Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75684481, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За загальними умовами договору позики позичальник надав відповідачу у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок, а відповідач отримав грошові кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Однак, в подальшому відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданих їй коштів. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №75684481. В подальшому, 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало ТОВ «Фінпром Маркет» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №75684481. Таким чином, за вказаними договорами факторингу до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному договору позики. Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року ТОВ «ІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 47 238,00 грн. з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32 238,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2025 року справу передано судді - Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.02.2025 року через «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Позднякова П.В. надійшов відзив на позовну. По-перше, вважає за необхідне зазначити те, що позивач викладає відомості про обставини які начебто відбувалися у середині 2021 року, тобто майже 4 роки тому. За цей час як загальновідомо в країні та житті кожного відбулося дуже багато подій. [PERSON] виховує маленьку донечку та не пам`ятає чи отримувала вона від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» якісь кошти чи ні. Разом із тим, позивачем разом з позовом не було надано жодного належного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Звертає увагу суду на те, що позивачем для підтвердження у нього права вимоги за договором позики №75684481 від 16.07.2021 р. не надано жодного документу, які підтверджують виконання умов договору факторингу №2112 і договору факторингу №310323-ФМ, а саме, підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором. Що стосується пролонгації (продовження терміну дії договору) і нарахування відсотків. Так, у доданому до позову договорі позики №75684481 від 16.07.2021 р. та додатку до нього, який начебто підписаний з боку відповідача чітко визначається 30 денний строк (з 16.07.2021 року по 15.08.2021 року з зазначенням суми позики - 15000 грн. та процентів за користування кредитом - 3582 грн. (які за викладеним в позові твердженням позивача сплачені відповідачем). Умов, щодо пролонгації (продовження терміну дії договору) ані договорі позики №75684481 ані в додатку не зазначено. На підставі вищевикладеного Прошу Суд залишити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до [PERSON] у справі №754/1186/25 без задоволення. 07.02.2025 року від представника позивача через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем\\представником відповідача - доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (виписку із карткового рахунку Відповідача в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі карти Відповідачу, доказів не укладання зазначеного договору, не належність електронної пошти або телефонного номеру Відповідачу зазначеного в договорі позики, контр розрахунок, докази викрадення картки, паспорту, пояснення чому здійснювала оплату по договору позики тощо..), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. (ст. 89 ЦПК України). Позивач вважає, що Відповідач\\представник відповідача заперечуючи отримання коштів, застосували концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень [PERSON] - не надано при тому, що відповідач має безперешкодний та повний доступ до своїх банківських даних, електронної пошти ( [INFO] ) (як вбачається з відзиву - належить відповідачу, оскільки її як адресу для листування) та інформаційно телекомунікаційної системи позикодавця (для надання оферти з якою ознайомлювалась, від). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Проте, замість надання доказів/пояснень по суті справи, представник Відповідача надав набір правових висновків, які на думку позивача є помилковими, оскільки зміст цих правовідносин(права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою. Враховуючи вище викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 15.04.2025 року, що занесена до протоколу судових засідань, у клопотанні представника відповідача щодо залучення 3-ї особи : ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - відмовлено, оскільки рішення суду не вплине на їх права та обов`язки. 14.05.2025 рок через «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Позднякова П.В. надійшли додаткові пояснення у справі. Щодо відсутності права вимоги ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до [PERSON] про повернення боргу за договором позики №75684481 від 16.07.2021 р. Як вже зазначалося в відзиві на позов та звертає увагу Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі N 2-879/11, (провадження N 61-10005св21) саме позивач повинен довести наявність у нього права вимоги до боржника. До зазначених доказів щодо переходу права вимоги належать не тільки договори договору факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року та №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, а й факт (докази) їх виконання. З боку позивача у відповіді на відзив наведена позиція того, що перехід прав вимоги до Позивача підтверджується актами прийому-передачі Реєстру Заборгованостей доданими до Договорів факторінгу. Проте, відповідно до п. 8.1 зазначених вище договорів факторінгу закріплено право Клієнта в одностороньому порядку розірвати даний Договір, якщо Фактор не сплатить плату встановлену у п.6.2 договору в обумовлений термін (в п. 6.3 визначено, що зазначені терміни вже минули). Однак, ані до позовної заяви ані до відповіді на відзив Позивачем не надано документів що підтверджують сплату Фактором ціни продажу. Що таким чином, ставить під сумнів виконання договору та можливо й розірвання договору з боку Клієнта, що в подальщому позбавляє права вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до [PERSON] . Таким чином, позивач не може довести про наявність в нього права вимоги за договором за договором позики №75684481 від 16.07.2021 р. через відсутність визначених вище документів. До того ж, є дивним те, що не збігається розмір позовних вимог, а саме: 15000 грн. сума основного боргу і 32238 грн сума заборгованості за відсотками, з переданим за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року правом вимоги ( як зазначає позивач: Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 50 820,90 грн., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 820,90 грн. - сума заборгованості завідсотками. (витяг з Реєстру прав вимог від 31.03.2023 р. - міститься в матеріалах справи). Інші також суттеві заперечення щодо позову наведені Відповідачем у відзиві на позовну заяву. У разі неврахування під час прийняття рішення позиції представника відповідача, просить суд також звернути увагу на розмір нарахованих за 90 днів за договором відсотків у сумі 32238,00 грн., який не є співмірним із сумою кредиту - 15000 грн. що суперечить принципам розумності та добросовісності та призводить до дисбалансу договірних прав і обов`язків на його шкоду (рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). З огляду на викладене, Просить суд відмовити Товариству обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" в задоволені позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просив залишити без задоволення, посилаючись на відзив та додаткові пояснення подані до суду. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики № 75684481 відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кредит в сумі 15000,00 грн. строком на 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Договір підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором ze2zQO9msu, що був надісланий на електронну адресу, яку надав відповідач. Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №75684481 від 16.07.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується електронною платіжною інструкцією №5a5848a3-7132-4374- a3b4-301a9314d1df від 16.07.2021 року. Відповідно до п. 5.2. договору позики №75684481, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п. 2 договору позики: сума позики складає 15 000,00 грн., строк кредиту - 30 дні, процентна ставка (базова) за день 1,99%. Дата повернення позики 15.08.2021. Позикодавець виконав своє зобов`язання за договором та надав відповідачу грошові кошті згідно умов договору позики, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула, отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за вказаним договором. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №75684481. Відповідно до п.п. 1.1 договору факторингу фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 310323-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало ТОВ «Фінпром Маркет» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» прийняв належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №75684481. Згідно п. 5.2 договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «Фінпром Маркет»» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 47 238,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32 238,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на те, що в матеріалах справи міститься кредитний договір, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення суми заборгованості у розмірі 15 000,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків. Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість за договором позики від 16.07.2021 становить 50 820,90 грн. (15000,00 грн. по кредиту, 35 820,90 грн. по відсотках). Згідно умов договору позики від 16.07.2021, строк дії вказаного договору 30 днів, дата повернення коштів - 16.08.2021. Положенням вказаного договору позики не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Отже, суд дійшов висновку, що за договором позики від 16.07.2021 проценти за користування кредитними коштами у розмірі, встановленими умовами договору можуть бути нараховані лише протягом 30 днів відповідно, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти. А тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами становить 8 955,00 грн. Також з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що боржником [PERSON] 15.08.2021 року було сплачено процентів на 3 582,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, надані позивачем розрахунок щодо заборгованості по вказаному договору, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере їх до уваги як належні та допустимі докази. Роздруківка із сайту позивача та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, належним доказом узгодження пролонгації дії договору бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. У справі відсутні докази того, що відповідач була ознайомлена з цими Правилами та погодилася з ними. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 16.07.2021 у розмірі 20 373,00 грн. (15000,00 грн. тіло кредиту + 5 373,00 грн. заборгованість за відсотками за період з 16.07.2021 по 16.08.2021). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024, акт приймання-передачі виконаних робіт до договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 та витяг з а Акту №3-Приймання-передачі наданої правничої допомоги договору №01-11/24 від 10.12.2024. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «Фінпром Маркет» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 3 500,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 20 373,00 грн. (20 373,00 грн.* 100:47 238,00 =43,12%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1044,53 грн. (2422,40*43,12%:100=1044,53 грн.) Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial