Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 64) про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва з неї стягнуто на користь ЗАТ « Запорізький автомобільний завод» заборгованість за контрактом №3/1/89 від 05.05.1998 року в розмірі 17313,92 грн. На підставі вищевказаного рішення суду Деснянським районним судом м. Києва по справі №2-5510, 20.09.2005 року було видано виконавчий лист про стягнення 17313,92 грн., який було пред`явлено стягувачем до відділу державної виконавчої служби у Святошинському районні м. Києва. Відділом державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва було відкрито виконавче провадження та в рахунок забезпечення виконання рішення Деснянського суду м. Києва по справі №2-5510 було винесено постанову про арешт на все нерухоме майно боржника №811/14 від 17.11.2006 року. На виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва нею було сплачено борг в повному обсязі, що підтверджується квитанціями доданими до даного позову. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2019 року по цивільній справі №759/15515/19 знято арешт з квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження №4113267, зареєстрований Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, накладений на підставі постанови №811/14 від 17.11.2006 року відділу державної виконавчої служби у Святошинському районні м. Києва. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , їй на праві власності належить транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель «Lanos» державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов) [NUMBER] , який вона має намір продати. Однак як з`ясувалось, що постановою ДВС у Деснянському районні м. Києва № 155/7 від 12.04.2006 року було накладено арешт на транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель «Lanos» державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов) [NUMBER] , у межах виконання виконавчого листа №2-5510 виданого 20.09.2005 року. Дане підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 21.03.2025 року. Звернувшись із заявою до Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з вимогою надати інформацію про наявні відкриті виконавчі провадження щодо позивача які знаходяться на виконанні у відповідача по справі та звільнити з - під арешту майно що належить позивачу, яке було накладено постановою №155/7 від 12.04.2006 року Державної виконавчої служби у Деснянському районні м. Києва, 26.03.2025 року відповідь, про те, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у 2006 році перебував на виконанні у відповідача виконавчий лист №2-5510, виконавче провадження було закінчено та знищено у зв`язку з закінченням 3-х річного терміну зберігання та ідентифікувати арешт накладений постановою по виконавчому листу №2-5510 виданого 20.09.2005 року не є можливим та рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо звільнення майна з-під арешту. Враховуючи те, що позивачем було виконано належним чином погашення заборгованості за рішенням Деснянського районного суду м. Києва в повному обсязі, та враховуючи що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по вказаній справі на даний час знищено за строками зберігання, арешт майна наразі є безпідставним та порушує цивільні права позивача щодо реалізації права власності належного майна, а тому арешт підлягає скасуванню. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 08 квітня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 16.04.2025 року представник Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовський І.А. на адресу суду через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення по справі відповідно до яких просить залишити позовну заяву про зняття арешту з майна боржника без розгляду. Позивач до підготовчого розгляду справи не з`явилась, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Відповідача до підготовчого розгляду справи не з`явився. Будь яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель «Lanos» державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов) [NUMBER] . Відділом державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва 17.08.2006 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5510 виданого 20.09.2005 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] виконавчий збір у розмірі 1731,39 грн. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2019 року по справі №759/15515/19 знято арешт з квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження №4113267, зареєстрований Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, накладений на підставі постанови №811/14 від 17.11.2006 року відділу державної виконавчої служби у Святошинському районні м. Києва. Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 21.03.2025 року повідомлено, що постановою ДВС у Деснянському районні м. Києва № 155/7 від 12.04.2006 року було накладено арешт на транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель «Lanos» державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов) [NUMBER] , у межах виконання виконавчого листа №2-5510 виданого 20.09.2005 року. Інформацією наданою Деснянським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 26.03.2025 №6871-Ю повідомлено, при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження за якими боржником є [PERSON] станом на 26.03.2025 року на виконання у відділі не перебувають. Додатково повідомлено, що надати більш детальну інформацію немає можливості оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. У зв`язку з чим у відділу відсутня можливість встановити в межах якого виконавчого провадження винесено постанову №155/7 від 12.04.2006 про накладення арешту. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до cт.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пунктами 1,2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved