Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

05.12.2024 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.12.2019 року о 13 год. 20 хв. у м. Київ, по вул. Велика Васильківська, буд.21 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Kia Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] та автомобілем «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2020 року по справі № 757/1835/20-п, провадження по справі про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 217321а9в від 02.08.2019 року. 09.12.2019 року потерпілий звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про страхову подію та виплату страхового відшкодування. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди подію визнана страховим випадком та сплачено власнику автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] суму страхового відшкодування в розмірі 32706,40 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність автомобілів «Kia Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] застрахована не була. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача, як з особи відповідальної за завдані збитки, суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 32706,40 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 07.03.2025 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2019 року о 13 год. 20 хв. у м. Київ, по вул. Велика Васильківська, буд.21 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Kia Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] та автомобілем «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2020 року по справі № 757/1835/20-п, провадження по справі про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 217321а9в від 02.08.2019 року. 09.12.2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про страхову подію та виплату страхового відшкодування. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди подію визнана страховим випадком та сплачено власнику автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] суму страхового відшкодування в розмірі 32706,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 622969 від 16.01.2020 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність автомобілів «Kia Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] застрахована не була. Згідно ст. 27\~Закону України\~«Про страхування» та ст. 993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст.1187\~ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої ст.\~1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). З аналізу зазначених вище норм закону та відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах № 6-2587цс15 від 23.12.2015 року та № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року, страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували би доводи позивача, суду не надав. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами. Враховуючи вищевикладене, а також виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача та можливим захистити його право шляхом стягнення з відповідача на його користь шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги в розмірі 32706,40 грн. є обґрунтованими. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3028,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved