Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.04.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір №75177634. Також 17.09.2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем укладено договір №555156260866. Згідно умов договору №75177634 від 21.08.2021 року відповідачу надано позику у розмірі 13 000 гривень під процентну ставку 1,99% за день користування позикою. Також відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у разі неповернення позики товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою до повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Також згідно договору позики №555156260866 відповідачу надано позику у розмірі 3 500 гривень, знижена процентна ставка 400% річних від суми позики у межах строку позики, стандартна процентна ставка 950 % річних, яка застосовується у межах строку надання позики та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. В подальшому позивачем було отримано право грошової вимоги за укладеними договорами позики. Станом на зараз відповідачем заборгованість не погашається, проценти не сплачуються. Загальний розмір заборгованості за договором №75177634 від 21.08.2021 року становить 40 390,56 гривень, з яких заборгованість за тілом у розмірі 13 000 гривень, за нарахованими процентами у розмірі 27 152,65 гривень (на дату відступлення вимоги), інфляційні збитки 208 гривень та нараховані 3% річних 29,91 гривень. За договором №555156260866 заборгованість становить 8 966 гривень, з яких заборгованість за тілом у розмірі 3 500 гривень та за нарахованими процентами у розмірі 5466 гривень. Таким чином, представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами у розмірі 49 356,56 гривень, судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 гривень. Ухвалою суду від 30.04.2025 року по справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 16.05.2025 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Так, трьохрічний строк позовної давності за укладеними договорами минув. Також вказано, що за договором від 21.08.2021 року, який був укладений на 90 днів, позивач нараховував борг за процентами за 105 днів. За договором від 17.09.2021 року, який укладений на 30 днів, нараховано проценти за 60 днів. Щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних, то вони нараховані безпідставно, оскільки до ЦК України було внесено зміни у зв`язку з воєнним станом. Також, витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 гривень є надмірними, оскільки спір сам по собі є нескладним, справа розглядається в спрощеному позовному провадженні, обсяг виконаної роботи є невеликий (за 2 години роботи адвоката ціна складає 16 000 гривень, що дорівнює 2,3 мінімальних зарплат на місяць). Таким чином, справедливим будуть витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. Відповідач вказав, що дійсно були укладені первинні договори споживчого кредиту в електронній формі від 21.08.2021 року на суму 13 000 гривень під 1,99% в день та від 17.09.2021 року під 2,6% в день, однак через застосування строків позовної давності, у позові необхідно відмовити у повному обсязі (а. с. 102-103). 27.05.2025 року від представника позивача Сердійчук Я. Я. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої строк позовної давності за договорами не минув, оскільки після запровадження воєнного стану строк позовної давності було зупинено. Також відповідно до договору №555156260866 застосовуються збільшені строки позовної давності, що погоджено сторонами. Щодо договору №75177634 від 21.08.2021 року, то проценти були нараховані відповідно до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Також проценти за договором №555156260866 нараховані відповідно до умов договору, в якому вказано, що проценти можуть нараховуватись у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Щодо витрат на правову допомогу, то представником позивача було вказано, що відповідач не навів обґрунтування не співмірності витрат зі складністю справи та не надав суду будь-яких доказів. Також за договором правової допомоги було погоджено вартість наданих послуг. За таких обставин представник позивача прохав суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а. с. 107-113). Представник позивача\~ Сердійчук Я. Я. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві прохав суд розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволенні позову. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 21.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №75177634 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 28). Згідно укладеного договору відповідачу надано позику у розмірі 13 000 гривень під 1.99% на день. Строк позики становить 30 днів. Відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву не заперечує укладення договору від 21.08.2021 року на суму 13 000 гривень під 1,99 % в день на строк 90 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За таких обставин, суд вважає факт укладення договору позики №75177634 від 21.08.2021 року доведеним. 27.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №27/01/2022 (а. с. 60-62). Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги за договором позики №75177634 від 21.08.2021 року до [PERSON] (а. с. 63-64). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (а. с. 72-75). Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги за договором позики №75177634 від 21.08.2021 року до [PERSON] на загальну суму 40 390,56 гривень, з них тіло кредиту 13 000 гривень, нараховані проценти 27 152,65 гривень, відповідальність за порушення зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України 237,91 гривень (а. с. 63-64). Як вбачається з копії договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» від 18.02.202 року та копії реєстру боржників до договору позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75177634 від 21.08.2021 року у розмірі 40 390,56 гривень (а. с. 8-15). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000014708/ТНПП від 28.02.2025 року на рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] було перераховано грошові кошти у розмірі 13 000 гривень 21.08.2021 року (а. с. 48). Також суду надано розрахунок заборгованості за договором позики №75177634 від 21.08.2021 року, згідно якого загальна заборгованість за договором становить 40 152,65 гривень, з яких за тілом кредиту 13 000 гривень, за відсотками 27 152,65 гривень. Судом встановлено, що проценти за договором нараховувались з 21.08.2021 року по 19.12.2021 року, тобто 120 днів (а. с. 50-51). Проте суд не може погодитися із порядком нарахування та вказаним розміром заборгованості за відсотками з огляду на наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості, у тому числі процентів з розрахунку 120 днів посилається на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Так, судом встановлено, що згідно з умовами договору позики №75177634 від 21.08.2021 року строк позики становить 30 днів. Згідно п. 5.2 договору визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розмішені на сайті https:/mycredit.ua, їх суть, зміст, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі. Суду також надано копію Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) в редакції, затвердженої директором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 12.08.2021 року. Вказані Правила відповідачем не підписані (а. с. 29-34). Відповідно до п. 6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення Позики та процентів позичальнику на таку неповернуту позику товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики за кожний день понадстрокового користування позикою, починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник погоджується та розуміє, що нарахування процентів за понадстрокове користування не є штрафом, пенею або іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства. Однак, позивачем не надано доказів того, що саме додані до позовної заяви Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надані стороною позивача не містять підпису відповідача. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). За таких обставин, оскільки стороною позивача не доведено факт ознайомлення відповідачем [PERSON] саме з наданими суду Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] заборгованість за нарахованими процентами з урахуванням укладеного договору позики з розрахунку строку договору 30 днів, процентна ставка 1,99 % на день. Таким чином, за договором позики №75177634 від 21.08.2021 року необхідно стягнути тіло позики у розмірі 13 000 гривень та відсотки за користування позикою у розмірі 7 761 гривень (з розрахунку 13 000 * 1,99 % * 30 днів). Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне. Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних вказав, що такі нарахування є безпідставними з огляду на внесення змін через воєнний стан до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суду надано розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за користування коштами за договором позики №75177634 від 21.08.2021 року. Так, стороною позивача нараховано інфляційні збитки за лютий 2022 року у розмірі 208 гривень та 3 % річних за користування коштами за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року у розмірі 29,91 гривень. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3 % річних, які нараховані до 24.02.2022 року, а також частково інфляційні збитки з розрахунку до 24.02.2022 року у розмірі 170,89 гривень (з розрахунку 208 гривень / 28 днів * 23 дні). Щодо договору позики №555156260866 від 17.09.2021 року. Судом встановлено, що 17.09.2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір позики №555156260866, відповідно до якого позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності надано грошові кошти у розмірі 3500 гривень. Сторонами погоджено процентну ставку фіксовану, яка залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить: знижена процентна ставка 1,10 % на день у разі повної погашення заборгованості у строк договору або протягом 1 календарного дня, що слідує за датою закінчення такого договору; стандартна процента ставка 2,60 % на день від суми позики у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки та у межах періоду прострочення але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України. Строк договору становить 30 календарних днів (а. с. 35-38). Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суду також надано графік платежів до договору позики №555156260866, розрахунок загальної вартості кредиту та реально річної процентної ставки за договором, паспорт позики від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та Загальні умови надання грошових коштів у позику в редакції від 14.06.2021 року, що підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 38-47). Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідачем [PERSON] також не заперечується факт укладення договору позики №555156260866 від 17.09.2021 року під 2,6 % в день на 30 днів. За таких обставин, суд вважає доведеним факт укладення договору позики №555156260866 від 17.09.2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно наданої довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3162-240202182735 від 02.02.2024 року на платіжну картку « [NUMBER] 17.09.2021 року було зараховано грошові кошти у розмірі 3 500 гривень (а. с. 53). Відповідно до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року, укладеного між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позивачем та реєстру боржників до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №555156260866 від 17.09.2021 року у розмірі 8966 гривень, з яких заборгованість за тілом позики 3 500 гривень та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 5466 гривень (а. с. 65-70). Суду також надано розрахунок заборгованості за договором позики №555156260866 від 17.09.2021 року, з якого вбачається, що загальна заборгованість за вказаним договором становить 8966 гривень, з них за тілом позики 3 500 гривень, за нарахованими відсотками у розмірі 5466 гривень. Проценти нараховано за період з 17.09.2021 року по 15.11.2021 року, тобто 60 днів (а. с. 54-55). Проте суд не може погодитися із порядком нарахування та вказаним розміром заборгованості за відсотками з огляду на наступне. Відповідно до умов договору позики №555156260866 від 17.09.2021 року позика надається на 30 днів (п. 1 договору позики). Водночас п. 1.1.1.2 передбачено право позикодавця нараховувати проценти у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Так, абзацом 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за договором позики виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Водночас суд звертає увагу, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. При цьому припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19), від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 (п. 91). Зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Стороною позивача у поданій відповіді на відзив було зазначено, що за договором позики було правомірно нараховано проценти у межах погодженого строку нарахування процентів з посиланням на положення про свободу договору (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Так дійсно, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Судом встановлено, що договором позики №555156260866 від 17.09.2021 року передбачено сплату процентів за межами строку надання позики, що застосовується не відповідно до ч. 2\~ ст. 625 ЦК України, а згідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, тобто у якості процентів за користування позикою. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за користування позикою за узгодженим у договорі сторонами строку 30 днів у розмірі 2730 гривень (3500 * 2.60% * 30 днів). Щодо застосування строків позовної давності суд вказує таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Так, судом встановлено, що п. 5.2 Договору позики №555156260866 від 17.09.2021 року передбачено, що до вимог, що виникають з цього договору позики або у зв`язку з ним застосовується позовна давність у десять років. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі по тексту «Указ») на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. З огляду на викладене, позовна давність до позовних вимог не може бути застосована, а відповідні доводи сторони відповідача суд відхиляє. Щодо стягнення з відповідача судових витрат суд вказує наступне. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Також згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що стороною позивача заявлено до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 гривень, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги №02-07/2024, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс» від 02.07.2024 року, прайс лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №379 від 01.03.2025 року, витяг з акту про надання юридичної допомоги №7 від 31.03.2025 року. З наданого представником позивача розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката вбачається, що надана правова допомога складається з: 1) надання усної консультації з вивченням документів 2 години (1 година 2000 гривень), всього 4000 гривень; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу 4 години (1 година 2000 гривень), всього 12 000 гривень. Загальна вартість правничих послуг становить 16 000\~ гривень, кількість годин витрачених на надання послуг 6 год. Суд критично ставиться до наданого розрахунку витрат та акту приймання-передачі правничих послуг. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial