Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

03 березня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим її представником адвокатом Лисенко К.І., в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №1-321 від 15 жовтня 1999 року на 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , укладений на Товарній біржі «Нерухомість Миколаїв» між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 15 жовтня 1999 року між нею та [PERSON] , як власником 2/3 домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] (на дату укладення договору - Жовтневого) району Миколаївської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 1999 року, виданого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори за №4-4348, зареєстрованого у Миколаївському державному бюро технічної інвентаризації від 15.10.1999 року за №413, було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння. Вказаний договір був укладений на Товарній біржі «Нерухомість Миколаїв» 15 жовтня 1999 року під реєстровим №1-321 та зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 02 листопада 1999 року за реєстровим №413. Договір сторонами був повністю виконаний, а саме, відповідач, передав позивачу 2/ 3 домоволодіння, а позивач у свою чергу передала відповідачу 1700 грн. до підписання договору. Спірне домоволодіння перебуває більше двадцяти років у володінні та користуванні позивача, вона зареєстрована та постійно мешкає за вказаною адресою. Однак, нотаріально договір не посвідчувався, та на даний час нотаріальне укладення даного договору неможливе, що змусило позивача звернутися за захистом свого права до суду. Ухвалою від 17 березня 2025 року заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи. У справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 09 квітня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 15 травня 2025 року представник позивача [PERSON] надала суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У зв`язку з відсутністю відповідача за останньою відомою суду адресою, його сповіщення здійснено шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. Зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції серії [NUMBER] , а/з №20 від 20 січня 2007 року. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 жовтня 1999 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 2 /3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору, 2 /3 частки зазначеного житлового будинку належали продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотконтори за реєстровим №4-4348, зареєстрованого у Миколаївському міському бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1999 року за №413. Згідно з умовами зазначеного договору, житловий будинок проданий за 1700 грн., що отримані продавцем до підписання договору. Вказаний договір укладений на Товарній біржі «Нерухомість Миколаїв», зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод за №1-321 від 15 жовтня 1999 року та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Відповідно до реєстраційного посвідчення Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №431 від 02 листопада 1999 року, право власності на 2 /3 частки будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 1999 року. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного будинку, виконання укладеної угоди та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Outcome: approved