Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У лютому 2025 року представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про скасування усиновлення. Позовну заяву мотивує тим, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року про усиновлення, вони є батьками двох повнорідних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] пройшли успішно весь шлях підготовки аби стати кандидатами в усиновлювачі, пройшли навчання і вклали всю свою любов в дітей. Родина дбайливо ставиться до дітей та виконує свої батьківські обов`язки. Діти мають статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Батьки приклали всіх зусиль задля лікування дітей, покращення їхнього психологічного стану, а також ментального та фізичного розвитку: забезпечили дітей всім необхідним (одягом, іграшками, книгами тощо), винайняли репетиторів для підвищення рівня їх освіти, самостійно займались їх навчанням, дозвіллям, оздоровленням та лікуванням. Діти мали окремі кімнати, меблі, спортивний куточок і все необхідне для розвитку та навчання. Старший син, [PERSON] підтягнувся у навчанні, закінчив школу з відзнакою, срібною медаллю, вступив до університету в Королівстві Нідерланди, де і зараз навчається англійською мовою. Тоді, як поведінка молодшої [PERSON] , 2009 року народження є проблемною, незважаючи на всю любов батьків до неї та створені умови. Вона має проблеми з прийняттям усиновлення, дитина має ігрову залежність, не реагує на зауваження, обманює батьків, бере без дозволу гроші, каже неправду, пропускає школу або, знаходячись в школі, не відвідує уроки. З початком введення воєнного стану в Україні, через військову агресію російської федерації в березні 2022 року сім`я [PERSON] та [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми перемістилась до Королівства Нідерланди. Родина продовжувала спілкуватись в телефонному режимі зі спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї та лікарем-психіатром, що спостерігав [PERSON] . 12.04.2023 року [PERSON] взяла без дозволу батьків грошові кошти пішла з дому. [PERSON] розповіла , що її щодня обидва батьки та брат б`ють вдома, ображають, не дають їсти, пити, ходити до туалету, змушують «хотіти бути лікарем», не дають спілкуватися з друзями, мати ріже її ножем, а батько щодня має до неї сексуальні домагання та просить робити сексуальний масаж. Дані факти були видумані нею і не знайшли свого підтвердження в майбутньому ні під час огляду поліцейськими та соціальними працівниками, ні під час медичного та психологічного обстеження у спеціалізованому центрі травмований дітей міста Роттердам. Згідно Постанови Суду Роттердама від 13 квітня 2023 року у справі С/10/656111/JE RK 23-844 судом вирішено тимчасово передати [PERSON] під нагляд сертифікованої установи, розташованої в м. Дордрехт, починаючи з 13 квітня 2023 року по 13 липня 2023 року та надати дозвіл на влаштування [PERSON] поза домівкою до закладу (мережевої) прийомної опіки, а саме в родину [PERSON] , починаючи з 13 квітня 2023 року строком на два тижні. В подальшому були численні суди, апеляційні оскарження і останньою Постановою Суду Роттердама від 11 грудня 2024 року у справі С/10/680534/JE RK 24-1142 продовжено нагляд щодо [PERSON] до 6 липня 2025 року, продовжено дозвіл на влаштування [PERSON] в закладі поза домом у формі запитаного дозволу на переміщення, що передбачає спочатку розміщення в закладі прийомної опіки, з подальшим переведенням у сімейно-орієнтований заклад (сімейний будинок) строком до 6 липня 2025 року. Таким чином, з 13 квітня 2023 року з боку державних органів, соціальних служб Королівства Нідерланди не було вчинено жодних дій задля налагодження контакту [PERSON] з батьками, навпаки [PERSON] по сьогодні продовжує перебувати в стані протесту, відмовляється від будь-яких контактів з батьками, не дає дозволу на отримання батьками медичних звітів та отримання психологічної допомоги, має таку ж негативну поведінку, ще й поглиблене відчуження від батьків в прийомній родині [PERSON] , де мама є юристом з росії, а батько обіймає посаду директора соціальної служби в місті, де мешкала в той час родина. Висловлювання [PERSON] щодо повномасштабного вторгнення та росії (її готовність жити там, їхати туди тощо) є нав`язаними, оскільки вона сама є дитиною, постраждалою від війни з рф. Батьки не мали жодного повноцінного контакту з [PERSON] з 12 квітня 2023 року. [PERSON] мала затримку психічного розвитку, загальне недорозвинення мовлення, що підтверджується консультативним заключенням дитячого психіатра від 1.11.2019 року, тому [PERSON] проходила лікування, також у 2021 році [PERSON] було встановлено діагноз - F.23.1 Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії у дитини з когнітивною недостатністю. Таким чином між усиновлювачами і усиновленою дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 24.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження Представники Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Відповідач Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області у встановлений строк подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, вказував на те, що скасування усиновлення порушує права неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , позивачі на час усиновлення знали про наявні психічні захворювання дитини, позивачі не враховують думки неповнолітньої [PERSON] , не надають доказів яке прізвище хоче залишити [PERSON] , просили слухати справу у відсутність їх представника та відмовити в задоволенні позову. Відповідач Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації відзив на позовну заяву не надав, подав до суду заяву про слухання справи у відсутність їх представника, а тому оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів адвоката Басараб Н.В., оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 30.10.2015 року. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року про усиновлення, вони є батьками двох повнорідних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З початком введення воєнного стану в Україні, через військову агресію російської федерації в березні 2022 року сім`я [PERSON] та [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми перемістилась до Королівства Нідерланди. Родина продовжувала спілкуватись в телефонному режимі зі спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї та лікарем-психіатром, що спостерігав [PERSON] . 12.04.2023 року [PERSON] взяла без дозволу батьків грошові кошти пішла з дому. Згідно Постанови Суду Роттердама від 13 квітня 2023 року у справі С/10/656111/JE RK 23-844 судом вирішено тимчасово передати [PERSON] під нагляд сертифікованої установи, розташованої в м. Дордрехт, починаючи з 13 квітня 2023 року по 13 липня 2023 року та надати дозвіл на влаштування [PERSON] поза домівкою до закладу (мережевої) прийомної опіки, а саме в родину [PERSON] , починаючи з 13 квітня 2023 року строком на два тижні. Постановою Суду Роттердама від 11 грудня 2024 року у справі С/10/680534/JE RK 24-1142 продовжено нагляд щодо [PERSON] до 6 липня 2025 року, продовжено дозвіл на влаштування [PERSON] в закладі поза домом у формі запитаного дозволу на переміщення, що передбачає спочатку розміщення в закладі прийомної опіки, з подальшим переведенням у сімейно-орієнтований заклад (сімейний будинок) строком до 6 липня 2025 року. З долучених до позовної заяви доказів вбачається, що батьки приклали всіх зусиль задля лікування дітей, покращення їхнього психологічного стану, а також ментального та фізичного розвитку. Різниця між фізичним станом дітей є очевидною, що підтверджується фотографіями, свідоцтвами про здобуття повної загальної середньої освіти з відзнакою [PERSON] , медичними документами, характеристиками, долученими до позову. З 13 квітня 2023 року з боку державних органів, соціальних служб Королівства Нідерланди не було вчинено жодних дій задля налагодження контакту [PERSON] з батьками, навпаки [PERSON] продовжує перебувати в стані протесту, відмовляється від будь-яких контактів з батьками, не дає дозволу на отримання батьками медичних звітів та отримання психологічної допомоги, має таку ж негативну поведінку, ще й поглиблене відчуження від батьків . З наданих позивачами письмових доказів вбачається, що на протязі двох років вони звертались до всіх державних органів України з проханням допомогти у поверненні усиновленої дитини, жодної допомоги та вжитих заходів щодо повернення дитини вони не отримали. У своїй письмовій заяві від 08 травня 2025 року, засвідченій нотаріально у м.Роттердам, [PERSON] висловила свою згоду на скасування усиновлення, висловила своє небажання бути дочкою прийомним батькам [PERSON] та [PERSON] та просила зберегти у разі припинення усиновлення її колишнього прізвища та по батькові , [PERSON] . За таких обставин і рішень судів Королівства Нідерланди, небажання самої [PERSON] спілкуватись і бути з батьками, скасування усиновлення є таким, що буде відповідати як найкращим інтересам і бажанню самої [PERSON] ,2009 року народження. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підставою позову позивачі зазначають п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України, а саме на те, що між усиновлювачами та дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами батьківських обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Згідно із ч. 5 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по-батькові, які вона мала до усиновлення. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.4.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях щодо сімейних правовідносин (наприклад, рішення у справі «Мікулич проти Хорватії», «Гаазе проти Німеччини») зазначав, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї, а також сприяння усиновленню дітей. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Порядок здійснення усиновлення (скасування усиновлення), здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей регулюється Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905. Відповідно до п. 3, 7, 18 вказаного Порядку визначено, що усиновленню підлягають діти, які перебувають на відповідному обліку дітей, які можуть бути усиновлені, що здійснюється службами у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад за місцем походження дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, уповноваженим органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань дітей, службами у справах дітей обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та Мінсоцполітики. Діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, діти, батьки яких дали згоду на усиновлення, беруться на місцевий облік службою у справах дітей за місцем їх походження протягом місяця після виникнення підстав для усиновлення. Діти знімаються з місцевого, регіонального та централізованого обліку в разі їх усиновлення та поновлюються на місцевому, регіональному та централізованому обліку в разі визнання усиновлення недійсним; скасування усиновлення, тощо. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що стосунки, які формувалися між усиновлювачами та дитиною з перших днів після її усиновлення можна назвати незалежними від волі усиновлювачів, впродовж проживання дитини в родині позивачів, останні, робили все можливе, щоб дитина мала все необхідне, але обставини, які не залежать від їх волі, зокрема і військові дії, її небажання проживати з прийомними батьками, вилучення дитини із сім`ї за кордоном проти волі усиновлювачів, ненадання можливості відновити спілкування, заборона надавати відомості про її стан здоров`я, її місце перебування, унеможливлюють подальше проживання дитини з позивачами і в найкращих інтересах дитини за обставин, що склались є необхідність надання дитині допомоги з боку дитячих психологів та соціальних педагогів, суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved