Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є батьками дітей: сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та доньки [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу спільні діти сторін [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] .07 листопада 2011 року Печерським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивачки утримання двох дітей.Розмір аліментів за судовим рішенням складає тверду грошову суму в розмірі 500 грн. на місяць на кожну дитину.Добровільно відповідач аліменти не сплачував, тому позивач мусила звернути рішення до примусового виконання.25 січня 2012 року за заявою позивача було відкрито виконавче провадження [NUMBER] у відділі виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Однак як зазначає позивачка, з моменту винесення судового рішення минуло більше 13 років та беручи до уваги те, що зросли ціни на їжу та одяг, підвищились ціни на побутові послуги, у зв`язку із чим на утримання дітей необхідно витрачати більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування дітей постійно з роками збільшуються. Розмір отриманих аліментів не перекриває навіть і частини витрат пов`язаних з утриманням двох дітей. Посилаючись на вищеописані обставин позивачка просить суду ухвалити рішення яким: припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа від 25 січня 2012 року №2- 4385/11, виданого Печерським районним судом м. Києва та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача з твердої грошової суми у розмірі 1000,00 грн. але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/3 частину від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, представник позивачки направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками дітей: сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та доньки [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу спільні діти сторін [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 7 листопада 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на двох дітей, а саме на дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 500 (п`ятсот) грн. на кожну дитину, а всього стягнути 1 000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи з 25 вересня 2011 року та до досягнення найстаршою дитиною, [PERSON] , [INFO] повноліття. 08 грудня 2011 року Печерським районним судом м. Києва на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист. За виконавчим листом 25 січня 2012 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] у відділі виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Позовні вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині припинення стягнення за виданим виконавчим документом, оскільки у даному випадку суд лише змінює спосіб стягнення, визначений рішенням суду за яким виданий виконавчий документ. В даному випадку суд не видає новий виконавчий лист а лише змінює спосіб стягнення за ним. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., від сплати якого позивачка звільнена. На підставі викладеного, ст. 192 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: partial