Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

16 липня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою до заінтересованої особи: Управління Державної міграційною служби України в Миколаївській області, про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві представник заявника [PERSON] зазначив, що [PERSON] , народилась [INFO] в м. Спаськ-Дальній Приморського краю, РФ. З серпня 1990 року (та станом на 24.08.1991 р.) проживала разом з батьком, [PERSON] , в [ADDRESS] . При зверненні [PERSON] до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області їй було повідомлено про необхідність звернення до Генерального консульства Російської Федерації у м. Одесі для визначення її статусу (належності або неналежності до громадянства Росії) ще у 2020 році. Проте можливості для такого звернення на той час у заявниці не було. Через розірвання дипломатичних зв`язків України з країною-агресором, що унеможливлює звернення до Консульського відділу Російської Федерації на території України, заявниця вимушена звернутися до суду для підтвердження факту її постійного проживання на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) у судовому порядку. Просить суд встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 04 вересня 2024 року до суду від представника заявника [PERSON] надійшли письмові заперечення, в яких зазначила, що УДМС у Миколаївській області заперечує проти встановлення даного факту. Також зазначила, що якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. [PERSON] стверджує, що проживала з батьком, без матері на території України з 1991 року, тобто на момент коли їй було менше одного року, проте жодних документів, котрі б підтверджували факт встановлення опіки чи піклування над заявницею лише батьком до суду не надано. Також раніше [PERSON] вже зверталася до органів міграційної служби на території Миколаївської та Одеської областей та надавала стосовно себе інформацію, що вона являється громадянкою Російської Федерації. Тобто, заявниця вже зробила свій вибір та набула громадянство іншої країни, а тому встановлення факту проживання на території України станом на визначені законодавством України періоди не породжуватимуть для заявниці юридичних наслідків. Просить суд відмовити у задоволенні заяви. 21 січня 2025 року до суду від представника заявника [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в яких останній зазначив, що з урахуванням вимог діючого законодавства та судової практики щодо встановлення факту постійного проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 1991 рік потрібно зазначати, саме на яку дату встановлюється факт на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, приймаючи до уваги зазначені обставини надіслав. Фактично заявниця станом на 1991 рік проживала разом з батьком у приватному будинку у [ADDRESS] . Встановлення даного факту заявниці є необхідним для подальшого підтвердження її належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. Просить суд встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у неповнолітньому віці на території України станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року. 12 березня 2025 року до суду від представника заінтересованої особи Долганюк Ю.Ю. надійшли додаткові письмові заперечення, в яких зазначено, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про народження від 20.04.2024 № 2 щодо [PERSON] . Відомості про матір: внесено лише прізвище ім`я по батькові - [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Даний актовий запис поновлено. Відомості в актовому записі зазначено на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області про поновлення актового запису про народження №472/705/22 від 04.07.2023. До даного актового запису про народження внесено зміни щодо визнання батьківства, а саме, внесено зміни про батька - [PERSON] , [INFO] , громадянство Україна. [PERSON] документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11.02.2002 Веселинівським РВ УМВС України в Миколаївській області, на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданого 18.09.1988 Спасським РВ Приморського краю. 19.10.2023 [PERSON] документований паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданий Київським відділом у м. Одесі ГУДМС в Одеській області, у зв`язку із втратою паспорта громадянина України серії [NUMBER] . Відомості щодо матері - [PERSON] відсутні. Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу України народження фізичної особи та її походження підлягають державній реєстрації. Водночас згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Визначення походження дитини від матері та батька регламентується Сімейним кодексом України (далі-Кодекс). Якщо на момент реєстрації актового запису про народження батьківство не встановлене, запис про батька дитини під час реєстрації народження здійснюється у порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Кодексу, за вказівкою матері. У подальшому, відповідно до статті 134 Кодексу, яка регламентує внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, на підставі заяв жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить зміни до первинного актового запису про народження, та видає нове свідоцтво про народження, у якому батьком дитини зазначено громадянина України. Тому, є підстави вважати, що правовий зв`язок між дитиною та батьком, якщо до актового запису про народження через деякий час вносилися зміни, що стосуються походження дитини від батька, виникає з дати внесення відповідних