Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Герасимова Тетяна Ігорівна звернулася до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , Релігійної організації «Єврейська релігійна громада м. Києва» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та проведення земельної ділянки в попередній стан. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3222482000:06:003:0067 площею 0,2045 га, розташована на території Бучанського району Київської області у селі Гнатівка з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.07.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Винник С.М. за реєстровим № 690 (Попередній власник [PERSON] ). Набувши право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:06:003:0067, 10.07.2023 Позивач приїхав на її місце розташування для перевірки стану, де побачив, що група осіб з технікою самовільно захопили належну йому, земельну ділянку та проводить будівельні роботи. Зокрема, вказані особи вже розпочали будівництво, працювала будівельна техніка, вже був знятий та вивезений родючий шар ґрунту і т.д. Будівельники повідомили, що замовниками будівництва є [PERSON] . Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо захоплення його земельної ділянки та перешкоджанні в її користуванні, однак будівництво так і не було зупинене. Наразі триває досудове слідство на підтвердження чого був наданий витяг з ЄРДР. 11.11.2023 Позивач дізнався від попереднього власника, що в жовтні 2021 року в публічній кадастровій карті України почала відображається земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 площею 0.5478 га, яка накладається на земельну ділянку [PERSON] , яка наразі належить Позивачу. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Позивач довідався, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 площею 0.5478 га, яка накладається на належну йому земельну ділянку площею 0.204 га, належить [PERSON] . 02.05.2024 представником Позивача було отримано Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідно якої вбачається, що [PERSON] 25.01.2024 відчужив земельну ділянку, яка накладається на земельну ділянку Позивача, з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 на користь РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «ЄВРЕЙСЬКА РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА М.КИЄВА». \~ \~ \~ \~На підставі\~заяви [PERSON] \~від 07.12.2023\~про проведення\~земельно-технічного\~дослідження,\~Українським незалежним\~інститутом судових\~експертиз було\~проведене відповідне\~дослідження.\~Згідно Висновку\~експерта за\~результатами проведення\~земельно-технічного\~дослідження від\~08.01.2024\~№ 312/12-2023\~вбачається,\~що площа\~накладання земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~3222482000:06:003:0064\~на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~3222482000:06:003:0067\~становить 0,1679\~га.\~Таким чином,\~земельна ділянка\~з кадастровим\~номером 3222482000:06:003:0064,\~яка належить\~Релігійній організації\~«Єврейська релігійна\~громада м.\~Києва»,\~є частиною\~земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:06:003:0067, яка на момент державної реєстрації земельної ділянки [PERSON] належала [PERSON] . У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою з кадастровим номером 3222482000:06:003:0067, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом повернення її та звільнення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2023 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Представник позивача 16.04.2025 року з`явився у судове засідання. [PERSON] не з`явився. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.05.2024 клопотання представника позивача про залучення до справи в якості співвідповідача Релігійну організацію «Єврейська релігійна громада м. Києва» задоволено. Залучено Релігійну організацію «Єврейська релігійна громада м. Києва» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 13) в якості співвідповідача у цивільній справі №\~369/18310/23. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2025 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. 16.04.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Герасимова Т.І. подала клопотання про слухання справи без участі позивача та представника у зв`язку із систематичною неявкою у судові засідання відповідачів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання 16.04.2025 року не з`явилися. Відзиви на позов не подали. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дана ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припиненням дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,204 га, розташована в с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 25 липня 1996 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за номером 410/269. 06.07.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Винник С.М.. за реєстровим № 690. За вказаним договором [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 3222482000:06:003:0067 площею 0,2045 га, розташовану на території Бучанського району Київської області у селі Гнатівка з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який додається, вбачається, що реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 за [PERSON] була проведена державним реєстратором Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Іванютою Інною Вікторівною. Дата та час державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 площею 0.5478 га: 21.05.2021 13 год. 13 хв. З жовтня 2021 року у публічній кадастровій карті України земельна ділянка Позивача не відображається, а замість неї відображається земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 та на ній проводяться будівельні роботи [PERSON] . 25.01.2024 [PERSON] відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064 на користь Релігійної організації «Єврейська релігійна громада м. Києва». На підставі заяви [PERSON] від 07.12.2023 Українським незалежним інститутом судових експертиз було проведене земельно-технічне дослідження. Згідно Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 08.01.2024 № 312/12-2023 вбачається, що площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064, яка належала на момент дослідження [PERSON] , на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482000:06:003:0067, яка на момент дослідження належала [PERSON] , становить 0,1679 га. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:06:003:0064, яка належить Релігійній організації «Єврейська релігійна громада м. Києва», є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3222482000:06:003:0067, яка на момент державної реєстрації земельної ділянки [PERSON] належала [PERSON] . Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 7ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або цього власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Таким чином, відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Факт накладання земельної ділянки Відповідача на земельну ділянку Позивача підтверджується Висновком експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 08.01.2024 № 312/12-2023. Факт наявності перешкод у користуванні земельною ділянкою підтверджується зокрема зверненнями до правоохоронних органів Позивачем. Відповідно до ст.ст. 102, 106 ЦПК висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів порівну. Враховуючи викладене,

Outcome: approved