Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

У вересні 2023 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за неотримане речове право. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона є донькою і спадкоємцем [PERSON] , який на момент своєї смерті перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Вказує, що з наявних у неї копій документів, позивач встановила, що підчас шлюбу [PERSON] придбав та оформив на [PERSON] земельні ділянки кадастровий номер 3222487001:01:006:0300, кадастровий номер 3222487001:01:006:0287, та кадастровий номер 3222487001:01:006:5036, які були відчужені [PERSON] після смерті [PERSON] . Вказує, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності на спільне майно подружжя (земельні ділянки) належало 1/2 згаданих земельних ділянок. Оскільки земельні ділянки кадастровий номер 3222487001:01:006:0300, кадастровий номер 3222487001:01:006:0287 були об`єднані та утворилась нова земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:006:0418. Тому вона вважає, що має право на спадкування 2/3 майна померлого [PERSON] . Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/3 частини земельних ділянок кадастровий номер 3222487001:01:006:5036 та 3222487001:01:006:0418, в розмірі 671 000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2023 по справі №569/18217/12 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за неотримане речове право передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Не погодившись з таким судовим рішенням, [PERSON] оскаржила ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2023 по справі №569/18217/23 до Рівненського апеляційного суду. Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року по справі №569/18217/23 [PERSON] відмовлено у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2023 по справі №569/18217/23. Справу№569/18217/23 передано на розгляд за підсудність до Києво-Святошинському районному суді Київської області. 26 грудня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла на розгляд позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за неотримане речове право. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. N 896 від 30.07.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи N 569/18217/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 05 серпня 2024 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. Не погоджуючись з позовом, відповідач 08 лютого 2024 року та 12 серпня 2024 року подав відзив,\~додаткові пояснення\~та просив у позові відмовити, оскільки докази та доводи, викладені у позовній заяві не підтверджують факт порушення прав позивачки. Стверджує, що позивачем не надано доказів включення земельних ділянок до складу спадкової маси та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що загальна вартість земельних ділянок кадастровий номер 3222487001:01:006:0300, кадастровий номер 3222487001:01:006:0287, та кадастровий номер 3222487001:01:006:5036, придбаних [PERSON] , складала 705600,00 грн., тому визначена позивачем вартість земельних ділянок є необґрунтованою. Вказує, що наразі відповідач не є власником згаданих земельних ділянок, крім того, у земельних ділянок змінено цільове призначення, що безпосередньо впливає на їхню ринкову ціну на момент придбання та на момент подачі позову. Твердження про сумнівність укладених договорів купівлі-продажу нічим не обґрунтовано, а самих договорів позивачем не долучено до матеріалів справи для їх дослідження. 28 лютого 2024 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна, [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за неотримане речове право. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] 2/3 частки боргових зобов`язань [PERSON] з розрахунку її частки у спадщині, що складає 2075205,53 грн. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що під час шлюбу, [PERSON] уклала договір позики від 20.09.2019 року із [PERSON] за умовами якого [PERSON] отримала позику у розмірі 100\~000,00 доларів США, а [PERSON] уклав договір позики від 12.05.2020 року із [PERSON] , за умовами якого [PERSON] як позичальник, отримав грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. Вказує, що позика не була повернути позикодавцям, і останні звернулись до суду про стягнення заборгованості за договорами позики та стягнуто 2054654, 38\~грн. та 4151847,21 грн. заборгованості відповідно. Стверджує, що [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі, та отримавши кошти за договорами позики, вважались солідарними боржниками, боргові зобов`язання за договорами позики були спільною сумісною власністю подружжя, а тому 1/2 боргових зобов`язань, які складають 3112808,30 грн. були включені до спадкової маси. Просила позов задоволити у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 спрпня 2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за неотримане речове право прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення поштів за неотримане речове право, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року клопотання Відповідача (позивача за зустрічним позовом) про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлани Вікторівни копію спадкової справи №24/2022 після смерті [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 22 квітня 2025 року. Представник Позивача (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд стягнути з [PERSON] 1/3 вартості земельних ділянок кадастровий номер 3222487001:01:006:5036 та 3222487001:01:006:0418, що становить 671 000,00 грн., які були спільною сумісною власністю подружжя. Заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , підтримав зустрічні позовні вимоги в повному обсязі та просив суд стягнути з [PERSON] 2/3 частки боргових зобов`язань її батька - [PERSON] з розрахунку частки [PERSON] у спадщині, що складає 2075205,53 грн. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що 27.11.2014 зроблено актовий запис №1861. [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. 12 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною заведено спадкову справу №24/2022. Судом встановлено, що спадкоємцями майно померлого [INFO] [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідки від 04.11.2022 року №53-01-16. Інший спадкоємець [PERSON] [PERSON] відмовилася від належної їй частини спадщини [PERSON] на користь [PERSON] . Отже, розподіл спадкової маси повинен відбуватись наступним чином: 1/3 [PERSON] , 2/3 [PERSON] . Відповідно до пояснень сторін та матеріалів справи, під час перебування [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] придбала наступні земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:006:0300, земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:006:0287 та земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:006:5036. З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно то їх обтяжень судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0229 га, кадастровий номер 3222487001:01:006:0300 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2114527232224) була придбана [PERSON] 03.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грицюк П.В. та зареєстровано за номером 2816. 04.11.2022 [PERSON] вказану земельну ділянку відчужено ПП «Палас Естейт» на підставі рішення №04/11 від 04.11.2022, акту приймання-передачі нерухомого майна, майнового вкладу №04-1/11 від 04.11.2022. 16.02.2023 рішенням №66471074 державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Івченко Олександра Валерійовича у зв`язку із об`єднанням об`єкті нерухомого майна закрито розділ по об`єкту нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер 3222487001:01:006:0300. Останнім власником згаданої земельної ділянки був [PERSON] , який 15.11.2022 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер 3222487001:01:006:0300. Земельна ділянка площею 0,4 га, кадастровий номер 3222487001:01:006:0287 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1267859132224) була придбана [PERSON] 03.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грицюк П.В. та зареєстровано за номером 2817. 04.11.2022 [PERSON] вказану земельну ділянку відчужено ПП «Палас Естейт» на підставі рішення №04/11 від 04.11.2022, акту приймання-передачі нерухомого майна, майнового вкладу №04-2/11 від 04.11.2022. 20.02.2023 рішенням №66471074 державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Івченко Олександра Валерійовича у зв`язку із об`єднанням об`єкті нерухомого майна закрито розділ по об`єкту нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер 3222487001:01:006:0287. Останнім власником згаданої земельної ділянки був [PERSON] , який 15.11.2022 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер 3222487001:01:006:0287. Земельна ділянка площею 0,0903 га, кадастровий номер 3222487001:01:006:5036 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 861892732224) була придбана [PERSON] 03.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грицюк П.В. та зареєстровано за номером 2818. 04.11.2022 [PERSON] вказану земельну ділянку відчужено ПП «Палас Естейт» на підставі рішення №04/11 від 04.11.2022, акту приймання-передачі нерухомого майна, майнового вкладу №04-3/11 від 04.11.2022. В подальшому, 15.11.2022 ПП «Палас Естейт» відчужив [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3222487001:01:006:5036. Земельна ділянка кадастровий номер 3222487001:01:006:0418 зареєстровано за [PERSON] на підставі відомостей з ДЗК №61186791 від 16.02.2023. Також судом встановлено, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] , [PERSON] уклав договір позики від 12.05.2020 року із [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за умовами якого [PERSON] як позикодавець передав у власність, а [PERSON] як позичальник, прийняв у власність грошові кошти в сумі 40\~000,00 (сорок тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути вказану суму до 12.05.2021 року. У зв`язку з тим, що позику за життя [PERSON] не повернув, [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 12.05.2020 року. Рівненським міським судом Рівненської області відкрито провадження у справі №569/2272/23 в частині позовних вимог до [PERSON] , адже на час відкриття провадження у справі [PERSON] помер. Рівненським міським судом Рівненської області прийнято 20.04.2023 рішення, яким позовну заяву [PERSON] задоволено у повному обсязі, вирішено стягнути з [PERSON] основну суму заборгованості за договором позики від 12 травня 2020 року в розмірі 1 462 744, 00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 591 910, 38 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 710, 00 грн. Також, під час перебування у шлюбі з [PERSON] , [PERSON] уклала договір позики від 20.09.2019 року із [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за умовами якого [PERSON] як позикодавець передав у власність, а [PERSON] як позичальник, прийняла у власність грошові кошти в сумі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США та зобов`язувалася повернути вказану суму до 12.09.2020 року. У зв`язку з тим, що позику [PERSON] не повернула, [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 12.09.2019 року. Рівненським міським судом Рівненської області відкрито провадження у справі №569/15971/22, та зважаючи на те, що [PERSON] не було повернуто вказані кошти, 21.02.2023 року Рівненським міським судом Рівненської області прийнято рішення, яким позовну заяву [PERSON] задоволено у повному обсязі, вирішено стягнути з [PERSON] основну суму заборгованості за договором позики від 12.09.2019 в розмірі 3657000,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 494 847, 21 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав. Таким чином, при зверненні до суду з відповідними вимогами саме позивач має довести: наявність відповідного права, за захистом якого він звернувся до суду, та, відповідно, порушення такого права відповідачем внаслідок невиконання свого зобов`язання. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частина 3 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачає, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 3 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 визначено, що згода другого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям на праві спільної сумісної власності. Надання згоди другим із подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям на праві спільної сумісної власності, оскільки в такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо в договорі про набуття майна, вчиненим другим із подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення другим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої в такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода другого з подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Якщо другий з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо в договорі купівлі-продажу майна, який вчинено другим із подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Суд констатує, що крім інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючих документів сторонами не надано, що позбавляє суд можливості дослідити нотаріально посвідчені документи, що стали підставою для набуття та відчуження [PERSON] права власності на земельні ділянки на предмет надання згоди [PERSON] на набуття та відчуження [PERSON] земельних ділянок, а отже і встановити чи поширювався на такі земельні ділянки режим спільної сумісної власності подружжя. За таких підстав у суду відсутня можливість встановити вартість земельних ділянок на момент їх набуття та відчуження [PERSON] , тобто перевірити обґрунтованість заявлених позивачем вимог при стягнення з [PERSON] 671000,00 грн. як вартості частини майна, що на думку [PERSON] , включене до спадкової маси. Суд зауважує, що становлення та доведення вищеописаних обставин поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на земельні ділянки є підставами позову, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Суд також погоджується із доводами відповідача (позивача за зустрічним позовом) про те, що доводи позивача про те, що земельна ділянка кадастровий номер 3222487001:01:006:0418 утворилась в наслідок об`єднання земельних ділянок кадастровий номер 3222487001:01:006:0300 та кадастровий номер 3222487001:01:006:0287 не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а є припущенням позивача. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за неотримане речове право є необґрунтованими, безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню судом. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів у суд зазначає таке. У зв`язку із невиконанням [PERSON] умов договору позики від 12.05.2020 та прийняттям Рівненським міським судом Рівненської області від 20.04.2023 справі №569/2272/23 рішення, за яким боргові зобов`язання померлого [PERSON] вирішено стягнути із солідарного боржника [PERSON] одноособово, кредитором - [PERSON] пред`явлено до примусового виконання виконавчий лист по справі №569/2272/23 про стягнення з [PERSON] заборгованості до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О.. Приватним виконавцем Ярмошевич Н.О. 20.10.2023 було відкрито виконавче провадження №73107914 з виконання виконавчого листа по справі №569/2272/23 від 19.10.2023 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 12.05.2020 в розмірі 1462744,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 591910,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6710, 00 грн. З огляду на невиконання [PERSON] умов укладеного нею договору позики від 20.09.2019 року та неповернення кредитору у власність грошових коштів в сумі 100\~000,00 доларів США та враховуючи наявність рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 21.02.2023 справі №569/15971/22 про стягнення з [PERSON] основної суми заборгованості за договором позики від 12.09.2019 в розмірі 3657000,00 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 494 847, 21 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн., [PERSON] пред`явлено виконавчий лист по справі №569/15971/22 про стягнення з [PERSON] заборгованості до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О.; за наслідком звернення приватним виконавцем Ярмошевич Н.О. постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2023 було відкрито виконавче провадження №73141332 з виконання виконавчого листа по справі №569/15971/22 від 24.10.2023 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 12.09.2019 в розмірі 3\~657 000,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 494 847, 21 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн. Враховуючи вищевикладене, на [PERSON] одноособово покладено обов`язок погашення усіх боргових зобов`язань подружжя, що є неприпустимим з огляду на приписи ст. 1282 Цивільного кодексу України. Частиною 2\~ст. 11 ЦК України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до Відповідно до вимог\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог актів цивільного законодавства. 526\~Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.\~610,611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу положень ст. 612\~ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Обов`язок подружжя перед кредитором є, до того ж, солідарним, а не має поділятися навпіл: якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох з подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.\~Аналогічні положення викладені у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 638/18231/15-ц та у постанові Верховного Суду у справі № 205/5882/18. Відповідно до\~ст.1216ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Відповідно до ст.\~608,\~1218,\~1219 ЦК України\~у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися унаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої\~статті 263 ЦПК України). В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі N 306/2000/16-ц (провадження N 61-30819св18) та від 04 лютого 2021 року у справі N 587/381/15-ц (провадження N 61-3826св20), зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. У постанові Верховного Суду від08 березня 2023 року у справі N 669/446/17 (провадження N 61-8415св21) зазначено, що "у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~статті\~1282 ЦК\~України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої\~статті 1281 ЦК України\~кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених\~статтею\~1282 ЦК\~України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої\~статті\~1282 ЦК\~України". Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача (позивача за зустрічним позовом) про те, що [PERSON] подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, звернення [PERSON] до суду із визнанням права власності на спадкове майно (справа №569/3590/24), відсутність у матеріалах спадкової справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій (відмова про видачу свідоцтва про право на спадщину) може свідчити про намір ухилитись від прийняття спадщини в частині спадкування боргових зобов`язань. Враховуючи, що договори позики [PERSON] та [PERSON] укладено під час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками за згаданими договорами позики та борговими зобов`язаннями по них. Суд констатує, що [PERSON] та [PERSON] , до дня смерті [PERSON] , свої зобов`язання за договорами позики не виконали, про що свідчать рішення Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] заборгованості по договорам позики, відкриті виконавчі провадження та претензії кредиторів, наявні у матеріалах справи. З огляду на вказане, враховуючи приписи ст.543-544 ЦИК України, суд вважає, що у даному спорі включення заборгованості за договорами позики, що стягуються із солідарного боржника [PERSON] за рішеннями судів, до складу спадкової маси і покладання сплати такої заборгованості на спадкоємців [PERSON] відповідає таким принципам цивільного права як добросовісність, справедливість та розумність. Зважаючи на вищеописані обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та стягнення з [PERSON] як спадкоємиці [PERSON] на користь [PERSON] частину боргових зобов`язань, що включено до спадкової маси з розрахунку її частки у спадщині (2/3), що складає 2075205,53 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved