Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] , просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № АN4WCT155101247667 від 20.03.2023 у розмірі 24437,58 грн. станом на 24.03.2025, яка складається із: 15000,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 9437,58 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернувся до АТ "А-Банк" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк". 20.03.2023, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір АN4WCT155101247667, щодо надання кредиту в розмірі 15000,00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 19.03.2024) зі сплатою процентів у розмірі 99.00 щорічно. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту). У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 15000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 19.03.2024, терміном на 12 місяці. Згідно п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 99.00 річних. Станом на 24.03.2025 заборгованість Відповідача за кредитним Договором складала 24437,58 грн. Ухвалою суду від 31.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 20.03.2023 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі - анкета-заява), яка разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між ними договір про надання банківських послуг. Відповідно до заяви про надання послуги "Швидка готівка" від 20.03.2023 № АN4WCT155101247667, яка підписана електронним цифровим підписом 20.03.2023 14:51 за ідентифікатором +380938792578 [PERSON] звернувся щодо надання кредиту в розмірі 15000,00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 19.03.2024) зі сплатою процентів у розмірі 99.00 щорічно. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 15000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 19.03.2024, терміном на 12 місяці. Згідно п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 99.00 річних. Відповідно до таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем електронним цифровим підписом 20.03.2023 14:51, зазначено графік платежів, їх розмір та проценти за користування кредитом. Як видно із меморіального ордера від 20.03.2023, [PERSON] оплатив 15000,00 грн. онлайн кеш-кредит. Станом на 24.03.2025 заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 24437,58 грн. що видно із розрахунку заборгованості та виписки по кредиту. Згідно із частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частиною першою статті 207 ЦК України). Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Згідно із частиною шостою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини восьмої статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У силу вимог частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частиною першою статті 611 ЦК України). Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що сторонами 20.03.2023 в електронній формі укладено кредитний договір АN4WCT155101247667, щодо надання кредиту в розмірі 15000,00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 19.03.2024) зі сплатою процентів у розмірі 99.00 щорічно. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Договір підписаний відповідачем електронним цифровим підписом 20.03.2023 14:51 за ідентифікатором +380938792578. На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором, представником позивача було надано до суду меморіальний ордер, розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по картці яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. Отже, надані банком виписка про рух коштів по картці відповідача та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували визначений банком розмір заборгованості за кредитом, як і не навів заперечень щодо неотримання та невикористання ним грошових коштів позивача. У заявах та їх додатках сторонами узгоджено розмір процентної ставки (її зміну) за користування кредитними коштами. Отже, факт використання кредитних коштів позичальником доводиться випискою по рахунку та розрахунком заборгованості. При цьому, на підтвердження зазначених фактів матеріали справи містять відповідні заяви клієнта, в яких останній просить надати відповідний тип кредиту. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] в користь банку заборгованості по кредитному договору 24437,58 грн. яка складається із наступного: 15000,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 9437,58 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved