Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

09 січня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу народилась вищевказана спільна дитина, яка після припинення відносин сторін з грудня 2024 року проживає разом з позивачем окремо від відповідача, який належної, періодичної та достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний утримувати дитину як батько. З цих підстав позивача звернулась до суду із даним позовом, який просила задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засіданні позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, натомість надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав раніше поданий ним відзив на позов, в якому просив задовольнити позов частково шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін в розмірі частки з усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відзив мотивований тим, що відповідач не відмовляється утримувати свою дитину, в позасудовому порядку добровільно сплачував аліменти на дитини, сплативши в загальному розмірі з грудня 2024 року 6934 гривень. Разом з тим, відповідач зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти саме в тому розмірі, що просить позивач. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання здійснити розгляд справи по суті. Вислухавши відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що у сторін від їх спільного проживання без реєстрації шлюбу [INFO] народилась спільна дитина син [PERSON] , батька ми якого записані сторони, що підтверджується копіями паспортів сторін, копією свідоцтва про народження. Як встановлено судом в ході розгляду справи та не спростовується матеріалами цивільної справи, після припинення відносин сторін їх спільна дитина разом з позивачем мешкають окремо від відповідача, перебуваючи на утриманні позивача. Відповідач, в свою чергу, 31 грудня 2024 року сплатив на користь позивача грошові кошти в розмірі 3000 гривень, 14 лютого 2025 року відповідач сплатив на користь позивача в якості аліментів на дитину 1500 гривень, 20 лютого 2025 року відповідач сплатив на користь позивача в якості аліментів на дитину сторін 520 гривень, 13 березня 2025 року 1005,03 гривень, 21 березня 2025 року 909 гривень, що свідчить про відсутність між сторонами чіткої домовленості щодо конкретного розміру та періоду сплати відповдіачем аліментів на користь позивача на утримання їх спільного сину. Дані обставини підтверджуються копіями платіжних інструкцій, копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копіями відповідей на запитів суду про зареєстроване місце проживання. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про права дитини. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , якого зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину обґрунтованими і таким що підлягають задоволенню, однак частково. Частковість задоволення позовних вимог полягає у зменшенні мінімального допустимого розміру стягуваних з відповідача аліментів із заявленого одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі наступного. Як вбачається з аналізу норми ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо розміру заробітку (доходу) відповідача або такого його майнового стану, який би дозволяв йому сплачувати аліменти не нижче мінімального рекомендованого розміру. Крім того, послуговуючись вимогами ст.7 СК України, ст.3 Конвенція про прав дитини щодо регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вважає за можливе не визначати запропоновану позивачем у позові максимальну можливу верхню межу розміру аліментів (не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку), оскільки згідно ст.183 ч.5 СК України, ст.161 ч.1 п.4 ЦПК України така межа передбачена законом лише при вирішенні судом питання про стягнення аліментів саме у наказному, а не позовному провадженні. Враховуючи, що за нормою ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, однак з дати пред`явлення позивачем даного позову до суду та до ухвалення цього рішення відповідачем вже було сплачено позивачу в якості аліментів на утримання їх спільної дитини кошти в розмірі 1500 гривень 14 лютого 2025 року, 520 гривень 20 лютого 2025 року, 1005,03 гривень 13 березня 2025 року, 909 гривень 21 березня 2025 року, суд приходить до висновку про необхідність врахування зазначених виплат при здійсненні добровільного або примусового виконання даного рішення суду.

Outcome: partial