Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

24 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дружини. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 березня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини - роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу, призначено судове засідання. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2025 року розірвано шлюб, зареєстрований 01 серпня 2023 року Новосанжарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище [PERSON] ) актовий запис № 95. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». 19.10.2025 представник позивачки - адвокат Хворост Д.М. звернулася до суду із заявою про розподіл судових витрат, у якій просила стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати у розмірі 3611,20, з яких 1211,20 грн - витрати на оплату судового збору та 2500,00 грн - витрати на правову допомогу. 12.05.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на заяву про розподіл судовиз витрат, у якій він просив звільнити його від сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесених [PERSON] . В обгрунтування заперечення вказав, що він є особою з інвалідністю ІІ групи та надав копію посвідчення серії [NUMBER] , виданого 13.08.2024 на ім`я [PERSON] та посилався на ч. 3 ст. 136 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Учасники справи в судове засідання не з`явилися про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином. 20.05.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі. Також вказав, що заперечує проти задовлення заяви про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. За змістом положень ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За правилами ст. 246 ЦПК Укрїни, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Судом встановлено, що позовна заява [PERSON] містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме: 1211,20 грн - сплачений судовий збір та 5000,00 грн - витрати на правничу допомогу. Позивачкою у позовній заяві зазначено, що докази надання правничої допомоги, її обсяг та підтвердження оплати будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Судом встановлено, що згідно із заявою про розподіл судових витрат, [PERSON] при вирішенні питання прохає врахувати, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, включачи підготовку до її розгляду, збір доказів. На обгрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат позивачкою надано до суду договір про надання правничої допомоги № 29, укладений 05.03.2025 між позивачкою [PERSON] та адвокатом Хворост Д.М.; додаткову угоду № 1 від 25.03.2025 до договору про надання правничої допомоги № 29, акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 18.04.2025 до договору про надання правової допомоги № 29 від 05.03.2025; платіжну інструкцію № @2pl420550 від 05.03.2025 про переказ на рахунок Хворост Д.М. грошових коштів у розмірі 5000,00 грн, як гонорару за договором № 29 від 05.03.2025 від [PERSON] ; квитанцію № ID 6516-3755-8893-6763 від 19.03.2025 про сплату [PERSON] судового збору за подання позову до Новосанжарського районного суду Полтавської області у розмірі 1211,20 грн. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 29, адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідіні для виконання договору на умовах, визначених даним договором. Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), зазначеним у заяві про розподіл судових витрат адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги за договором: - юридична консультація клієнта з приводу порядку розірвання шлюбу, сплати судового збору, роз`яснення порядку судового захисту порушеного права; - підготовка, написання та подання позову до суду про розірвання шлюбу (включає в себе написання позовної заяви та виготовлення копій необхідних документів, оплату судового збору); - підготовка, написання та подання клопотання до суду про розгляд справи без участі позивача та його представника на 13.04.2025. Сума гонорару, на яку станом на 18.04.2025 надано правову допомогу становить 2500,00 грн. Клієнтом станом на 18.04.2025 внесено гонорар у розмірі 5000,00 грн, згідно з платіжною інструкцією № @2pl420550 від 05.03.2025, з яких 2500,00 грн зараховані у юридичний супровід справи № 542/532/25, а інші 2500,00 грн зараховані у юридичний супровід справи № 542/514/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд виходить з такого. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Разом з тим, судом встановлено, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу відповідач визнав та просив задовольнити. Про це він зазначив у заяві, поданій до суду, а у поданих запереченнях просив звільнити його від сплати судових витрат. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial