Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Сумський обласний центр зайнятості (далі- позивач) 10.12.2024 року звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою до [PERSON] (далі- відповідачка), в якій просить стягнути з відповідачки майнову шкоду в сумі 15746,42 грн та понесені судові витрати в сумі 3028,00 грн. Вказана цивільна справа передана за підсудністю до Ямпільського районного суду Сумської області. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що [PERSON] працювала на різних посадах у структурі Сумської обласної служби зайнятості: прийнята 28.02.2000 економістом І категорії відділу зайнятості, статистики та аналізу ринку праці Шосткинського міськрайцентру зайнятості (наказ від 22.02.20 №22). У подальшому внаслідок кадрових змін [PERSON] працювала з 01.05.2018 заступником начальника відділу надання соціальних послуг Ямпільської районної філії Сумського обласного центру зайнятості; з 01.03.2023 завідувачем Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості; 30.11.2023 [PERSON] звільнена. У 2023 році Державним центром зайнятості проведений аудит діяльної Сумської обласної служби зайнятості щодо організації надання послуг виконання завдань (в тому числі засобами ЄІАС) за період 01.01.2020 по 01.10.2023. За результатом перевірки складено аудиторський звіт від 15.12.2023 №212-01/6, аудитом виявлені випадки неправильного застосування законодавства з питань безробіття, що призвели до переплат допомоги по безробіттю в тому числі і [PERSON] за таких обставин. При реєстрації безробітного [PERSON] (ПК №181821111500002, РНОКПП [NUMBER] ) 20.10.2020 вперше (ПК 181820102000003, РНОКПП [NUMBER] ), наданий статус безробітного та призначалась допомога по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70% середньої зарплати тривалістю 270 календарних днів (звільнений з останнього місця роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України). Згідно з ч 5. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у чинній на час виникнення правовідносин редакції) у разі чергового визнання, в установленому порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно. [PERSON] вчергове 15.11.2021 [PERSON] (ПК № .81821111500002, РНОКПП [NUMBER] ) наданий статус безробітного; право на допомогу по безробіттю визначене як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70% середньої зарплати тривалістю 360 календарних днів. Однак при визначені права на допомогу по безробіттю [PERSON] 15.11.2021 застосуванню підлягала норма абзацу 4 пункту 32\~ розділу VIII Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у чинній на той час редакції): для осіб, які втратили роботу в період карантину загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувала 270 календарних днів. [PERSON] при повторній реєстрації в межах дворічного періоду допомогу по безробіттю необхідно призначати на 270 календарних днів. Під час аудиту рішення у ПК №181821111500002 [PERSON] приведені у відповідність до вимог чинного законодавства, змінені рішення призначена допомога по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70%, тривалістю 270 календарних днів. Це порушення призвело до переплати допомоги по безробіттю [PERSON] у ПК № 181821111500002 за 90 календарних днів у сумі 28672,38 грн. Кар`єрним радником для безробітного, яка визначала право на допомогу по безробіттю, була [PERSON] . Крім того, при реєстрації безробітного [PERSON] ( [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] ) вперше зареєстрований безробітним [PERSON] після звільнення з останнього місця роботи 17.04.2020 на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін. 22.04.2020 наданий статус безробітного призначена допомога по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70% середньої зарплати тривалістю 270 календарних днів. Згідно з ч 5. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у чинній редакції на час виникнення правовідносин) у разі чергового визнання в установленому поряд застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно. [PERSON] вчергове [PERSON] ( [NUMBER] РНОКПП [NUMBER] ) 19.04.2021 наданий статус безробітного; право на допомогу по безробіттю визначене як застрахованій особі з урахування страхового стажу понад 10 років у розмірі 70% середньої зарплати тривалістю 360 календарних днів. Однак при визначенні права на допомогу по безробіттю [PERSON] 19.04.2021 застосуванню підлягала норма абзацу 4 пункту 32 розділу VІІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування випадок безробіття»: для осіб, які втратили роботу в період карантину загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 270 календарних днів. [PERSON] при повторній реєстрації в межах дворічного періоду допомогу по безробіттю необхідно призначати на 270 календарних днів. Під час аудиту рішення у ПК № 181821041900005 [PERSON] приведені у відповідність до вимог чинного законодавства, змінені рішення і призначена допомога по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70%, тривалістю 270 календарних днів. Це порушення призвело до переплати допомоги по безробіттю [PERSON] у ПК №181821041900005 за 90 календарних днів у сумі 15650,66 грн. Кар`єрним радником для безробітного, яка визначала право на допомогу по безробіттю, була [PERSON] . До посадових обов`язків [PERSON] як заступника начальника відділу надання соціальних послуг Ямпільської районної філії Сумського обласного центру зайнятості належало надання особам, що звернулися до центру зайнятості, послуг пов`язаних з працевлаштуванням, реєстрація безробітних, прийняття обґрунтованих рішень щодо призначення матеріального забезпечення зареєстрованим безробітним. Пряму дійсну шкоду, завдану Сумському обласному центрі зайнятості, складають суми переплат допомоги по безробіттю: 28672,38 грн у ПК №181821111500002 [PERSON] , 15650,66 грн. у ПК №181821041900005 [PERSON] , загальна сума прямої дійсної шкоди від неправильних дій при виконанні посадових обов`язків [PERSON] складає 44323,04 грн. Відповідачка скористалась своїм правом та скерувала до суду відзив на позовну заяву. Позовні вимоги не визнавала, покликаючись на аудиторський звіт Державного центру зайнятості № 212-01/6 від 15.12.2023 року, вважає що порушення виникли у зв`язку із тим що був «низький рівень контролю з боку відповідальних посадових осіб Сумської ОЦЗ за рішеннями, які потрапляють до добового наказу, зокрема, визначення тривалості виплати допомоги по безробіттю при реєстрації, внаслідок чого виникають ризики переплати коштів Фонду». Також просить врахувати що в період, за який проводилася аудиторська перевірка з 2020 по 2023 роки працювала на посаді заступника начальника відділу надання соціальних послуг, до виконання обов`язків завідувача сектору вона приступила з 01.03.2023, в той час як обласний центр посилається на період виконання обов`язків завідувача сектору. Представник позивача направив через «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому спростовував доводи відповідачки про необізнаність щодо наявних порушень нарахування допомоги по безробіттю, тим що [PERSON] яка перебуваючи на посаді завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості, були підписані та надіслані листи [PERSON] (від 17.11.2023 №15.9/671), [PERSON] (від 17.11.2023№15.9/672) про надлишкові виплати їм допомоги по безробіттю з пропозицією повернути переплати. [PERSON] у визначені строки направила до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому наполягала на тому що рішення щодо призначення виплат, скорочення, відкладення, припинення допомоги по безробіттю одноосібно відповідачкою не могли бути прийняті і не приймались, всі прийняті рішення погоджувались з безпосереднім або прямим керівником, за вказаних обставин просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Процесуальні дії у справі. Ямпільський районний суд Сумської області своєю ухвалою від 24.10.2025 року відкрив провадження\~у цивільній\~справі в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін (а.с.82). Ямпільський районний суд Сумської областівирішив проводити розгляд справи за участі представника позивача та відповідачки в режимі відеоконференції про що постановив ухвали від 17.02.2025, 21.02.2025, 24.03.2025, 26.03.2025, 24.04.2025, 13.05.2025. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Перевіряючи обставини справи судом установлено, що 22.02.2000 року відповідно до наказу № 22 [PERSON] призначено на посаду економіста 1 категорії відділу зайнятості статистики та аналізу ринку праці в Шосткинський міськрайцентр (а.с.23). Згідно з копії наказу про зміну прізвища №189 від 20.11.2006 року, за заявою [PERSON] у зв`язку зі зміною прізвища потрібно вважати її « [PERSON] » (а.с.24). Відповідно до копії наказу «про переведення працівників Ямпільського районного центру зайнятості до Ямпільської районної філії Сумського обласного центру зайнятості» № 93-к від 27.04.2018 [PERSON] провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Ямпільського районного центру зайнятості, переведено з 01.05.2018 року на посаду заступника начальника відділу надання соціальних послуг Ямпільської районної філії Сумського обласного центру зайнятості (а.с.22). Згідно з витягу з наказу №60-к від 28.02.2023 року про переведення працівників, [PERSON] , заступника начальника відділу надання соціальних послуг Ямпільської районної філії Сумського обласного центру зайнятості переведено на посаду завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумськогоо обласного центру зайнятості з 01 березня 2023 року (а.с.21). Додатком до позовної заяви позивачем долучено аркуші №15-16, 19-20 аудиторського звіту №212-01/6 від 15.12.2023 року, відповідно до інформації якого проведено вибіркову перевірку персональних справ безробітних щодо правильності прийняття рішень про надання/поновлення статусу безробітного, та призначення/поновлення виплати допомоги по безробіттю, та встановленні певні порушення про які зазначено в цьому звіті. Крім того у аудиторському звіті зазначено: «реєстрація, перереєстрація, та припинення реєстрації безробітних здійснюється відповідно до прийнятих рішень, які оформлюються добовими наказами філії та підписуються директором». Згідно з вказаного аудиторського звіту «як наслідок низького рівня контролю з боку відповідальних посадових осіб Сумської ОСЗ за визначенням тривалості виплати допомоги по безробіттю при реєстрації безробітних виниклим численні переплати коштів Фонду, в тому числі в таблиці №6 (а.с.20) зазначено Ямпільський сектор Шосткинської філії Сумського ОЦЗ, по якому міститься інформація стосовно [PERSON] період з 29.04.2021 по 04.11.2021, має бути нараховано до 06.08.2021, сума переплати 8843,99 грн, повернуто 500,00 грн 08.12.2023; [PERSON] період з 15.11.2021 по 09.06.2022 має бути нараховано до 11.03.2022 року сума переплат 28672,38 грн.; [PERSON] період з 19.04.2021 по 02.08.2021, має бути нараховано до 04.05.2021 сума переплат 15650,66 грн (а.с.6-8-зв.). Відповідно до акту засідання комісії для детального аналізу порушень та недоліків, виявлених під час аудиту від 20.02.2024, було виявлено фінансові порушення, в тому числі й по Ямпільському сектору Шосткинської філії, а саме з вини спеціаліста [PERSON] завідувача сектору (яку звільнено 30.11.2023 року) на суму 44323,04 грн, ПК 181821111500002 [PERSON] , [NUMBER] [PERSON] (а.с.11зв.), а тому прийнято рішення в тому числі про стягнення у судовому порядку (зі вжиттям заходів досудового врегулювання шляхом направлення претензії) суми завданої матеріальної шкоди у розмірі що не перевищував середній заробіток на день звільнення з [PERSON] (а.с.12,13). Із долученого до позовної заяви копії протоколу №4 засідання комісії для детального аналізу порушень та недоліків виявлених під час аудиту від 22.11.2024 убачається, що комісія Сумського обласного центру зайнятості встановила факт прийняття неправомірних рішень [PERSON] як кар`єрного радника, обіймаючи посаду завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості, щодо повторного надання 15.11.2021 року статусу безробітного [PERSON] з призначенням виплат протягом 360 календарних днів, всупереч ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що передбачало строк виплат на 270 днів, а також стосовно [PERSON] якого повторно зареєстрували як безробітного 19.04.2021 року. Враховуючи що [PERSON] звільнено з роботи 30.11.2023 року, комісія прийняла рішення про необхідність відшкодування [PERSON] шкоди в межах середнього заробітку в сумі 15746,42 грн. (а.с.14,17-18). Відповідно до копії претензії яку було адресовано [PERSON] . Сумський обласний центр зайнятості 23.02.2024 року за вих.№ 05/271, повідомив що за результатом проведення аудиту, встановлено що з вини [PERSON] СОЦЗ завдано матеріальної шкоди на суму 44323,04 грн, з ураховуючи середньомісячну заробітну плату просять повернути 15746,42 грн (а.с.19). Згідно з копії наказу №262-к від 29.11.2023 року [PERSON] звільнено з посади завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості 30.11.2023 року (а.с.25). На підтвердження розрахунку середньомісячної заробітної плати [PERSON] . Сумський обласний центр зайнятості надає копію довідки №04.1/227 від 14.02.2024 року, відповідно до якої середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 732,39 грн, середньомісячна заробітна плата становить 15746,42 грн (а.с.20). До матеріалів справи долучено копію посадової інструкції завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості затвердженої наказом Сумського центру зайнятості №75 від 21.02.2023 року (а.с.26-29). Із долучених до матеріалів справи копії індивідуальних планів працевлаштування безробітного [PERSON] від 21.04.2021 року, убачається що [PERSON] виконувала обов`язки кар`єрного радника Ямпільської районної філії Сумського ОЦЗ (на підставі Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, що шукають роботу, та Посадової інструкції). Відповідно до пункту 5.1.5. зазначеного індивідуального плану кар`єрний радник має право [ ..за невиконання вимог законодавства України про зайнятість населення…скорочувати, припиняти тривалість виплати допомоги по безробіттю, припиняти реєстрацію безробітного]. (а.с.38-42зв). Відповідно до копії витягу з наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] (ПК [NUMBER] ) убачається вчинення таких дій, 19.04.2021 року наказом №НТ210419 надано статус безробітного; 19.04.2021 року наказом №НТ210419 призначено допомогу по безробіттю на період з 19.04.2021 по 02.08.2021; з 19.04.2021 року розпочати (поновити) виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.22 ЗУпЗДССВБ. За вказаними наказами рішення значиться як «відмінене» на підставі наказу №НТ210527 від 27.05.2021 року з формулюванням: «вважати недійсним прийняті рішення». Наказом № НТ210527 від 27.05.2021 призначено допомогу по безробіттю із визначенням розміру виплат 100% -90 к.д., 80% -90 к.д., 70% -180 к.д., з 19.04.2021 по 02.08.2021 року; наказом № НТ210803 від 03.08.2021 року прийнято рішення припинити виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; наказом №НТ211018 від 18.10.2021 припинення реєстрацію безробітних з 15.10.2021. Вказаний витяг надано за підписом директора [PERSON] , виконавець Бобровицька О.В. (а.с.36-36зв.). Відповідно до копії скріншоту з програми ЄІАС з відображенням переліку прийнятих рішень стосовно [PERSON] , встановлено що 19.04.2021 року [PERSON] «призначено ДБ 360 к.д», рішення прийняла [PERSON] , рішення відмінено 27.05.2021. В подальшому припинено та повторно призначено ДБ на 270 днів, відміна рішення від 27.10.2023 року рішення прийняла [PERSON] (а.с.43-53). Із долучених до матеріалів справи копії індивідуальних планів працевлаштування безробітного [PERSON] від 22.11.2021 року, убачається що [PERSON] виконувала обов`язки кар`єрного радника Ямпільської районної філії Сумського ОЦЗ (на підставі Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, що шукають роботу, та Посадової інструкції). Відповідно до пункту 5.1.5. зазначеного індивідуального плану кар`єрний радник має право [ ..за невиконання вимог законодавства України про зайнятість населення…скорочувати, припиняти тривалість виплати допомоги по безробіттю, припиняти реєстрацію безробітного]. (а.с.56-57). Відповідно до копії витягу з наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] (ПК 181821111500002) убачається вчинення таких дій: 15.11.2021 року наказом №НТ211115 надано статус безробітного; 22.11.2021 року наказом №НТ211122 призначено допомогу по безробіттю на період з 15.11.2021 по 09.06.2022; з 22.11.2021 року розпочати (поновити) виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.22 ЗУпЗДССВБ. Наказом № НТ220610 від 10.06.2022 припинено у зв`язку із закінченням строку виплат відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; наказом №НТ220616 від 16.06.2022 припинення реєстрацію безробітних з 16.06.2022. Вказаний витяг надано за підписом директора [PERSON] , виконавець Бобровицька О.В. (а.с.54-54зв.). Відповідно до копії скріншоту з програми ЄІАС з відображенням переліку прийнятих рішень стосовно [PERSON] , встановлено що 15.11.2021 року [PERSON] «призначено ДБ 360 к.д», рішення прийняла [PERSON] , рішення відмінено 27.10.2023. В подальшому припинено та повторно призначено ДБ на 270 днів, відміна рішення від 27.10.2023 року рішення прийняла [PERSON] (а.с.65-67). Відповідно до копії повідомлення без зазначення повної інформації стосовно адресата (зазначено лише « [PERSON] ») та адреси, убачається що [PERSON] 17.11.2023 року за вих.№ 15.9/672 повідомила невстановлену судом особу, про надлишково перераховану допомогу по безробіттю за період з 12.03.2022 по 09.06.2022 в сумі 28672,38 грн., з проханням повернути на вказані реквізити сумського обласного центру зайнятості. Додатком до цього листа є довідка-рахунок б/н та без дати, адресований директору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості Чернову М. від директора Сумського обласного центру зайнятості Чепульському Л. з інформацією про кошти що підлягають поверненню, безробітний [PERSON] (а.с.108-108зв). Згідно з копії повідомлення без зазначення повної інформації стосовно адресата (зазначено лише « [PERSON] ») та адреси, убачається що [PERSON] 17.11.2023 року за вих.№ 15.9/671 повідомила невстановлену судом особу, про надлишково перераховану допомогу по безробіттю за період з 05.05.2021 по 02.08.2021 в сумі 15650,66 грн, з проханням повернути на вказані реквізити сумського обласного центру зайнятості. Додатком до цього листа є довідка-рахунок б/н та без дати, адресований директору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості Чернову М. від директора Сумського обласного центру зайнятості Чепульському Л. з інформацією про кошти що підлягають поверненню, безробітний [PERSON] (а.с.109-109зв). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка покликається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12). Відповідно до ч.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. За змістом положень ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно з ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. За змістом ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно з роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником. Крім того, у абз.2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам зазначено, що виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Оскільки, в трудовому праві діє презумпція невинуватості працівника і на роботодавцеві лежить тягар доводити провину працівника та розмір заподіяної шкоди, тому обов`язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника за шкоду, передбачену ст.130 КЗпП України, покладається на власника або уповноважений ним орган (138 КЗпП України). Так судом встановлено, що у період з 27.04.2018 року по 01.03.2023 [PERSON] перебувала на посаді заступника начальника відділу надання соціальних послуг Ямпільської районної філії Сумського обласного центру зайнятості. Позивач, у наданому в якості доказу акті засідання комісії для детального аналізу порушень та недоліків, виявлених під час аудиту від 20.02.2024 року, зазначив що [PERSON] завдала шкоди Сумському обласному центру зайнятості перебуваючи на посаді завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії. На підтвердження своїх вимог, щодо матеріальної відповідальності [PERSON] на час прийняття рішення про призначення виплати допомоги по безробіттю [PERSON] та [PERSON] позивач надав копію посадової інструкції завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості яка затверджена наказом №75 від 21.02.2023 року, відповідно до п.2.2.4 встановлено що [..обов`язок кар`єрного радника: здійснює прийняття обґрунтованих рішень щодо призначення матеріального забезпечення зареєстрованим безробітним відповідно до чинних законодавчо-нормативних документів.] Отже під час розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів, судом не встановлено, що [PERSON] була наділена повноваженнями кар`єрного радника, оскільки долучена інструкція завідувача Ямпільського сектору Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості яка затверджена 21.02.2023, тобто станом не на час прийняття рішень по [PERSON] та по [PERSON] . Посадову інструкцію заступника начальника відділу надання соціальних послуг Ямпільського районного центру зайнятості якою у період з 01.05.2018 по 01.03.2023 визначались функціональні обов`язки [PERSON] до матеріалів справи позивачем не долучено. Оцінка наданих позивачем доказів у цілому, не дає можливості встановити, що дійсна шкода завдана Сумському обласному центру зайнятості внаслідок прийнятих рішень про призначення допомоги по безробіттю [PERSON] та [PERSON] , діями відповідального працівника [PERSON] . Згідно з частиною 3 статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені ст. 228 та ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушені строки. Річний строк встановлений частиною 3 статті 233 КЗпП України не є позовною давністю і застосовується незалежно від наявності заяви відповідача. Відповідно до змісту статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП, суд може поновити ці строки. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, про факт завдання матеріальної шкоди позивач дізнався 17.11.2023 року, оскільки [PERSON] та [PERSON] було направлено повідомлення про надлишково нараховані суми допомоги по безробіттю, та долучено довідки-рахунки за підписом директора Сумського обласного центру зайнятості Чепульського Л. Згідно з частиною 3 статті 233 КЗпП України річний строк відраховується з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, тобто з дня, коли власник дізнався про сам факт завдання шкоди (пошкодження майна). Позивач звернувся із позовною заявою до Зарічного районного суду міста Суми 10.12.2024 року, проте із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду як пропущеного з поважних причин відповідно до ст.234 КЗпП України не звертався і про наявність таких причин в позові не зазначив. Покликання позивача на те, що в даному випадку днем виявлення шкоди є день, коли власнику або уповноваженому органу стало відомо про наявність шкоди заподіяної працівником, а тому Сумський обласний центр зайнятості вважає дату підписання звіту аудиту 15.12.2023 днем виявлення шкоди, суд вважає помилковим, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивач дізнався про заподіяному йому шкоду не пізніше 17.11.2023 року. На переконання суду, позивач пропустив установлений законом річний строк для звернення до суду з цим позовом, а відтак після закінчення строку для звернення з позовами про стягнення з працівника шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, такий працівник звільняється від обов`язку відшкодовувати завдану ним шкоду. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з поданням позову та розглядом справи позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 3028,00 грн. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст. 130-134, 135, 136-138, 232, 233 КЗпП України,

Outcome: dismissed