Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 23.04.2025 надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора, припинення державної реєстрації іншого речового права, в якому Позивач просить суд: \~усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, кадастровий номер: 3221685600:03:005:0008, загальна площа 4,0236\~га, що знаходиться за межами села Тадіївка Маловільшанської сільської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (колишня територія Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області) шляхом витребування її з незаконного користування у Відповідача (правонаступника ФОП [PERSON] ) та повернення Позивачу; \~скасувати державну реєстрацію права оренди фізичної особи-підприємця [PERSON] на названу вище земельну ділянку, яке зареєстровано державним реєстратором Ставищенської районної державної адміністрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 37555282 (а.с.\~1-6). На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача [PERSON] (ордер на надання правничої допомоги серії\~АІ №\~1825125 від 17.02.2025, а.с.\~29) у позовній заяві зазначила, що Позивач є власницею спірної земельної ділянки, яку вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] . Під час оформлення спадщини вона дізналася від нотаріуса, що ця земельна ділянка перебуває в оренді, згідно наданій їй копії відповідного договору цей договір оренди був укладений між її батьком [PERSON] та ФОП [PERSON] 20.04.2020, хоча на той час на час укладення цього договору її батько вже помер (дата смерті [INFO] ). До того ж підпис її батька в графі «Орендодавець» взагалі не схожий на підпис її батька, що зберігся на офіційних документах, що долучено до позовної заяви. Також було з`ясовано, що в Державному земельному кадастрі 27.07.2020 було зареєстровано право оренди земельної ділянки, номер запису про право 37555282, тобто право оренди зареєстровано також після смерті її батька. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачу строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, призначено підготовче судове засідання на 21.05.2025 (а.с.\~39-41). Позивач та її представник у підготовче судове засідання 21.05.2025 не з`явилися, про дату, час і місце засідання належно повідомлені, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями (а.с.\~48, 49); 21.05.2025 представником Позивача подано до суду письмову заяву про проведення засідання суду без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.\~57). Відповідач у підготовче судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання також належно повідомлений, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.\~50); 15.05.2025 до суду надійшла його письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с.\~51). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення підготовчого судового засідання, визначених частиною другою статті\~198 ЦПК України, судом не вбачається. Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку, зокрема, з визнанням позову суд роз`яснює наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач [PERSON] , [INFO] (а.с.\~7-8), є власницею земельної ділянки, кадастровий номер: 3221685600:03:005:0008, загальна площа 4,0236\~га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами села Тадіївка Маловільшанської сільської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (колишня територія Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області). Право власності на названу земельну ділянку набуто Позивачем у порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджено стороною Позивача копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09.10.2024 приватним нотаріусом Клочко\~О.П., зареєстровано в реєстрі за №\~724 (а.с.\~9), та Витягом з Державного реєстру речових прав від 09.10.2024 №\~398525136 (а.с.\~10). Батько Позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.\~16-17), помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії\~ [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис №\~3 (а.с.\~18). Разом з тим, з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права щодо спірної земельної ділянки від 21.04.2025 (а.с.\~11-12) вбачається, що ця земельна ділянка перебуває в оренді, право оренди зареєстровано 27.07.2020. З доданої до позовної заяви копії Договору оренди землі від 20.04.2020 щодо спірної земельної ділянки вбачається, що цей Договір укладений між згаданим вище [PERSON] (Орендодавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (Орендар) 20.04.2020, тобто вже після смерті [INFO] названого Орендодавця (а.с.\~13-14). Також судом встановлено, що за станом на час розгляду справи названий у згаданому Договорі оренди Орендар [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено наданою Відповідачем копією свідоцтва про смерть серії\~ [NUMBER] , виданого Володарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~131 (а.с.\~54). Відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.\~52-53), є сином згаданого Орендаря [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження Відповідача серії\~ [NUMBER] , виданого 13.11.1986 Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області (а.с.\~55). Отже, судом встановлено та не заперечується сторонами, зокрема Відповідачем, яким визнано позов, що Орендодавець [PERSON] не міг укласти/підписати зазначений вище Договір оренди землі щодо спірної земельної ділянки, оскільки помер [INFO] , тобто за місяць до дати укладення і підписання цього Договору 20.04.2020. Наявність зареєстрованого речового права (права оренди) на належне Позивачеві майно (земельну ділянку) перешкоджає Позивачу як власнику вільному здійсненню користування і розпорядження цим майном. Відповідно до положень статті\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. На розвиток конституційних гарантій права власності нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; при цьому власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (статті\~317, 319, 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальні способи захисту судом цивільних прав та інтересів визначені в статті\~16 ЦК України. Крім того, способи захисту прав на земельні ділянки визначені в статті\~152 Земельного кодексу України (далі ЗК України), частина друга якої передбачає право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За визначенням статті\~792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті\~93 ЗК України, стаття\~1 Закону України «Про оренду землі»). Стаття\~13 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. При цьому укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті\~14, частина перша статті\~16 Закону України «Про оренду землі»). Слід також зазначити, що договори (зокрема, договори оренди землі) та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття\~11 ЦК України). Згідно із частинами першою, четвертою статті\~202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Виходячи із законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті\~203 ЦК України вимагається, щоб волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідати його внутрішній волі. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №\~145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Негаторний позов (стаття\~391 ЦК України) це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Віндикаційний позов (стаття\~387 ЦК України) це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №\~359/3373/16). При цьому умовою застосування як віндикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Проте одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) є неможливим. Адже віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №\~522/1029/18). У випадку поєднання в одній вимозі віндикаційного та негаторного позовів суд має визначити, яку мету переслідує позивач, і застосувати належні норми права, зокрема, задовольняючи такий позов частково. Зазначений підхід узгоджується з принципом jura novit curia («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №\~488/2807/17). Насамкінець, щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди суд зазначає, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси Позивача на розпорядження її власністю відповідною земельною ділянкою. Адже реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку, коли згаданий вище Договір оренди батько Позивача фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. А обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Тому обраний у цій справі Позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації оренди належної їй земельної ділянки є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Аналогічний підхід застосовано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2020 у справі №\~125/702/17. Зважаючи на усе викладене вище, встановлені судом і визнані сторонами обставини, визнання Відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що відносно спірної земельної ділянки договір оренди не був укладений, оскільки на момент його підписання орендодавець вже помер, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, а саме в частині вимог про усунення перешкод Позивачеві у користуванні і розпорядженні належною їй на праві власності земельною ділянкою, а також про скасування державної реєстрації права оренди за неукладеним договором оренди. Застосування одночасно такого способу захисту як витребування земельної ділянки з незаконного користування у Відповідача не є за даних обставин справи ефективним способом захисту, тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Проте у зв`язку з визнанням Відповідачем позову, про що до початку підготовчого судового засідання ним було подано письмову заяву (а.с.\~51), тому суд вбачає підстави для застосування норми частини першої статті\~142 ЦПК України про повернення Позивачеві з державного бюджету 50\~відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті\~247 ЦПК України). Повне рішення суду складено у визначений частиною шостою статті\~259 ЦПК України строк з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності судді з 22.05.2025 до 30.05.2025 включно (а.с.\~61-64) згідно з порядком обчислення процесуального строку, закінчення якого припадає на неробочий день (частина третя статті\~124 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 316, 319, 321, 792 Цивільного кодексу України, статей\~93, 152 Земельного кодексу України, статей\~1, 6, 13, 14, 16 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: partial