Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Зміст позовних вимог У серпні 2024 року [PERSON] та [PERSON] , через представника - [PERSON] звернулися до Дарницького районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якій просять суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у сумі 70222,14 грн; 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у сумі 35111,07 грн. Вимоги позивачів мотивовані тим, що [PERSON] та її дочка - [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власницею даної квартири у розмірі 2/3 частки, а [PERSON] є власницею даної квартири у розмірі 1/3 частки. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ 24 лютого 2022 року на територію України, [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] та з двома малолітніми онуками виїхали за кордон і наразі, у зв`язку із загостренням ситуації в Україні, перебувають під захистом Республіки Словенія. На початку червня 2024 року [PERSON] повернулася в Україну, і вже 06 червня 2024 року прибула до своєї квартири [ADDRESS] та виявила, що у ній проживають абсолютно сторонні люди, яких вона ніколи раніше не бачила та не була з ними знайома, а саме: [PERSON] та її чоловік на ім`я [PERSON] . Вони пред`явили Договір найму (оренди) житлового приміщення № 03/09, укладений та підписаний від 07 січня 2024 року начебто від імені [PERSON] , відповідно до якого вона надає в оренду квартиру [ADDRESS] [PERSON] . У вищевказаному Договорі зазначено, що адвокат - [PERSON] згідно з договором про представництво інтересів, діє від імені [PERSON] . Як з`ясувалось, вказану квартиру від імені позивачки [PERSON] здав [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , але, які фактично припинили шлюбні відносини восени 2023 року. З 18 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, але восени 2023 року вони припинили спільне проживання, через чергове вчинення з боку [PERSON] домашнього насильства, а в грудні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 753/939/24), стягнення аліментів (справа № 757/470/24-ц) та поділ майна (справа № 753/940/24). Наразі всі судові процеси тривають. Станом на 22 липня 2024 року за оренду квартири [ADDRESS] [PERSON] було передано [PERSON] грошових коштів у сумі 85000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, що належать [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Крім того, [PERSON] передано [PERSON] на оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] грошових коштів на загальну суму 15 333,21 гривень. При цьому, комунальні послуги [PERSON] за вищевказану квартиру сплачені не були, всі витрати за комунальні послуги [PERSON] здійснювала самостійно. Позивачки стверджують, що ніяких прав чи повноважень [PERSON] щодо розпорядження квартирою [ADDRESS] не мав. Договір оренди квартири позивачів є виконаним, майно передавалось орендарю, орендар в свою чергу сплачував кошти, однак такі кошти не були передані відповідачем власникам майна за використання майна, тому позивачі обрали саме такий спосіб захисту своїх прав та інтересів. У відповіді на відзив на позовну заяву стороною позивачів вказується, що 09 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір № 07/21 на надання юридичних послуг, правничої допомоги та представництва інтересів, за яким [PERSON] , як адвокат за вищевказаним договором, наділений надавати юридичні послуги, правничу допомогу та представництво виключно у судових справах, в яких [PERSON] є стороною. Однак ще в січні - лютому 2024 року [PERSON] неодноразово направляла до [PERSON] заяви про розірвання Договору № 07/21 на надання юридичних послуг, правничої допомоги та представництва інтересів від 09.02.2023, оскільки він став відверто використовувати, та всупереч інтересам клієнтки - [PERSON] , подавати завідомо неправдиві заяви до органів державної влади, у тому числі Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї щодо неповнолітніх. У провадженні Печерського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 757/470/24-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Печерська РДА в м. Києві про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Станом на 20.02.2024 в іншій справі, заперечуючи на позов про стягнення аліментів, [PERSON] надає до суду ті ж самі документи, що й до Деснянського районного суду м. Києва, тільки стверджує, що це докази сплати аліментів на його неповнолітніх дітей, а не отримані від оренди майна. Позиція сторони відповідача Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що [PERSON] попросила його доглядати за її майном та здавати в оренду квартиру [ADDRESS] . При цьому остання 09 лютого 2023 року уклала з відповідачем договір №07/21 на надання юридичних послуг, правничої допомоги та представництво інтересів із терміном дії до 31 грудня 2024 року, який допомагав останньому опікуватися майном [PERSON] та вирішувати різноманітні питання з її нерухомістю, в тому числі і з квартирою [ADDRESS] , зокрема, з проведення поточних ремонтних робіт каналізаційної системи у квартирі та із зайво нарахованої безпідставної заборгованості. За погодженням з [PERSON] , враховуючи, що остання є фізичною особою-підприємцем, відповідачем на підставі договору від 09.02.2023 від її імені та в її інтересах 07 січня 2024 року укладено договір оренди нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , з [PERSON] . При цьому за погодженням з [PERSON] сторонами досягнуто згоди, що грошові кошти будуть передані на картку Приватбанку її дочки та дружини відповідача [PERSON] для забезпечення її матеріальних потреб та потреб неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а оплату спожитих комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] провадитиме сама [PERSON] , на яку зареєстровано електронний кабінет по оплаті комунальних послуг. При цьому, ключі від даної квартири знаходилися у відповідача з 2014 року, оскільки квартира [ADDRESS] добровільно та свідомо передана позивачкою-2 їхній сім`ї, яку утворювали позивачка-1 та відповідач для здачі в оренду від її імені, оскільки, як зазначено вище, основним видом діяльності позивачки-2 як ФОП є здача у найм нерухомості. Вартість проживання осіб, відповідно до договору оренди становила грошову суму у розмірі 11500,00 гривень на місяць, без урахування вартості спожитих комунальних послуг. З метою забезпечення належного утримання [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , відповідачем відкрито у АБ «Приватбанк» картковий рахунок за карткою № [NUMBER] , яку надано в користування [PERSON] для забезпечення потреб дітей [PERSON] та [PERSON] . Так, протягом грудня 2023 року відповідачем на картку для витрат на дітей перераховано грошову суму у розмірі 15800,00 гривень, протягом січня 2024 року 16200,00 гривень та станом на 15 лютого 2024 року - 12000,00 гривень, які витрачалися [PERSON] або в Ілірській та Бохинській Бистриці (Республіка Словенія) або в Опатії (Хорватія). За період січень-червень 2024 року загалом відповідачем на картку № [NUMBER] , яку надано в користування [PERSON] для забезпечення потреб дітей [PERSON] та [PERSON] , загалом перераховано грошову суму у розмірі 96 885,00 гривень, якою охоплюється також грошові кошти виручені за оренду квартири [ADDRESS] за період по кінець травня 2024 року - 57 500 гривень. Відносини найму тривають на момент подання позову, що підтверджується проживанням третьої особи в даній квартирі [ADDRESS] , при цьому станом на 06.06.2024, тобто на момент прибуття [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , відповідачем не отримано платіж за поточний місяць проживання, натомість повернуто третій особі та її цивільному чоловіку [PERSON] грошову суму у розмірі 11500,00 гривень, яка утримувалася відповідачем в статусі завдаткової суми згідно з п. 4.3 розділу 4 Договору найму, і такі обставини в повному обсязі додатково доводять безпідставність позовних вимог. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач заявляє про необізнаність у наявності заяв [PERSON] про розірвання договору, та вказує, що ним отримано за оренду квартири загалом за 5 календарних місяців грошову суму у розмірі 57 500,00 гривень, при цьому 06.06.2024 наймачу [PERSON] та її чоловіку [PERSON] повернуто 11500 гривень заставної суми, яка була необхідна останнім для подовження відносин найму безпосередньо з [PERSON] . Відповідач вважає за необхідне визначити, що яких-небудь обов`язків зі сплати аліментів на користь позивачки він особисто не має, однак грошові кошти, розмір яких значно перевищує грошову суму у розмірі 57000,00 гривень, відповідач перераховував на користь своєї сім`ї добровільно та без якого-небудь примусу, оскільки вважає необхідним підтримувати своїх неповнолітніх дітей. Позивачками визнано договір найму квартири [ADDRESS] , що підтверджується фактом проживання в ній третьої особи станом на 13.11.2024. Пояснення третьої особи [PERSON] зазначає, що в січні 2024 року вона з цивільним чоловіком [PERSON] займалися пошуком квартири у найм. Вони прийшли на огляд квартири [ADDRESS] , показував чоловік, який представився [PERSON] . Він сказав, що діє за дорученням від власниці квартири [PERSON] , родичем якої він є. Показував своє адвокатське посвідчення, запевняючи, що він діє абсолютно законно, оскільки за фахом є адвокатом. 07 січня 2024 року третя особа та [PERSON] вселилися у квартиру [ADDRESS] . Договір оренди у роздрукованому виді третій особі приніс [PERSON] , який особисто його підписав від імені [PERSON] . Також він підписував акт прийому-передачі квартири та робив відмітки про отримання грошових коштів на самому договорі. Станом на 06 червня 2024 року за оренду квартири [ADDRESS] [PERSON] було передано особистих коштів [PERSON] у сумі 85000,00 грн, на оплату комунальних послуг за квартиру грошових коштів на загальну суму 10000,00 грн. На прохання надавати третій особі квитанції про сплату комунальних послуг, [PERSON] категорично відмовився, сказав, що буде сам займатися оплатою, а вона має лише передати йому кошти. Документів про право власності на квартиру [PERSON] не показував, запевнив, що власниця обізнана про укладений договір. Третя особа зазначає, що до 06 червня 2024 року вона ніколи не бачила та не була знайома ні з [PERSON] , ні з [PERSON] . Про те, що [PERSON] шляхом обману поза волевиявлення позивачок здав в оренду належну квартиру третя особа дізналася лише 06 червня 2024 року, коли повернувшись додому, побачила працівників поліції та власницю [PERSON] , яка повернулася з-за кордону та прибула до своєї квартири. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 18.12.2010 та мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі триває процес перегляду в апеляційному порядку рішення про розірвання шлюбу між ними. Позивачки є власницями квартири [ADDRESS] , при цьому, [PERSON] належить 2/3 частки у праві власності на квартиру, а [PERSON] - 1/3. 07.01.2024 між ФОП [PERSON] , в інтересах якої договір підписано [PERSON] , та [PERSON] укладено договір найму (оренди) № 03/09, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - житлове приміщення - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , (далі - Орендоване приміщення), площею 62 кв.м, з меблями та побутовою технікою, необхідною для проживання та задоволення власних життєвих потреб та своєї сім`ї. Орендоване приміщення вважається переданим Орендарю після підписання Акту приймання-передачі, сплати заставної (гарантійної) суми у розмірі, що дорівнює розміру суми оплати за перший місяць проживання і сплати платежів за перший місяць оренди відповідно до пункту 4.2. цього Договору, у подальшому - згідно з пунктами 4.1-4.3. цього Договору, якщо інше не визначено сторонами окремою додатковою угодою або окремою письмовою приміткою у тексті основного договору, яка підписується сторонами за договором (п. 1.1, 2.2 договору оренди). Відповідно до п. 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 договору оренди орендна плата за перший місяць оренди та заставна сума сплачується орендарем в момент підписання цього Договору. У випадку невнесення Орендарем орендної плати за перший місяць та завдаткової суми, цей Договір вважається недійсним і таким, що не укладений. Орендна плата за перший місяць оренди та розмір завдаткової суми встановлюється у загалом розмірі 23000,00 гривень, виходячи з місячної вартості оренди у розмірі 11 500,00 гривень. Орендна плата за кожний поточний місяць, визначений Сторонами для проживання Орендарем, сплачується відповідно до п. 4.1. Орендна плата за наступні місяці оренди сплачується в розмірі 11 500,00 грн щомісячно. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість комунальних послуг за орендоване приміщення окремо від орендної плати. Орендар зобов`язується відшкодовувати Орендодавцю комунальні витрати (тепло-, і водопостачання, каналізація, парковка та інше) на підставі отриманих рахунків, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або готівкою безпосередньо Орендодавцеві. Розмір оплати комунальних платежі не є фіксованим та може змінюватись орендодавцем в односторонньому порядку у зв`язку зі змінами тарифів згідно із законодавством України. Також 07.01.2024 підписано акт приймання-передачі житлового приміщення до вказаного договору оренди. У вказаному акті рукописно вказується про отримання [PERSON] коштів 12.02.2024 в сумі 4500 грн, 04.03.2024 - 11500,00 грн, 06.04.2024 - 11500,00 грн. Згідно з рапортом від 06.06.2024 було встановлено, що з початком повномасштабної війни у 2022 році [PERSON] виїхала за кордон, ключі від квартири залишила зятеві, [PERSON] , щоб той доглядав за вказаним майном. Під час огляду квартири слідів злому не виявлено, обстановка не порушена, ніякі речі не зникли, підозрілих чи незнайомих осіб не виявлено. Будучи опитаним, [PERSON] пояснив, що теща дійсно залишила йому ключі від квартири, щоб він доглядав за майном. Про те, що квартира здається в оренду, знала та не заперечувала. Отримані грошові кошти за здачу квартири надсилав своїй дружині [PERSON] , яка на теперішній час перебуває у Словенії. Показання свідка [PERSON] відповідають рапорту від 06.06.2024. При свідку [PERSON] називала дії [PERSON] самоуправством та говорила про продаж квартири, відповідач в свою чергу комунікував з поліцією. Подія 06.06.2024 визначена, як цивільно-правові відносини. 18.06.2024 [PERSON] звернулася до Деснянського відділу поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просить прийняти заяву про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушення, передбачених ст. 358, 190 Кримінального кодексу України та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У заяві вказується, що квартирою [ADDRESS] . 17-Б [PERSON] користувалася одноособово та одноособово здійснювала всі витрати, пов`язані з її утриманням та сплатою комунальних послуг. У червні 2024 року [PERSON] приїхала в Україну, додому. 06 червня 2024 року [PERSON] прибула до своєї квартири [ADDRESS] , та виявила, що у квартирі проживають абсолютно сторонні люди, яких вона ніколи раніше не бачила та не була знайома, а саме: [PERSON] та її чоловік на ім`я [PERSON] . Вони пред`явили договір оренди квартири [NUMBER] від 07 січня 2024 року, укладений та підписаний начебто [PERSON] та від її імені. На договорі також містяться власноручні підписи про отримання грошових коштів громадянином « [PERSON] ». [PERSON] вказаного договору ніколи не підписувала, підпис виконаний в графі «[PERSON]» їй не належить. Також [PERSON] нікому не надавала повноважень щодо розпорядження належною їй квартирою та передачу її в найм. Станом на 06 червня 2024 року за оренду квартири [ADDRESS] було передано особистих коштів [PERSON] у сумі 85000 гривень. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.07.2024 на підставі вищевказаної заяви відкрито кримінальне провадження. Відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 01.01.2024 по 07.07.2024, який належить [PERSON] , розрахунки карткою № [NUMBER] проводились за межами України, водночас поповнення рахунку здійснювалось з території України. [PERSON] не залишав територію України з 01.01.2022, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. У провадженні Печерського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 757/470/24-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Печерська РДА в м. Києві про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Водночас, з копії відзиву у справі № 757/470/24-ц вбачається, що [PERSON] вказує, що ним відкрито у АБ «Приватбанк» картковий рахунок за карткою № [NUMBER] , яку надано в користування [PERSON] для забезпечення потреб дітей [PERSON] та [PERSON] . Так, протягом грудня 2023 року відповідачем на картку для витрат на дітей відповідачем перераховано грошову суму у розмірі 15800,00 гривень, протягом січня 2024 року 16200,00 гривень та станом на 15 лютого 2024 року - 12000,00 гривень, які витрачалися [PERSON] або в Республіка Словенія або Хорватії. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 10.06.2024 Договір оренди у роздрукованому виді їй приніс [PERSON] , який особисто його підписав від імені [PERSON] . Також він підписував акт прийому-передачі квартири та робив відмітки про отримання грошових коштів на самому договорі. 07 січня 2024 року [PERSON] перераховано [PERSON] на картку 17250 гривень. 06 лютого 2024 року [PERSON] перераховано [PERSON] на картку 17 250 гривень. 11 лютого 2024 року [PERSON] передано особисто [PERSON] 4500 грн, про що власноручно написав розписку на Акті прийому-передачі квартири. 04 березня 2024 року [PERSON] особисто готівкою передала 11500 грн, про що відповідач власноручно написав розписку на Акті прийому-передачі квартири. 06 квітня 2024 року [PERSON] особисто передала готівкою 11500 грн за березень 2024 року, про що відповідач власноручно написав розписку на Акті прийому-передачі квартири. 30 квітня 2024 року за вказівкою [PERSON] , чоловік [PERSON] , [PERSON] перерахував на вказану ним картку 11500 грн власних коштів. [INFO] [PERSON] , чоловік [PERSON] , за вказівкою [PERSON] перерахував йому на банківську картку належних їй 11500 грн. Отже, станом на 06 червня 2024 року за оренду та комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] третьою особою було передано особистих коштів [PERSON] у сумі 85000 гривень. Перерахунок коштів на рахунок [PERSON] 07.01.2024, 06.02.2024, 30.04.2024 та 01.06.2024 підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 194-200). Кошти перераховувались [PERSON] та [PERSON] наданих стороною позивача платіжних інструкцій вбачається, що з грудня 2023 року по вересень 2024 року оплата комунальних послуг щодо квартири [ADDRESS] здійснювалась [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] були передані кошти готівкою [PERSON] на оплату комунальних послуг на загальну суму 15330,21 грн, як зазначено у нотаріально посвідченій заяві, немає. Норми права та мотиви суду Згідно із положеннями статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише з підстав і в порядку, встановленими законом. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (ч.1 ст. 383 ЦК України). Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе (ст. 397 ЦК України). Власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним (ст. 390 ЦК України). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України), (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.09.2024 у справі №628/1203/19). Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, тобто отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст.1213 ЦК України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості користуватися його майном за призначенням, шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли він дізнався або міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави (ст. 1214 ЦК України). Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 382/1097/17). Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 01.04.2019 у справі N904/2444/18, від 23.04.2019 у справі N918/47/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19). До безпідставно набутого майна набувача, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном (майном потерпілого). Причому потерпілий, якому належить майно, яким користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення (постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 759/9443/17). У ст. VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном. При розгляді подібних за змістом правовідносин Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №357/8975/20 зазначив, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст.1212 ЦК України. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів (коштів) за безпідставне користування земельною ділянкою є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). У такому випадку діє презумпція завдавача шкоди, за якої позивач має право вимагати відшкодування шкоди за безпідставне користування земельною ділянкою, а відповідач у випадку його незгоди з розміром шкоди, визначеним позивачем, має право оспорювати цей розмір і доводити менший розмір шкоди. Суд може лише оцінити докази і, якщо розмір шкоди завищений, зменшити його. Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №209/5477/13-ц). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц). Верховний Суд зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №922/404/19). На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.12.2018 у справі №902/1592/15, від 18.03.2019 у справі №908/1165/17, від 05.06.2019 у справі №909/452/18, від 19.06.2019 у справі №910/19581/16, від 25.06.2019 у справі №5023/5836/12, від 06.11.2019 у справі №909/51/19, від 28.01.2020 у справі №912/653/19, від 29.01.2020 у справі №904/5265/18, від 29.10.2020 у справі №917/814/16, від 26.01.2021 у справі №923/722/19, від 16.09.2021 у справі №922/3059/16, від 29.09.2021 у справі №910/17079/19, від 09.11.2021 у справі №908/2637/20. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (постанови Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі №902/377/19). Предметом спору у цій справі є вимоги позивачів про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Підставою позову є безпідставне користування відповідачем чужим майном - квартирою позивача. Право розпорядження житловим приміщенням - це право власника житла, яке дає йому можливість самостійно вирішувати питання щодо розпорядження своєю власністю, у тому числі передавати право на її використання, в тому числі в оренду. Право користування житловим приміщенням - це право жити у такому приміщенні, користуватися комунальними послугами на законодавчих підставах. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) та від 16.03.2021 року у справі № 910/10233/20 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права». Матеріалами справи підтверджується, що позивачки є власницями квартири [ADDRESS] . Відповідач розпорядився майном позивачів на власний розсуд та здав їх майно в оренду. Щодо доводів відповідача, що ним перераховувались кошти [PERSON] , в тому числі і орендна плата по спірній квартирі, то вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Кошти за оренду квартири відповідач отримував або в готівковій формі або шляхом зарахування на картку № [NUMBER] . Водночас, поновлення відповідачем свого карткового рахунку № [NUMBER] , яким за його твердженням користується позивачка-2, не відповідають датам та сумам, одержаних ним коштів за оренду квартири та такі зарахування не містять призначення платежу. Доказів того, що 06.06.2024 відповідачем повернуто 11500 грн заставної суми [PERSON] матеріали справи не містять. Таким чином, стороною відповідача не спростовано доводів позивача, що кошти за оренду майна позивачами не отримувалось. Враховуючи відсутність договірних правовідносин між позивачами та відповідачем, що передбачали право відповідача розпоряджатися та користуватися квартирою позивачів, суд доходить висновків, що до правовідносин, що виникли між сторонами спору, у зв`язку з безпідставним збереженням відповідачем грошових коштів, які відповідач мав заплатити власнику за користування квартирою за наявності договірних правовідносин, слід застосовувати положення статті 1212 ЦК України. Отже, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт нездійснення відповідачем грошової компенсації позивачам за безпідставне користування їхньою квартирою з 07.01.2024 по 06.06.2024 свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною, у тому числі у практиці ЄСПЛ. За наведених обставин суд доходить висновків, що відповідач, за відсутності достатніх правових підстав, з 07.01.2024 по 06.06.2024 збагатився за рахунок позивачів поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином щодо правомірного користування квартирою позивачів. Внаслідок чого, за рахунок позивача з 07.01.2024 по 06.06.2024 відбулося щомісячне збереження відповідачем належних до сплати позивачам коштів у розмірі 85000,00 грн. Доказів того, що відповідач отримав як плату за комунальні платежі суму 15333,21 грн матеріали справи не містять. Нотаріально посвідчена заява [PERSON] , без власноручної розписки відповідача чи банківської виписки з його рахунку, сама по собі не є таким доказом. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними частково у сумі 85000,00 грн. Враховуючи, що позивачу-1 належить 2/3 частки квартири, а позивачу-2 - 1/3 частки, то відповідно грошові кошти мають бути розподілені у відповідних частинах. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] 56666,66 грн, а на користь [PERSON] 28333,34 грн. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог на користь [PERSON] у сумі 977,39 грн та [PERSON] у сумі 977,39 грн.

Outcome: partial