Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (далі - ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф») про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором про споживчий кредит №105144 від 24.01.2023. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.01.2023 [PERSON] звернувся до первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДІПЛЮС» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС»), який в подальшому відступив право вимоги за вказаним договором позики позивачу, з метою грошової позики, у зв`язку з чим підписав договір позики та ознайомився з паспортом споживчого кредиту, повністю погодився на умови договору позики. [PERSON] отримав позику у розмірі 17500 грн. на платіжну картку № [NUMBER] . Умов договору щодо порядку повернення запозичених коштів не виконав, а тому допустив порушення зобов`язання. 11.02.2025 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. У судові засідання, призначені на 10.03.2025, 23.04.2025 та 15.05.2025 відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання особисто 22.02.2025, 11.03.2025, оголошеннями про виклик до суду на веб-порталі «Судова влада», жодних заяв чи клопотань до суду не подавав, свого представника до суду не направив, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не подала. (а.с. 51, 61, 66) Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин,\~відповідач не\~подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивачапро розгляд справи за їхвідсутності, а також враховуючи відсутність клопотань сторін відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору про споживчий кредит №105144 від 24.01.2023, між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем укладено вказаний договір, підписано особисто позичальником. Відповідно до договору відповідачу надано кредит в сумі 17500 гривень на строк з 24.01.2023 до 30.05.2023 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 220% річних, одноразова комісія за ставкою 20% від загальної суми кредиту складає 3500 грн та сплачується в день укладення цього договору, а відповідач зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору (а.с. 7-9, 15). Згідно до довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 09.01.2025 успішно проведено платіж 24.01.2023 на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , сума платежу 14000 грн, номер операції 593aff4e-24fb-4203-89c7-31e8ad38592a. (а.с. 10) Також позивачем надано до суду копії графіку платежів та паспорту споживчого кредиту до договору №105144 від 24.01.2023, які містять інформацію про комісії, графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту; заяву на\~видачу кредиту\~№100393405\~від 24.01.2023[PERSON] , у якій зазначено персональну інформацію останнього, надано згоду на використання його інформації, підтверджено, що він ознайомився з правилами надання фінансових кредитів ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». (а.с. 11, 13-15). Відповідно до договору факторингу №28/06/2023-01 від 28.06.2023 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» право вимоги за укладеними між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та боржниками договорами. (а.с. 20-26) Згідно платіжної інструкції №265 від 03.07.2023 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» здійснило оплату за відступлення прав вимог згідно договору факторингу №28/06/2023-01 від 28.06.2023 на користь ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». (а.с. 27). Згідно витягу з реєстру боржників, до позивача відійшло право вимоги за договором №105144 від 24.01.2023 до [PERSON] (а.с. 28) Відповідно до розрахунку заборгованості по договору №105144 від 24.01.2023 станом на 09.01.2025 заборгованість відповідача складає 26499,60 грн, з яких 17500 грн тіло кредиту, 8198,60 грн залишок по відсоткам, 801 грн залишок по комісії. (а.с. 29) Згідно повідомлення №629/201050215 від 11.09.2023 про відступлення прав вимоги за договором про споживчий кредит №105144 первісний кредитор повідомив відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача. (а.с. 30) Відповідно до досудової вимоги №632/22 від 12.09.2023 первісним кредитором направлено відповідачу досудову вимогу про усунення порушень виконання умов кредитного договору та сплати заборгованості новому кредитору ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф». (а.с. 31) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено укладення кредитного договору у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду. З договору про споживчий кредит №105144 від 24.01.2023, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] , вбачається, що відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Даний договір укладено в письмовій формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором (аналог ЕЦП) договору №105144 від 24.01.2023, додатку №1 до договору, паспорту споживчого кредиту, заявки-анкети та інформаційного повідомлення споживача. Судом встановлено, що факт укладення та підписання договору не заперечувався та не оспорювався сторонами. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується довідкою про зарахування коштів на картковий рахунок відповідача. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та використання [PERSON] кредитних коштів. Кредитор, надавши відповідачу обумовлену послугу шляхом надання у користування кредитних коштів, виконав умови кредитного договору, натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконала. Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитом у розмірі 65700 грн. на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», з яких 17500 грн заборгованість за тілом кредиту; 53700 грн заборгованість за відсотками. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору суд приходить до наступного висновку. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн, надавши: договір про надання правової допомоги №20250107-4К від 07.01.2025 між позивачем та адвокатом Бачинським О.М., розрахунок суми судових витрат у дані справі, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу складає 7000 грн, в дану суму включається оплата послуг адвоката за аналіз документів, судової практики, підготовку позовної заяви, збирання доказів, підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved