Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

\~30.09.2024 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 1989 року проживала по сусідству з [PERSON] , 1906, р.н., яка проживала в житловому будинку [ADDRESS] на території П`ятківського старостинського округу Житомирського (раніше Чуднівського) району Житомирської області. Будучи сусідами, які мали дуже хороші відносини, та враховуючи похилий вік останньої, позивачка протягом тривалого часу допомагала їй вести домашнє господарство та обробляти присадибну земельну ділянку. Після того, як [PERSON] занедужала, позивачка здійснювала за нею догляд до самої смерті, похоронила останню в 1992 році та до цього часу доглядає за будинком. Будь - яких спадкоємців [PERSON] , яка померла [INFO] , не залишилось, а тому вказаний житловий будинок на сьогодні власника не має. Позивачка продовжує користуватись та володіти будинком та прилеглою земельною ділянкою навколо нього вже протягом тридцяти років добросовісно, відкрито та безперервно, на постійній основі здійснює обслуговування будинку для забезпечення придатного стану проживання у ньому. Під час спільного з [PERSON] ведення домашнього господарства, домоволодіння за вище вказаною адресою мало статус колгоспного двору, а тому право власності на вказаний будинок не оформлялось, а оскільки у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємництво відповідно до Кодексу Української РСР 1963 року не відкривається позивачка вважала, що вона володіє даним майном законно. Ухвалою суду від 06.03.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.04.2025. Ухвалою суду від 09.04.2025 витребувано додаткові докази у справі, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 06.05.2025. Ухвалою від 06.05.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування додаткового доказу та виклику свідків, а також прийнято до провадження уточнену позовну заяву, у зв`язку з чим в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 28.05.2025. Ухвалою від 28.05.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач Чуднівська міська рада Житомирської області в судове засідання не з`явився, від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи, покликався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00050725497, [PERSON] померла [INFO] (а.с.66-67). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.60-61). Відповідно до довідки №368, виданої П`ятківським старостинським округом №13 Житомирського району Житомирської області від 26.04.2024, [PERSON] , дійсно з 1993 року по теперішній час, безперервно, відкрито користується будинком та земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що раніше належала [PERSON] , 1906 р.н., яка померла [INFO] (а.с.10). Згідно акту свідчення свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 08.07.2024, [PERSON] , 1955 р.н., проживає без реєстрації в [ADDRESS] , з 1989 року по теперішній час. З 1989 року до дня смерті [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , доглядала за нею, допомагала їй по господарству на присадибній ділянці. Після смерті [PERSON] допомагала в організації її поховання (а.с.11). Згідно довідки № 839 від 09.05.2024, виданої Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації [PERSON] , станом на 31.12.2012, згідно наявних даних паперових носіїв, житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не зареєстрований (а.с.12). За заявою позивача на її ім`я 01.05.2024 КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] на території Чуднівської ОТГ Житомирського району Житомирської області (а.с.13-15). Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано 14.11.2011 за [PERSON] , яка відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00050725591 померла [INFO] , на підставі договору купівлі продажу від 08.08.1995. Зважаючи на зазначену інформацію, судом з Житомирського обласного державного нотаріального архіву витребувано договір купівлі продажу за реєстром №1421 від 08.08.1995. Дослідженням зазначеного договору судом з`ясовано, що 08.08.1995 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку площею 30 кв.м., розташованого в с Пилипівка Чуднівського району Житомирської області. Оглядом технічного паспорта житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] встановлено, що позивачкою 01.05.2024 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок загальною площею 41,9 кв.м. Крім того, згідно записів погосподарських книг П`ятківської сільської ради за 1991-1995, 1996-2001, 2002-2002, 2006-2010, 2011-2015 роки за [PERSON] значився житловий будинок [ADDRESS] . У той же час, за [PERSON] значився житловий будинок [ADDRESS] . В своїй постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Таким чином, враховуючи принцип «найбільш вірогідних доказів» суд дійшов висновку, що наданими позивачем та зібраними у справі доказами підтверджується приналежність спірного будинку [ADDRESS] саме [PERSON] , яка померла [INFO] . Натомість [PERSON] належав будинок [ADDRESS] , а тому інформація Державного реєстру речових прав містить помилку щодо спірного нерухомого об`єкта. Вказаних висновків суд дійшов, ураховуючи те, що відповідно до Державного реєстру речових прав право власності на житловий будинок за [PERSON] зареєстровано 14.11.2011, що суперечить інформації Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації про відсутність реєстрації права власності на спірний житловий будинок станом на 31.12.2012, а також записам погосподарських книг П`ятківської сільської ради за 1991-1995, 1996-2001, 2002-2002, 2006-2010, 2011-2015 роки. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили приналежність померлій [PERSON] саме спірного житлового будинку. Додатково повідомили, що [PERSON] та позивачка фактично були як родичі, [PERSON] кожного дня перебувала у будинку [PERSON] до її смерті, доглядала за нею та будинком, а на даний час користується спірним житлом, в якому розміщені речі позивачки. Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. З матеріалів справи вбачається, що позивач більше 30-ти років відкрито володіє житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який за життя належав [PERSON] , однак право власності на який зареєстровано за останньою не було. За життя [PERSON] та позивачка вели господарство у зазначеному домоволодінні, яке мало статус колгоспного двору. Отже, враховуючи, що позивачка фактично володіє майном - спірним житловим будинком, на дане майно не претендують інші особи, вона відкрито, безперервно і тривало володіє ним, поводиться з ним як власник, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, тому наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved