Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є їх спільною з відповідачем дитиною. З моменту припинення спільного проживання з відповідачем, їх син [PERSON] залишився проживати з позивачкою, відповідач до його повноліття сплачував аліменти на утримання сина. Окрім цього, вказує, що їхній з відповідачем син [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету агротехнологій Миколаївського національного аграрного університету, з періодом навчання до 2027 року включно. Відповідач працює на посаді начальника управління ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, отримує дохід та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] . Окрім того, в 2024 році відповідачем було придбано квартиру, а тому його матеріальний стан дозволяє утримувати сина на період його навчання. Враховуючи вищевикладене, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період до 30.06.2027 року. Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він частково визнає позов та просить стягувати з відповідача на користь сина аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання, в розмірі 6000,00 грн., щомісячно, до завершення навчання. Відзив мотивує тим, що твердження позивачки є надуманими та такими, які розповсюджуються з метою його дискредитації, не ґрунтується на об`єктивних доказах і не відповідає дійсності. Зазначив, що після повноліття сина, він систематично продовжує допомагати йому матеріально коштами, окрім того оплачує йому проживання в гуртожитку. Вважає, що оскільки обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей не є безумовним, а обов`язок щодо утримання власних повнолітніх дітей на період навчання законодавством покладено на обох батьків, то вважає, що обов`язок надання коштів на утримання на період навчання покладається у рівному обсязі на матір і батька. Тому, виходячи з його середньомісячного доходу, частка яку просить стягнути позивачка в грошовому вираженні становитиме орієнтовно 12000 грн., то виходячи з принципу рівності обох батьків, вважає доцільним та справедливим стягнення аліментів в користь сина в твердій грошовій сумі у розмірі половини гарантованої законом частки, а саме в розмірі 6000 грн. Процесуальні дії у справі. 19.03.2025р. справа надійшла до Доманівського районного суду Миколаївської області та у відповідності до\~ст. 14 ЦПК України\~передана в провадження судді Кащака А.Я. Ухвалою судді від 02.04.2025р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Також залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] . Розгляд справи призначено з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить його задоволити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов просив задоволити частково та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина що продовжує навчання, в розмірі 6000,00 грн., щомісячно, до завершення навчання. Пояснив, що його син навчається за рахунок бюджетного фінансування, а також отримує стипендію, однак він як батько періодично допомагає сину коштами, а також оплачує його навчання, на підтвердження чого надав суду частину відповідних квитанцій про перерахування коштів. Зауважив, що квартира, яка була придбана ним у серпні 2024 року за кошти його сім`ї, її вартість відповідає рівню його доходів та не може слугувати підставою надмірного стягнення з нього аліментів на утримання сина. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області серії [NUMBER] . Згідно довідки № 3468 від 17.01.2025 року [PERSON] , є студентом 2-го курсу денної форми навчання регіонального замовлення, підготовки СВО «Бакалаврат» факультету агротехнологій Миколаївського національного аграрного університету, закінчує навчання у червні 2027 року. З позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що сторони проживають окремо, позивачка в селищі Доманівка, Вознесенського району Миколаївської області, а відповідач в м.Миколаєві. Дитина [PERSON] зареєстрована разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №855 від 05.06.2020р. та витягом з Реєстру територіальної громади №2024/008196420 від 10.07.2024 року. Відповідно до поданих відповідачем платіжних інструкцій від 26.09.2024р., 23.09.2024р., 09.07.2024р., 31.01.2024р., 30.08.2023р. на переказ коштів, відповідач [PERSON] періодично здійснював оплату за проживання в гуртожитку за [PERSON] . Окрім того, відповідач перераховував кошти в сумі 700 грн., 1000 грн., 7000 грн., 5000 грн., 1000 грн. протягом 2023-2024 років на банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк» сина [PERSON] , що підтверджується відповідними платіжними інструкціями за даний період. Факт оплати відповідачем за навчання [PERSON] не заперечується й стороною позивача. Згідно довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області №14.6.2-2-09/3727-25 від 09.05.2025року, [PERSON] працює на посаді начальника управління фіто санітарної служби, а його заробітна плата за період з 01.01.2024р. по 31.12.2024 року становить 572645,25 грн. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей не є безумовним, визначальним є саме матеріальна можливість батьків утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд виходить з того, що спільний син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, ураховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відтак, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок доведення того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. У відповідності до ч.6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в даній справі суд виходить з того, що позивачем доведено досягнення сином віку, який перевищує 18 і є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, а також можливість відповідачем надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що відповідач\~\~ [PERSON] є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання. Спосіб стягнення аліментів на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором стягувача (одержувача) аліментів (абзац другий частини\~третьої\~статті\~181 СК України). Водночас, той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, що гарантується ч.5 ст.183 СК України. Позивачем не доведено, що дитина [PERSON] проживає з нею та перебуває на її повному утримані. Проте, відповідачем доведено факт проживання сина в гуртожитку в період навчання, який він частково оплачує, що позивачем не заперечується. При цьому, суд враховує, що [PERSON] навчається за регіональним замовленням та отримує дохід у виді стипендії. Разом з тим, суд враховує обов`язок рівної участі в утриманні повнолітньої дитини обома батьками. Проте, позивачем не надано суду доказів понесених нею витрат на сина [PERSON] в період його навчання. Разом з тим, враховуючи надані сторонами доказами, зважаючи на те, що відповідач визнав необхідність утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, частково в частині розміру аліментів, а також на те, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання наявний в обох батьків, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задоволити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Визначаючи саме такий розмір аліментів та беручи до уваги обов`язок обидвох батьків надавати їх спільному сину матеріальну допомогу, та виходив з того, що стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї четвертої частки доходів гарантований ст.183 СК України покладається в рівних частинах на обидвох батьків, що відповідно становить 1/8 частки доходів кожного з них. При цьому, покликання позивача на лише сам факт придбання відповідачем у 2024 році нерухомого майна (квартири), не\~доводить, що витрати платника аліментів на придбання нерухомого майна, перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, та щодо джерела походження даних коштів платником аліментів надано пояснення в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом, 19.03.2025 року, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідача починаючи з вказаної дати і до завершення сином навчання або до досягнення ним 23-річного віку. Також, суд не бере до уваги покликання сторони позивача на закінчення терміну стягнення аліментів - 30.06.2027 року, оскільки ч.1, 2\~ст.199 СК України\~передбачено два випадки закінчення стягнення аліментів - досягнення повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання двадцяти трьох років або припинення такою дитиною навчання. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1\~ст. 192 СК України. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно із\~ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з підстав та мотивів, викладених вище. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 гривень, пропорційно до задоволених вимог (у розмірі 50% судового збору, який справляється при поданні до суду відповідної позовної заяви).

Outcome: partial