Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою (з урахуванням уточнення вимог), в обґрунтування якої зазначив, що 14 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Олександрійським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено актовий запис № 171. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . 28 січня 2022 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/8603/21 шлюб між сторонами розірвано. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились з середини червня 2021 року, з цього часу вони перестали проживати разом. Деякий час після припинення фактичних шлюбних відносин малолітній син сторін проживав разом із відповідачем до вересня 2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків позивач був вимушений забрати дитину до свого місця проживання. У зв`язку з поведінкою відповідача, позивач звертався до правоохоронних органів, що підтверджується копією відповіді на звернення [PERSON] № 4572/40-2021 від 20 вересня 2021 року Запорізьким РУП НП в Запорізькій області, відповідно до якого з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо невиконання батьківських обов`язків по догляду за дитиною та надано рекомендацію звернутись до служби (управління) у справах дітей по Дніпровському району. 23 вересня 2021 року Службою (управлінням) у справах дітей по Дніпровському району Запорізької міської ради здійснено вихід до місця проживання позивача з метою перевірки умов проживання малолітнього [PERSON] про що складено Акт обстеження умов проживання № б/н. Відповідно до вказаного Акту умови проживання добрі, для виховання, розвитку та проживання дитини створені умови: окрема кімната, де мешкають батько з сином, в наявності необхідні меблі, шафа для одягу, письмовий стіл, в достатній кількості іграшки, одяг дня дитини за сезоном, для розвитку та виховання малолітнього [PERSON] створені належні умови проживання. Копія Акту № б/н від 23 вересня 2021 року додається до позову. 28 вересня 2021 року позивачу на його заяву від 15 вересня 2021 року щодо проведення профілактичної бесіди з [PERSON] відносно неналежного виконання батьківських обов`язків надано відповідь вих. № 08-12/Ш-39 від 28 вересня 2021 року Службою (управлінням) у справах дітей по Дніпровському району Запорізької міської ради, відповідно до якої 21 09.2021 року спеціаліст відділу служби спільно з фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відвідали [PERSON] за адресою її проживання, вдома нікого не було, на телефонні дзвінки мати не відреагувала, було залишено запрошення з`явитись до відділу служби, однак станом на 28.09.2021 року до відділу не приходила, пояснень не надала. 07 листопада 2021 року головою органу самоорганізації населення № 42 в присутності сусідів позивача складено Акт про фактичне проживання особи, відповідно до якого починаючи з вересня 2021 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживає, крім інших членів сім`ї, малолітній [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно до характеристики за місцем проживання № 37 від 07 листопада 2021 року, виданої Головою органу самоорганізації населення № 42 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] та з іншими членами родини. За місцем проживання характеризується добре, ввічливий, тактовний та добрий, за характером спокійний, врівноважений, розсудливий. В родині [PERSON] добрі стосунки, його син завжди має гарний, охайний, доглянутий вигляд. [PERSON] приділяє належну увагу і турботу про свого малолітнього сина. Крім того, [PERSON] перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району та йому відповідно до Постанови КМУ від 27.12.2001 року № 1751 «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01 грудня 2021 року по 31і вересня 2023 року призначалась та виплачувалась державна допомога при народженні дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 860 грн. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року по справі № 334/7111/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району прб усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі матері у вихованні дитини - позов [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гри., починаючи з 21 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволення зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у матері у вихованні дитини - відмовлено. Рішення набрало законної сили 05 березня 2021 року. Під час розгляду вказаної справи районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування надала висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вказаного висновку, опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року по справі № 334/7111/23 встановлено, що мати дитини - [PERSON] проживає закордоном, стабільного заробітку не має. Судом також встановлено, що заявляючи вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином позивачкою по зустрічному позову не надано суду доказів як на підтвердження факту вчинення відповідачем їй перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у наданні ,на прохання матері інформації про стан здоров`я дитини, відвідування гуртків та навчальних закладів, а також наявності підстав для дозволу виїзду дитини раз на рік з матір`ю за кордон на відпочинок до країни її проживання. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, недоведеними та не підтверджені належними доказами. Рішенням суду встановлено, що мати дитини виїхала до Об`єднаних Арабських Еміратів. Слід вказати, що відповідач не проживає у місті Запоріжжі починаючи з жовтня 2021 року. Спочатку проживала в місті Києві, а з квітня 2022 року виїхала за кордон до Об`єднаних Арабських Еміратів, де проживає і на теперішній час, на територію України не поверталась. Вказане підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , може бути підтверджено показами свідків, заява про виклик яких подається одночасно з позовною заявою, та інформацією від Державної прикордонної служби України, обґрунтоване клопотання про витребування якої також подається одночасно з позовом. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, позивач виховує дитину самостійно, починаючи з вересня 2021 року, що підтверджується копією довідки № б/н від 30 листопада 2024 року, виданою головою квартального комітету № 42, копією довідки № 158 від 04 грудня 2024 року, виданою директором дитячого клубу (закладу дошкільної освіти) про те, що дитина [PERSON] , [INFO] відвідує дитячий клуб «Щасливе дитинство» з 27 червня 2022 року, мати дитини контакту з дитячим клубом не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вихователями не спілкується. Дитину до садка приводить і забирає батько, контроль за успішністю дитини, відвідування батьківських зборів здійснює теж батько. Позивач офіційно працевлаштований, працює на посаді головного спеціаліста сектору інфраструктури, енергозбереження, транспорту та дорожнього господарства відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Запорізької районної державної адміністрації Запорізької міської ради. За період роботи зарекомендував себе, як кваліфікований фахівець. Посадові обов`язки виконує в повному обсязі, сумлінно, компетентно та відповідально. Систематично підвищує свій фаховий рівень, активно займається самоосвітою!. В роботі послідовний, дотримується загально визначених етичних норм поведінки та високої культури спілкування, доброзичливий та ввічливий, уважний до проблем колег. Дисциплінарних стягнень не має. Вказане підтверджується копією характеристики № 01-1 18/1189 від 05 грудня 2024 року, виданої головою Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області. Позивач з 2021 року має постійний офіційний дохід, який дозволяє йому самостійно утримувати сина. Вказане підтверджується довідкою форма ОК-5 за даними Пенсійного фонду України Реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яку сформовано засобам автоматичних систем Пенсійного фонду України 09 грудня 2024 року. Факт самостійною утримання дитини батьком також підтверджується тим, що Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 41 642,94 грн. за період з серпня 2023 року по січень 2025 року включно. Вказане підтверджується відповіддю № 1/74457170 від 03 лютого 2025 року на адвокатський запит, наданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 06 грудня 2024 року позивачу виповнилось 25 років. Відповідно до ст. 37, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до призову по мобілізації підлягають чоловіки віком від 25 до 60 років. Позивач перебуває на обліку в [INFO] , що підтверджується копією військово-облікового документу № 19032024К29876200029 від 19 грудня 2024 року. Відповідно до п. 4 ч. ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації не підлягають військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини із Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постане звою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року (далі - Порядок), визначено процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення. Так, додатком 5 до Порядку встановлено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В свою чергу, Порядком для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено подання до ТЦК та СП таких документів: свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України). Бронювання позивача за місцем роботи є неможливим, оскільки як вбачається з відповіді на заяву позивача за місцем роботи щодо бронювання № 01-18/0192 від 12 лютого 2025 року, вже визначено 50 відсотків військовозобов`язаних державних службовців категорій «Б» та «В», які підлягають бронюванню. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.05.2025 року закрито підготовче засідання у справі, розгляд справи призначено по суті. До початку судового розгляду від позивача та його представника адвоката Загрія Н.Ю. подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, підтримали подану заяву у повному обсязі. Заінтересовані особи заяв по суті не надавали. Заслухавши пояснення учасників та дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов до таких висновків. 14 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Олександрійським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено актовий запис № 171. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . 28 січня 2022 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/8603/21 шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] на даний час виховує сина самостійно, що підтверджується довідками виданими за місцем проживання позивача, навчання сина, а також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні. Згідно із відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України [PERSON] , [INFO] , виїхала з території України 09.04.2022 року і до цього часу не поверталась, [PERSON] , [INFO] , територію України не перетинав. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вказаного вище Порядку для підтвердження права на відстрочку жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці мають подати, у тому числі, рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, спеціальним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України визначено, що факт перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного може бути підтверджено рішенням суду ухваленим в порядку окремого провадження. Судом витребувано інформацію у Державної прикордонної служби про перетин державного кордону відповідачем та дитиною. Згідно із відповіддю [PERSON] 09.04.2022 року виїхала за межі України і того часу назад не поверталась. Натомість відомостей про перетин державного кордону [PERSON] немає. Вказане підтверджує факт того, що дитина на постійній основі проживає разом із батьком, а мати перебуває закордоном і не здійснює догляду за малолітнім сином. Крім того, суду надані акти обстеження умов проживання родини та висновки щодо потреб сім`ї, які також підтверджують факт спільного проживання заявника із сином та його самостійного утримання. Приписами ст. 157 СК України унормовано, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Водночас, держава має втручатись у життя родини та відносини батьків і дітей, лише у крайніх випадках, коли таке втручання необхідне для захисту інтересів дітей, в інших випадках усі питання мають вирішуватись самими батьками на основі взаємної згоди та розуміння. Не завжди такі домовленості люди оформлюють договором, і чинне законодавство не зобов`язує це робити. Тобто, між батьками може існувати і усна домовленість про участь кожного з них у вихованні дітей та їхнього проживання з кимось із батьків. За вказаних вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині встановлення факту самостійного виховання сина. Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів [PERSON] шляхом позбавлення мати батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. На підставі викладеного та

Outcome: partial