Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

30.01.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, зі змісту якого просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона - [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . [INFO] по матері. Іх мати - [PERSON] проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу, в результаті якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Після того, як [PERSON] виповнилося 3 роки, [PERSON] (батько) пішов з сім`ї, залишивши дружину з сином без допомоги. [INFO]їх з [PERSON] мама - [PERSON] , померла, з цього часу батько жодного разу не поцікавився життям свого сина [PERSON] , його навчанням, не спілкується з ним ні особисто ні по телефону та не надає жлдної матеріальної допомоги на його утримання. Позивач зазначає, що вона самостійно утримує та виховує свого малолітнього рідного брата по матері - [PERSON] . Відповідач [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] про що надав заяву, що посвідчено нотаріально. Вищевказане зумовлює необхідність у зверненні до суду з цим позовом, оскільки, позбавивши відповідача його батьківських прав відностно [PERSON] вона зможе оформити опіку над ним та вирішувати всі необхідні життєвоважливі питання без батька, який не бере участі у вихованні та утриманні своєї ж дитини. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.03.2025. Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 20.05.2025 позивач та її представник з`явилися до суду. Від представника третьої особи Вадима Жалюка надійшла заява від 06.05.2025 про розгляд справи за його відсутності та долученя Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.04.2025 №519 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] » з відповідним додатком. Відповідач, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, проте до суду не з`явився та заперечень проти позову не надав. Так ухвалу повістку - виклик до суду на 12-00 годину 20.05.2025 направлено відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Проте, 12.05.2025 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти від 10.05.2025 причина невручення; "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки . Отже, вважається, що відповідач повідомлений про день, час та місце розгляду справи 10.05.2025 Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Позивач та її представник вважали за можливе розглядати справу без участі відповідача та представника органу опіки та піклування. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Позивач та її представник - адвокат Поліщук Т.О. в судовому засіданні свій позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі . Позивач пояснила, що її мати мала трьох дітей від різних чоловіків. Наразі вона, та двоє її братів, один з яких малолітній [PERSON] проживають разом. Їх мати померла [INFO] , батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу з цього часу не поцікавився як його син, не надав жодної грошової допомоги на його утримання. Крім того коли вона його рорзшукала він погодився на позбавлення його батьківських прав і навіть надав заяву нотаріально засвідчену. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [PERSON] [INFO] 14.01.2023 року уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". [PERSON] документована паспортом громадянина України № [NUMBER] , що дійсний до 24.02.2033 року (а.с.6) має картку платника податків [NUMBER] (а.с.7) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2001 року матір`ю [PERSON] [INFO] є [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с.11) 06.06.2005 року шлюб між Жигуновими розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу № [NUMBER] від 06.06.2005. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] - [PERSON] (а.с.13) [PERSON] народився [INFO] , його батьком записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1203 від 06.05.2014 (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , що виданий 21.10.1995 року (а.с.15) має картку платника податків [NUMBER] (а.с.17) його місцем реєстрацієє [ADDRESS] (а.с.28) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] з 17.01.2020 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 12.06.2024 Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть 07.06.2024 [PERSON] , [INFO] (а.с.14). З характеристики учня ліцею №24 м.Житомира від 27.01.2025, вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу. Виконувати домашні завдання допомагає хлопчикові сестра [PERSON] . Вона ж завжди відвідує батьківські збори, контролює [PERSON] та тримає тісний зв`язок з класним керівником. Батько [PERSON] з дитиною не проживає, вихованням [PERSON] не займається, його навчанням не цікавиться, жодного разу до навчального закладу не з`являвся. (а.с. 18). Згідно акту обстеження умов проживання від 27.01.2025 головним спеціалістом служби у справах дітей Житомирської міської ради Шуляк О.В., фахівцем соціальної роботи Житомирського міського центру соціальних служб міської ради Теремко О.Л. проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] . З`ясовано, що умови проживання належні, дитина проживає в окремій кімнаті зі старшим братом (а.с. 19 Зворот). 05.12.2024 [PERSON] в присутності приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Биканова Р.І. склав та підписав заяву, зі змісту якої не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.20) Свідок [PERSON] будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчив суду, вказав що є рідним братом [PERSON] по матері. Батька [PERSON] - [PERSON] він знає особисто, після смерті їх матері у 2024 році, він жодного разу його більше не бачив. Той не цікавиться життям свого малолітнього сина , не приїздить до нього, ні так ні на свята чи день народження, не телефонує навіть та не надає грошових коштів на його утримання. Дитина навіть ніколи і не питає про батька. Вказав, що сестра та він не забороняються [PERSON] спілкуватися з батьком він знає де вони живуть. Свідок [PERSON] , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчив суду, що є рідним братом [PERSON] ,якв померла у 2024 році. Також він є є хрещеним батьком позивача [PERSON] та рідним дядьком [PERSON] дітей сестри він буває часто, провідує, допомагає, спілкується з ними постійно. Батька [PERSON] він знає особисто, він жив ї його сестрою та в них народився син - [PERSON] . . Останнього разу він бачив його десь півтора року тому.Також він знає, що ніякої допомоги сину він не надає, не спілкується з ним. В його присутності дитина не згадує навіть про батька, що той йому чи щось купив чи телефонував. Також він знає, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (брат [PERSON] ) не чинять перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.04.2025 №519затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина- [PERSON] , [INFO] . Отже, суд встановив, що у [PERSON] , що померла [INFO] та [PERSON] є син [PERSON] [INFO] , який після смерті матері проживає з позивачем, що є його рідною сестрою по матері. Наразі позивач стверджує, що відповідач, батько дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його сина - [PERSON] [INFO] . Отрган опіки та піклування також вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. В свою чергу [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав про що надаві заяву, що посвідчена нотаріусом 05.12.2024 року.. Спір, що виник між сторонами, регулюється нормами СК України. Вирішуючи справу в межах позовних вимог суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статі 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статі 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Проте, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] [INFO] . Мати дитни, молода 41 -річна жінка померла [INFO] . З цього часу дитиною опікується рідна сестра- [PERSON] . З зарактеристики наданої навчальним закладом встановлено, що [PERSON] навчається в 5-Д класі ліцею №24 м.Житомира, саме [PERSON] завжди відвідує батьківські збори, контролює [PERSON] та тримає тісний зв`язок з класним керівником. Батько [PERSON] з дитиною не проживає, вихованням [PERSON] не займається, його навчанням не цікавиться, жодного разу до навчального закладу не з`являвся. За місцем проживання дитини, яке співпадає з місцем реєстрації позивача: [ADDRESS] проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] . З`ясовано, що умови проживання належні, дитина проживає в окремій кімнаті зі старшим братом (а.с. 19 Зворот). Також допитані в якості свідків [PERSON] (повнолітній брат [PERSON] ) та [PERSON] (рідний дядько [PERSON] ) засвідчили суду, що батько [PERSON] - [PERSON] , знаючи, що мати [PERSON] померла та та де його дитина проживає разом з рідними братом та сестрою не відвідує [PERSON] , не спілкується з ним та не надає будь-якої матеріальнної допомоги. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 14.04.2025 № 519 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] участі в житті дитини не бере, жодним чином не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її вихованням, не цікавиться станом здоров`я дитини, не вітає сина з днем народження, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, втратив з сином родинний зв`язок. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд під час розгляду справи достименно встановив, що відповідач дійсно самоусунувся від виховання та утримання своєї малолітньої дитини, що триває досить довгий проміжок часу та не бажає виправити свою поведінку. Так до суду відповідач не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява від 05.12.2024, згідно якої [PERSON] в присутності приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Биканова Р.І. склав та підписав заяву, зі змісту якої не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З цього приводу суд вважає за необхідне вказати наступне. Відмова батьків від своєї дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що заява від 05.12.2024 не може слугувати самостійною та достатньою підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини , що узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 Суд розцінює цю заяву, лише як підтвердення того, що відповідач обізнаний про наміри позбавлення його батьківських прав щонайменше з грудня 2024 року та не бажає змінити свою поведінку відносно своєї ж дитини - сина [PERSON] , [INFO] .. Разом з цим, інші докази нехтування відповідачем батьківськими правами відносно свого малолітнього сина [PERSON] суд вважає достатніми для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав Отже, враховуючи надані суду докази в їх сукупності, та взаєсмозв`зку, суд приймає рішення про задоволення позову. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду 25.01.2025 позивачем сплачено за квитанцією до платіжної інструкцієї на переказ грошових коштів № 00.4162544734.1 - 1211,20 грн. судового збору, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.22,24), отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1211,20 грн

Outcome: approved