Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом про звільнення належного йому на праві власності нерухомого майна квартири [ADDRESS] з-під арешту, накладеного у межах виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] , який не є стороною правочину щодо цієї квартири. Позивач зазначає, що придбав спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 24.06.2021, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру прав. Після укладення правочину з`ясувалося, що на момент придбання на квартиру накладено арешт за постановами ДВС, винесеними щодо третьої особи [PERSON] , яка не є власником цього майна. З цих підстав звернувся до суду, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`вився, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України, власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують право на мирне володіння майном. Накладення арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є втручанням у її право власності, і повинно бути виправданим та відповідати вимогам закону. ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) наголосив, що втручання у право власності має бути пропорційним та передбаченим законом. Верховний Суд у постанові від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц роз`яснив, що скасування запису про державну реєстрацію є належним способом захисту, якщо реєстраційна дія порушує права особи. \~ \~ \~ \~У цьому випадку записи №28552913 та №28551791 щодо арешту квартири були здійснені щодо боржника, який втратив право власності ще до моменту їх накладення. Відповідні постанови ДВС були винесені безвідносно до прав позивача, який набув право власності добросовісно та зареєстрував його згідно з законом. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, та у встановлений строк відповідно до договору. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема іпотекою, а відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок вартості предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ч. 6, ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ч. 1, ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як вбачається із наданих до матеріалів справи доказів, вимоги іпотекодержателя виникли раніше, а ніж вимоги стягувача за якими накладений арешт на майно боржника. За таких обставин відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за вимогами інших стягувачів окрім іпотекодержателя. Таким чином вимоги позивача на спірне майно підлягають задоволенню переважно перед іншими особами. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 4 ППВСУ № 6 від 27.08.1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. На підставі викладено та

Outcome: approved