змін. Відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (батьком та матір`ю заявниці) було укладено 03.03.1994 року, тобто після народження заявниці - [PERSON] , [INFO] . Правові відносини між [PERSON] та [PERSON] , як доньки та батька виникли після встановлення батьківства згідно рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04.07.2023 №472/705/22. Отже, стаття 3 Закону України «Про громадянство України» не може бути застосована до заявниці в контексті належності [PERSON] до громадянства України. Раніше [PERSON] вже зверталась до УДМС у Миколаївській області. Листом від 16.06.2022 року їй було повідомлено, що у 2019 році вона отримала довідку від УДМС у Миколаївській області про необхідність звернення до Генерального консульства Російської Федерації у м. Одеса для визначення її статусу (належності або неналежності до громадянства російської Федерації), так як заявниця подала відповідне звернення, в котрому зазначила, що бажає оформити паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон. В залежності від результатів визначення статусу заявниці, чинним законодавством України регламентована відповідна процедура щодо встановлення законного перебування заявниці на території України тощо. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік немає для заявниці юридичного значення та не породжує правових наслідків підчас звернення до територіальних підрозділів УДМС у Миколаївській області в подальшому. Заявниця народилась [INFO] , а отже станом на 1991 рік їй було приблизно 1 рік, вона була неповнолітньою, а відповідно до діючого законодавства, реєстрація проживання заявниці визначалась за місцем проживання її батьків. Так як матеріали справи містять інформацію, що батьківство [PERSON] над заявницею [PERSON] було встановлено на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області по справі №472/705/22 від 04.07.2023 про поновлення актового запису про народження лише у 2023 році, то можна дійти висновку, що заявниця станом на 1991 рік проживала з матір`ю - [PERSON] , котра в свою чергу, у 1991 році народила дитину - [PERSON] , не на території України та була зареєстрована за адресою: Приморський край, Спаський район, с. Анненко. Отже, заявниця разом з матір`ю ніяким чином не могла перебувати на території України станом на 1991 рік. Просить суд відмовити у задоволенні заяви. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просить суд її задовольнити. Суду пояснила, що вона не є громадянкою Російської Федерації та не зверталася до консульства для отримання громадянства, тому паспорт не отримала. В даний час у неї є тимчасова посвідка, яку отримала в м. Одесі, дійсно при зверненні на гарячу лінію вона помилково зазначила, що є громадянкою Російської Федерації. Представник заінтересованої особи УДМС України в Миколаївській області Долганюк Ю.Ю. заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України. Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06.11.2023року у справі № 511/2413/19, встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», заявник просив суд встановити факт його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття. Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23). У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в м. Спаськ - Дальній Приморського краю РФ, що підтверджується свідоцтвом про народження (Запис поновлено) серія [NUMBER] , виданого 20 квітня 2024 року Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 5). Відповідно до довідки за вих. № 1934-06-2022 від 21.06.2022 року, виданої старостою Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області Малюкіною О.В. , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала в [ADDRESS] з серпня місяця 1990 року, а з 31.07.1998 року проживає по [ADDRESS] (а.с. 6) З відповіді, наданої заступником начальника Державної Міграційної служби України Управління державної міграційної служби України Миколаївської області Віктора Кізілова за вих. № 4801.3.1/1425-22 від 16.06.2022 року, вбачається, що заявниця [PERSON] зверталася до Урядової «гарячої лінії» та їй було рекомендовано звернутися до Генерального консульства Російської Федерації у м. Одеса для визначення статусу (належності або неналежності до громадянства Росії) (а.с.7). З копій погосподарських книг по домоволодінню [PERSON] , наданих старостою Токарівського старостинського округу Веселинівської селищної ради О.В. Малюкіною № 2218-12-2022 від 05.12.2022 року, вбачається, що [PERSON] прибула в 1998 році (а.с. 12-14). Відповідно до довідки за вих. № 9015-02-03-11-2022 від 29.11.2022 року, виданої старостою Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області Малюкіною О.В. , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала в [ADDRESS] з серпня місяця 1990 року, а з 31.07.1998 року проживає по [ADDRESS] біля [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , місце народження Російська Федерація, Приморський край, м. Спаськ Дальній; документ що підтверджує народження дитини: рішення суду про поновлення актового запису № 472/705/22 від 04 липня 2023 року Веселинівським районним судом Миколаївської області; відомості про батька: [PERSON] , відомості про матір: [PERSON] . 20 квітня 2024 року було внесено зміни до актового запису на підставі рішення суду № 472/705/22 від 04 липня 2023 року, Веселинівським районним судом Миколаївської області, про визнання батьківства, поновлення актового запису та внесення змін до актового запису про народження; відомості про батька прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , відомості про батька по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] . 04 липня 2023 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 472/705/22, згідно якого позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Веселинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, поновлення актового запису та внесення змін до актового запису про народження, - задоволено повністю. Веселинівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , з наступними даними: - дитина: [PERSON] ; - стать: жіноча; - дата народження: [INFO] ; - місце народження: Російська Федерація, Приморський край, м. Спаськ Дальній; - відомості про матір: [PERSON] ; - відомості про батька: [PERSON] ; - відомості про батька внесено на підставі заяви матері. Визнано [PERSON] , [INFO] , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , уродженця м. Борислав Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , батьком - [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Спаськ Дальній Приморського краю, Російська Федерація, яку народила [PERSON] . Внести зміни до поновленого актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , а саме в розділі "Батько" вказати - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Борислав Львівської області, громадянин України, місце проживання: [ADDRESS] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб сформованого 03 березня 2025 року вбачається, що [PERSON] 03 березня 1994 року уклав шлюб з [PERSON] . З реєстраційної картки звернення від 14.05.2024 року вбачається, що [PERSON] зверталася на Урядову «гарячу лінію» з прохання отримання українського громадянства. Суд не бере до уваги заперечення представника заінтересованої особи [PERSON] про те, що з копії погосподарської книги (а.с. 13 з обороту) вбачається, що заявниця [PERSON] прибула 31.07.1998 року "з іншої держави", оскільки в судовому засіданні встановлено, що саме 31.07.1998 року [PERSON] та його донька [PERSON] прибули із с. Бондарівка Кудрявцівської селищної Ради (Веселинівський район Миколаївської області) для постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , тобто, вже перебуваючи на території України. А відтак, відомості з погосподарської книги спростовуються іншими письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а також показами свідків. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він є батьком заявниці [PERSON] . Він разом з донькою в 1990 році приїхали до України з Приморського Краю РФ. На той час він перебував в незареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу народилася [INFO] донька [PERSON] та пізніше троє синів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] була росіянкою, а він сам та його рідня з України, де останні і проживають. Вони з [PERSON] теж вирішили переїхати до України, але остання не захотіла з ним проживати та повернулася до Росії в 1997 році, залишивши йому трьох дітей. Проживали вони одразу незначний строк в м. Борислав Львівської області та потім переїхали на постійне місце проживання в с. Колосівка Веселинівського району Миколаївської області, де пізніше він купив будинок по [ADDRESS] . Він не може пояснити, чому в погосподарській книзі було записано, що вони прибули в 1998 році, вважає такий запис технічною помилкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] , маленькою донькою [PERSON] , мамою [PERSON] в 1990 році, приблизно в кінці літа приїхали з Російської Федерації в с. Кудрявцівка, де потім придбали житловий будинок. Будинок [PERSON] знаходиться неподалік від її будинку, а тому вона все про них знає, крім того вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Суд зазначає, що наслідки визнання батьківства також стосуються, крім матеріальних та спадкових прав, права на соціальні виплати, ще й родинних зв`язків, а саме - встановлення батьківства формалізує родинні зв`язки між дитиною, батьком та іншими членами родини, тобто встановлення батьківства також має значення для юридичного оформлення прізвища дитини, надання громадянства та інших аспектів правового статусу. З огляду на зазначене, суд відхиляє також доводи представника заінтересованої сторони Долганюк Ю.Ю. про те, що правовий зв`язок між дитиною та батьком, якщо до актового запису про народження через деякий час вносилися зміни, що стосуються походження дитини від батька, виникає лише з дати внесення відповідних змін. Такий висновок представника заінтересованої сторони Долганюк Ю.Ю. є хибним та не ґрунтується на нормах матеріального права. На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до переконання, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року. Права особи, пов`язані з громадянством, виписані в статті 25 Конституції України, віднесені до розділу ІІ «Права, свободи і обов`язки людини і громадянина» і пов`язані із фізичною особою, а отже встановлення факту постійного проживання на території України безпосередньо є пов`язаним з виникненням у неї права на набуття громадянства України. Враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України, беручи до уваги наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж тривалого терміну та зокрема, станом на 24.08.1991 року, суд, враховуючи вищенаведені норми права, надавши належну правову оцінку доводом заявниці та наданим нею доказам на підтвердження своїх вимог приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому судові витрати слід залишити за заявником. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 11-13, 19, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved