Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на його користь: заборгованість по заробітній платі за І період роботи в сумі 273 492 (двісті сімдесят три тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 12 коп.;\~ середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за І період роботи за шість місяців; заборгованість по заробітній платі за II період роботи в сумі 6 730 (шість тисяч сімсот тридцять) грн. 33 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за II період роботи за шість місяців; звільнити його (позивача) від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 2017 року по 27.05.2024 він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений, при цьому, з ним не було проведено розрахунок, як того вимагає ст. 116 КЗпП. Так, на день звільнення відповідачем його з посади, а саме станом на 27.05.2024, з ним не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі\~ в розмірі 273 492 (двісті сімдесят три тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 12 коп. З 05.06.2024 він був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів виробничого відділу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та 29.07.2024 був звільнений за власним бажанням, відповідно до наказу № 31-к від 29.07.2024, але повний розрахунок з ним не було проведено, станом на 29.07.2024 заборгованість по заробітній платі становить 6 730 (шість тисяч сімсот тридцять) грн. 33 коп. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від\~ 16 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 29). 19.05.2025 від представника відповідача Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - Бабенка В.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить визнати поважними причини неподання відзиву у строк, встановлений судом та відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку повністю. На обґрунтування пропуску строку звернення з відзивом до суду зазначає наступне. У зв`язку з нестачею коштів значна частина посад в ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" є вакантними. Так, провідний юрисконсульт був прийнятий на посаду 01.04.2025, що підтверджується копією наказу і потребувало часу для ознайомлення з матеріалами справи, щоб скористатися правом на подання відзиву. Крім того, співробітники підприємства з 01.01.2025 переведені на роботу з оплатою 50% посадового окладу, а тому відповідач не мав змоги вчасно підготувати відзив на позовну заяву. Відповідачем не заперечуються наявні трудові відносини із позивачем, а також вказані випадки звільнення та не виплати заробітної плати. Зазначають, що затримання у виплаті заробітної плати сталося внаслідок складного фінансового становища підприємства, яке погіршилося через військову агресію проти України та оголошений 24.02.2022 воєнний стан та мобілізацію. Основним видом діяльності відповідача є лісівництво, лісозаготівлі, оптова торгівля деревиною, лісопильне та стругальне виробництво, проведення заходів щодо відновлення лісів тощо (п. 3.2-3.3 Статуту), ведення бойових дій на території Київської області, не могли бути передбачені відповідачем, не залежали від його волі і ускладнили, а на значній території унеможливили лісозаготівлі та іншу діяльність, яка є джерелом одержання доходу підприємства. На сьогодні значна частина лісових угідь Київської області перебуває у непридатному для господарського використання стані внаслідок пошкоджень та наявності вибухонебезпечних предметів. Вказані обставини є обставинами непереборної сили в розумінні ст. 617 ЦК України, що підтверджується довідкою про фінансовий стан підприємства та сертифікатом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 і свідчить про відсутність вини відповідача у затриманні розрахунку з позивачем. В судове засідання представник позивача за довіреністю Шапошник Є.В. не з`явився, але подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] \~ задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] в період з 05.05.2017 по 27.05.2024\~ перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та був звільнений у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі або іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, відповідно до наказу № 17-к від 27.05.2024, що підтверджується копією трудової книжки\~ (а.с. 8-16). На день звільнення відповідач розрахунок з позивачем за період його роботи з січня 2019 по 27.05.2024\~ не провів. Відповідно до довідки Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за № 445 від 28.11.2024, станом на 27.05.2024 заборгованість по заробітній платі перед майстром лісу «Таращанського агролісництва» ДП «СЛП «Київоблагроліс» - [PERSON] становить 273 492 (двісті сімдесят три тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 12 коп. (а.с. 19). З 05.06.2024 позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів виробничого відділу Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» та 29.07.2024 був звільнений за власним бажанням, відповідно до наказу № 31-к від 29.07.2024, що підтверджується копією трудової книжки\~ (а.с. 8-16). Згідно довідки Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» за № 446 від 28.11.2024 станом на 29.07.2024 заборгованість по заробітній платі перед водієм автотранспортних засобів ДП «СЛП «Київоблагроліс» - [PERSON] становить 6 730 (шість тисяч сімсот тридцять) грн. 33 коп. (а.с.21). Згідно копії довідки Державного підприємства Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» наданої представником відповідача, станом на 02.05.2025 заборгованість ДП\~ «СЛП «Київоблагроліс» по заробітній платі, податковим та іншим обов`язковим платежем складає 18 846 000 (вісімнадцять мільйонів вісімсот сорок шість тисяч) гривень. Відповідно до копії листа № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що приєднаний до відзиву на позов,\~ Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. З 19 липня 2022 року частина 1 статті 117 ЦПК України, діє в новій редакції Закону України № 2352-IX від 01.07.2022, згідно з якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, законодавець, встановивши обмеження щодо виплати роботодавцем працівнику сум середнього заробітку за час затримки терміном у шість місяців, закріпив на законодавчому рівні застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності під час вирішення вказаної категорії трудових спорів, про необхідність застосування яких Велика палата Верховного суду зазначила в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 (абзаци четвертий, п`ятий пункту 5 мотивувальної частини) зазначено, що за змістом частини 1 статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Оскільки позивач звільнився з роботи 27.05.2024 та в подальшому 29.07.2024 до спірних правовідносин повинна бути застосована редакція ст.ст.116, 117 КЗпП України, передбачена Закон України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що відповідачем не були виплачені у день звільнення всі належні позивачу суми при звільненні, тому він має право на компенсацію майнових втрат в порядку, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Водночас, положеннями статті 117 КЗпП України визначено, що обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Представник відповідача у відзиві вказував, що в даному випадку в затримці розрахунку позивача при звільненні не було його вини, оскільки мали місце обставини, які не залежали від його волі та, які унеможливлювали проведення розрахунку із позивачем, а саме, у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ в Україну відповідач не міг здійснювати повноцінну господарську діяльність, оскільки основним видом діяльності відповідача є лісівництво, лісозаготівлі, оптова торгівля деревиною, лісопильне та стругальне виробництво, проведення заходів щодо відновлення лісів тощо, а ведення бойових дій на території Київської області, не могли бути передбачені відповідачем, не залежали від його волі і ускладнили, а на значній території унеможливили лісозаготівлі та іншу діяльність, яка є джерелом одержання доходу підприємства. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку\~ виплати заробітної плати. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 359/4305/20 (провадження № 61-7835св21) викладено висновок, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Заперечуючи проти позову [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ДП «СЛП «Київоблагроліс» наголошувало про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), зокрема, військової агресії російської федерації в Україні, на підтвердження чого відповідачем надано копію листа №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України. Разом з тим, на момент розгляду справи відповідачем не надано вказаного сертифікату яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ДП «СЛП «Київоблагроліс», щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 КЗпП України та не зазначено про об`єктивну неможливість його подання. Інших доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин щодо неможливості підприємства проводити повноцінну господарську діяльність у зв`язку з введенням військового стану в Україні та у зв`язку з військовою агресією суду надано не було. Відтак, відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у ДП «СЛП «Київоблагроліс» на дату звільнення позивача з роботи як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного статтею 116 КЗпП України, а тому суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України. За таких обставин, враховуючи те, що роботодавцем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем з 27.05.2024 та в подальшому з 29.07.2024, а тому, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з тим, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зі змінами. Абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку). Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, судом встановлено, що [PERSON] в Державному підприємстві Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» працював в періоду часу з 05.05.2017 по 27.05.2024 та був звільнений з посади майстра лісу «Таращанського агролісництва» ДП «СЛП «Київоблагроліс», а також він працював в періоду часу з 05.06.2024 по 29.07.2024\~ та був звільнений з посади водія автотранспортних засобів ДП «СЛП «Київоблагроліс». На день звільнення (27.05.2024, 29.07.2024) та станом на час розгляду справи позивач [PERSON] за період його роботи має нараховану та безпідставно не виплачену Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» належну йому заробітну плату в розмірі 273 492\~ грн. 12 коп. та в розмірі - 6730 грн. 33 коп., що підлягає стягненню. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за перший період роботи [PERSON] (05.05.2017 по 27.05.2024), то суд зазначає наступне. У відповідності з чинним законодавством, згідно довідки ДП «СЛП «Київоблагроліс» (а.с. 19) та розрахунку позивача, які він провів за останні два місяці першого періоду роботи\~ (05.05.2017 - 27.05.2024), сукупна\~ заробітна плата позивача, що передують місяцю звільнення становить 53 598, 87 грн. При цьому, позивачем за вказаний період було відпрацьовано 40 робочих дні (квітень 2024 - 18 робочих днів; травень 2024 22 робочі дні), таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1339,97 грн. (53 598,87 грн. : 40 днів = 1339,97 грн.). Суд приходить висновку, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за шість місяців, тобто з 27.05.2024 по 27.11.2024 (133 робочих дні), що становить 178 216,71 грн. (1 339,97 грн - середньоденна заробітна плата х 133 робочі дні). Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за другий період роботи [PERSON] (05.06.2024 по 29.07.2024), то суд зазначає наступне. У відповідності з чинним законодавством, згідно довідки ДП «СЛП «Київоблагроліс» (а.с. 21) та розрахунку позивача, які він провів за останні два місяці другого періоду роботи\~ (05.06.2024 по 29.07.2024), сукупна\~ заробітна плата позивача, що передують місяцю звільнення становить 17 056, 31 грн. При цьому, позивачем за вказаний період було відпрацьовано 38 робочих дні (червень 2024 - 18 робочих днів; липень 2024 20 робочі днів), таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 448,85 грн (17 056, 31 грн. : 38 днів = 448,85 грн.). Суд приходить висновку, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за шість місяців, тобто з 29.07.2024 по 29.01.2025 (133 робочих дні), що становить 59 697,05 грн (448,85 грн - середньоденна заробітна плата х 133 робочі дні). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом, обов`язок доведення вчинення певних дій покладається на зобов`язальну сторону. Відповідно, обов`язок доведення виплати заробітної плати працівнику та здійснення ним повного розрахунку при звільненні має бути покладений саме на роботодавця, який має володіти відповідною інформацією та доказами. Позивачем доведено, що в день звільнення\~ 27 травня 2024 та в подальшому 29 липня 2024 року, він працював, що підтверджено нарахуванням заробітної плати. Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то відповідно він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст.117 КЗпП України, суд приходить до переконання, що відповідач має сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, що утворилася на день його звільнення 27.05.2024 в сумі 273 492\~ грн. 12 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі - 178 216 грн. 71 коп., а також заборгованість по заробітній платі, що утворилася на день його звільнення 29.07.2024 в сумі 6 730\~ грн. 33 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі - 59 697 грн. 05 коп. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо витрат понесених на сплату\~ судового збору суд, зазначає наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Отже, оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, що становить 5181 грн. 36 коп. (273 492\~ грн 12 коп. + 178 216 грн 71 коп. + 6 730\~ грн 33 коп. + 59 697 грн 05 коп. = 518136 грн. 21 коп.\~ х 1 : 100 =\~ 5181 грн. 36 коп.) З урахуванням викладеного та

Outcome: approved