на неодноразові звернення позивача з цього приводу не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. Зазначені обставини стали підставою для подання даного позову до суду. За підрахунком наведеним у позовній заяві, загальна сума боргу відповідно до розписки від 25 жовтня 2020 року складає 12300 доларів США, з яких: 3000 доларів США - сума боргу; 9300 доларів США - пеня (10% від суми позики за кожен місяць прострочення, з 25 жовтня 2021 року по день подання позову, тобто по 14 серпня 2024 року). Вказану суму позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач як і його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, будь-які заяви, докази чи клопотання від неї не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з розпискою [PERSON] , 25 жовтня 2020 року взяла у борг у [PERSON] 3000 доларів США і зобов`язалася повернути їх не пізніше 25 жовтня 2021 року. А також у випадку прострочення повернення наданої суми грошей [PERSON] зобов`язалася виплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 10% від отриманої суми за кожний місяць прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.524\~ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок неодноразово висловлений Верховним Судом зокрема у справах №464/3790/16-ц(постанова від 16 січня 2019 року), №524/4946/16\~(постанова\~від від\~08\~липня 2019\~року), №604/1038/16 (постанова від 12 вересня 2019 року), №161/11436/21 (постанова від 27 квітня 2023 року). Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19), зазначено про те, що «у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Водночас з огляду на приписи частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України». Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у поставах від 01 лютого 2023 року у справі № 202/7130/20 (провадження № 61-9511св22) та від 15 листопада 2023 року у справі № 369/8122/21 (провадження №61-10799св23). Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України,\~прострочив виконання\~грошового зобов`язання\~щодо повернення\~позикодавцеві позики\~(боргу)\~в сумі\~3000\~доларів США\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором.\~А тому\~борг має\~бути стягнутий\~з нього\~у судовому\~порядку в\~повному обсязі\~та у тій валюті, яка визначена договором позики. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611\~цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У справі № 757/6367/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила про можливість стягнення пені в іноземній валюті з огляду на конкретну умову цього кредитного договору. Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови договору позики передбачають сплату пені у встановленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з відповідача заборгованості в іноземній валюті суд приходить до висновку про стягнення з відповідача й пені в іноземній валюті, в даному випадку в доларах США. Розрахунок суми пені позивачем проведений відповідно до умов договору та заперечень не викликає. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі у заявленому позивачем розмірі 12300 доларів США, з яких: 3000 доларів США борг (сума позики), 9300 доларів США пеня. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім за подання даного позову до суду судовий збір в сумі 5040 грн 00 коп На підставі викладеного,

Outcome: approved