Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

17 липня 2025 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що з 02 серпня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 листопада 2019 року. Позивач зазначала, що від шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач вказувала, що їй одній достатньо складно забезпечувати доньку усіма життєвими благами, яких потребує дитина відповідного віку, а саме: сплачувати внески за школу, годувати, одягати, лікувати у разі необхідності, купувати вітаміни, тощо. [PERSON] вказувала, що не має наразі доходів, а відповідач допомагає їй нерегулярно, отже вона змушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів. Крім того, позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий час, з огляду на наступне. Сторони мешкають на території Федеративної Республіки Німеччина. [PERSON] вказувала, що 09 вересня 2022 року нею було подано заяву про виплату аліментів до відділу базової безпеки та соціальних питань м. Гамбургу Федеративної Республіки Німеччина. Між тим, 02 травня 2023 року у прийнятті даної заяви було відмовлено й 13 грудня 2023 року вона звернулася у відділ у справах молоді та сім`ї м. Гамбургу про надання їй інформації про стан розгляду заяви про встановлення аліментів на утримання дитини. Відповіддю на дане звернення було повідомлено, що у відділі у справах молоді та сім`ї м. Гамбургу немає довідки про заробітну плату відповідача, внаслідок чого неможливо оцінити вимогу про стягнення аліментів. Також було вказано, що відповідач влаштувався на роботу 11 вересня 2023 року, однак жодним чином не посприяв у наданні інформації щодо розміру його заробітної плати. У подальшому, 04 січня 2024 року їй стало відомо, що 06 жовтня 2023 року [PERSON] було звільнено. [PERSON] вказувала, що 25 червня 2024 року вона обмінювалася листами по електронній пошті з відділом у справах молоді та сім`ї м. Гамбургу, щоб отримати актуальну інформацію про те, чи були вчинені [PERSON] дії щодо влаштування на роботу, окрім відвідування мовних курсів. Однак, 26 червня 2024 року надійшла відповідь, що жодних дій для того, щоб знайти роботу відповідач не здійснив, а весь свій вільний час присвячує волонтерській роботі. Крім цього відповідач має в Україні ФОП з кведом: 62.01- комп`ютерне програмування, що вбачається зі скріншоту з сайту YOU CONTROL. Відповідно до зазначеної інформації, ФОП не перебуває у процесі припинення. Тобто, позивач вважає, та про це вона заявляла у своїх листах в соціальну службу Німеччини, що відповідач продовжує працювати як ФОП та отримувати дохід, приховуючи свої доходи. З наведених підстав позивач просила стягувати щомісячно, починаючи з 09 вересня 2022 року, з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття (т.1, а.с. 3-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19 липня 2024 року матеріали вищевказаної позовної заяви були повернуті представнику позивача для подачі до Верховного Суду для визначення підсудності (т.1, а.с.33). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року вищевказану ухвалу скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.(т.1,а.с.51-54) Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене проведення судового засідання. (т.1, а.с.61) 30 жовтня 2024 року представником відповідача адвокатом Вороною С.М. надано суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого останній вказував, що позов відповідач визнає частково та згоден на стягнення аліментів щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, але з дати пред`явлення позову. Вказував, що [PERSON] не ухилявся від обов`язку утримувати свою малолітню доньку весь період з часу 09 вересня 2022 року по червень 2023 року, підтримував відносини зі своєю донькою, неодноразово брав дитину до себе, при цьому витрачав грошові кошти на її утримання. Приблизно в червні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до державного органу Німеччини під назвою Югентампт (департамент допомоги молоді та сім`ї) з метою стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Своїм листом [PERSON] зобов`язав відповідача заповнити надану анкету та надати їм інформацію з Джобцентру про отримані ним доходи. Після отримання необхідної інформації [PERSON] повідомив позивача, що отриманих [PERSON] доходів не вистачає для стягнення з них аліментів на утримання дитини. З листопада 2023 року він знову почав отримувати матеріальну допомогу від держави в розмірі 563 євро щомісячно та відвідував курси німецької мови, намагання влаштуватись на роботу не принесли результатів через мовний бар`єр, у тому числі у вихідні дні (субота та неділя), як йому рекомендували [PERSON] , саме через незнання німецької у Німеччині дуже важко знайти будь-яку роботу, грошових коштів від держави не вистачало для перерахування їх частини на утримання дитини. У липні 2024 року між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості, що [PERSON] щомісячно перераховує на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 100 євро на утримання їх спільної доньки. У вересні та жовтні [PERSON] було перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти - по 100 євро щомісяця. Крім того, [PERSON] отримує щомісячні виплати на дитину від Німеччини в розмірі 250-500 євро в залежності від того працює вона чи ні. Також зауважував, що посилання в позовній заяві на те, що відповідач отримує якісь доходи від ФОП є лише припущеннями, наявність зареєстрованого ФОП не є підтвердженням отримання доходу. Більш того, на теперішній час ФОП [PERSON] не існує, він ліквідований. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив задовольнити позовну заяву частково та стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 18 липня 2024 року, до досягнення нею повноліття. В решті позовних вимог просив відмовити.(т.1,а.с.113-119) Представником позивача - адвокатом Кравченко О.О. було надана суду відповідь на відзив, в якому остання вказувала, що [PERSON] відомо, що відповідач має не закритий ФОП в Україні, який продовжує приносити йому прибуток. Крім того, підкреслювала, що позивачем в позові надані докази про те, що остання зверталася до органів Німеччини для стягнення аліментів саме 09 вересня 2022 року, про що до позову надала докази. Вказувала, що факт перерахування суми від відповідача дійсно був та отримала їх позивач напередодні звернення до суду в Україні, на що німецькі органи підкреслили, що оскільки позивач звернулась з позовом про стягнення аліментів в України, то останні не можуть виступати посередниками між відповідачем та позивачем й зазначили, що [PERSON] може самостійно їх перераховувати на рахунок [PERSON] . Щодо виплат у розмірі 250-500 євро, на які посилається відповідач у відзиві, як на виплати на дитину, зауважувала, що це допомога Німеччини, а не аліменти від відповідача на утримання дитини. Отже, враховуючи вищезазначене, з посиланням на норми Закону, позивач просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі та стягнути щомісячно, починаючи з 09 вересня 2022 року, з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття.(т.1,а.с.147-156) Представником відповідача адвокатом Вороною Д.С. надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказував, що заперечує факт звернення [PERSON] саме 09 вересня 2022 року до компетентних органів Німеччини щодо стягнення аліментів з відповідача [PERSON] аліментів. Крім того, ще раз підкреслював, що згоден на стягнення аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку до досягнення нею повнолітні, але з дня пред`явлення позову. Зауважував, що [PERSON] не ухилявся від утримання своєї малолітньої доньки та просив суд врахувати обставини, викладені у відзиві та запереченнях.(т.1,а.с.185-191) Рішенням Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 року суддю [PERSON] звільнено у відставку. У зв`язку з цим розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Л.М. № 23 від 12 грудня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді Ткаченко Н.В. (т.2,а.с.48-49) Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року зазначену вище цивільну справу розподіллено судді Куць О.О. (т.2,а.с.50-51) \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Куць О.О. від 13 грудня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду. (т.2, а.с. 52) На виконання ухвали суду від 27 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь №15432/5-99-00-12-07-02-05 Державної податкової служби України, яка надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів (т.2,а.с.59) У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача просив суд задовольнити позовні вимоги частково та стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 18 липня 2024 року, до досягнення нею повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 05 грудня 2019 року (справа №266/5510/19) (т.1, а.с.10-11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 грудня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (т.1, а.с.7), яка мешкає разом із матір`ю. Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181\~СК України\~обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Частиною 3 ст. 181\~СК України визначено, що\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оскільки обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків, враховуючи, що відповідач не заперечує щодо визначеного позивачем розміру аліментів, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Звертаючись із позовною заявою, позивач просила проводити стягнення аліментів з 09 вересня 2022 року. Частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, частиною 2 статті 191 СК України закріплено можливість стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час. Однак, умовами стягнення аліментів за минулий час є обов`язкове доведення позивачем, що: 1) позивач дійсно вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) відповідач вчиняв дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, свідомим невиконанням своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Слід зазначити, що позивач не зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та/або із позовною заявою про стягнення аліментів після розірвання шлюбу, зокрема, у період з 09 вересня 2022 року. Вперше таке звернення до суду відбулось 17 липня 2024 року. Звертаючись із позовною заявою, позивач вказувала, що 09 вересня 2022 року зверталась до компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітньої доньки. Між тим, матеріли справи не містять належних та допустимих доказів, що заява позивача від 09 вересня 2022 року стосувалась саме питання виплати аліментів, Долучені до матеріалів справи копії листів складені німецькою мовою, належного, засвідченого перекладу цих документів стороною позивача не надано (т.1, а.с.8,9). Скріншоти листування електронною поштою, зокрема, з Відділом у справах сім`ї (м.Гамбург) (подані у виді перекладу на українську мову через відповідну програму перекладач) не містять оригінального тексту листів, що виключає можливість встановити достовірність такого листування (т.1, а.с. 27-32). Слід зазначити, що у позовній заяві [PERSON] , яка на підставу звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, вказувала, що відповідач допомагає їй нерегулярно, тому їй не відомо чи буде він без рішення суду допомагати матеріально з утриманням дитини (т.1, а.с. 4). В свою чергу відповідач зазначав, що не ухилявся від обов`язку утримувати свою малолітню доньку й весь період з часу 09 вересня 2022 року по червень 2023 року підтримував відносини зі своєю донькою, неодноразово брав дитину до себе, при цьому витрачав грошові кошти на її утримання. Матеріали справи не містять допустимих та достатніх доказів на підтвердження умисних дій відповідача щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини у період з 09 вересня 2022 року по 17 липня 2024 року. Посилання позивача на те, що відповідач має в Україні дохід від підприємницької діяльності, який приховує, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки такі твердження жодним чином не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях. Зокрема, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів, наданих Державною податковою службою України на виконання ухвали суду, розмір доходу відповідача за 3 квартал 2022 року становить 319,28 грн., 4 квартал 2022 року 444,06 грн., 1 квартал 2023 року - 654,84 грн., 2 квартал 2023 року 1241,59 грн., 2 квартал 2024 року 634,62 грн. Ознака доходу значиться як 126 (дохід, отриманий платником податкy як додаткове благо), а не 157 - дохід, виплачений самозайнятій особі (т.2, а.с. 108). За відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач вчиняв дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, а також за відсутності доказів, що такі дії вчинялись відповідачем саме у період з 09 вересня 2022 року по 17 липня 2024 року, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини з дня пред`явлення позову 17 липня 2024 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial