Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «Новий колектор» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 9000 грн. на строк 14 календарних днів з дати отримання, за процентною ставкою\~«Економ»/ «Стандарт». Кредит був наданий у формі електронного переказу на реквізити, вказані позивачем у заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг у повному обсязі. 29.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» був укладений договір факторингу № 290224-11. Згідно з договором відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, інших передбачених договором платежів, боржником за яким є відповідач. Станом на 28.05.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року становить 21275,80 грн. (ця сума складається із основного боргу\~9000 грн., відсотків\~12275,80грн). На підставі ст.ст.\~526,\~530,\~610,\~612,\~1049,\~1054 ЦК України\~ТОВ «Новий колектор» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 23.09. 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року в загальній сумі 21275,80грн. та судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.12.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням\~від 27.02.2025\~року позов\~задоволено та\~стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Новий\~колектор» заборгованість\~за кредитним\~договором №\~09.02.2021-100004176\~від\~09.02.2021 року в розмірі 21275,80 грн. та судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.04.2025 року скасовано заочне рішення суду від 27.02.2025 року та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача\~ в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися завчасно. Відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності не надавали. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 9000 грн. на строк 14 календарних днів з дати отримання, за процентною ставкою\~881,64% річних. Згідно п. 5.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта)сторони домовились, що позичальник надає кредитору згоду на відступлення права вимоги боргу позичальника за договором будь-якій третій особі або особам, без отримання на це додаткової згоди позичальника. У випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якого встановлюється у Заяві, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом (п.5.5). Згідно п.8.1, договір діє протягом одного року. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, яке мало місце під час дії договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг у повному обсязі. 29.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» був укладений договір факторингу № 290224-11. Згідно з договором та реєстром № 1, відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року на основну суму кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, інших передбачених договором платежів, боржником за яким є відповідач. Про відступлення права вимоги відповідач був повідомлений, однак, заборгованість не погасив. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49\~ЦК України, а також спеціальними нормами\~глави 71 ЦК України,\~Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 181 ГК України\~господарський договір, як правило, існує у вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 1054 ч. 1 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України\~визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 09.02.2021 року між «ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем кредитного договору № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 9000 грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість відповідача перед ТОВ «Новий колектор» за кредитним договором № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року становить 21275,80 грн. Дана суму складається із основного боргу\~9000 грн., відсотків\~12275,80 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 09.02.2021-100004176 від 09.02.2021 року в загальному розмірі 21275,80 грн. Клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, викладене у заяві про перегляд заочного рішення, суд залишає без задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до\~ЦК України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.\~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до\~ЦК України\~У період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності позивачем не були пропущені, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Суд при цьому зазначає, що конструкція п. п. 12, 19\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у редакції\~Закону №2120-IX, не надає можливості розширено тлумачити вказану норму таким чином, що законодавець передбачив можливість продовження строків позовної давності судом з урахуванням тих чи інших обставин. Цей строк вже продовжений Законом, а указана вище норма містить чітке і не двозначне формулювання та носить імперативний характер. Правовідносини у справі № 990/115/22, на яку посилається представник відповідача у заяві про застосування строку позовної давності, та у цій справі не є подібними, а тому викладені Великою Палатою Верховного Суду суд не застосовує. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422, 40 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією № 999 від 29.05.2024 року.

Outcome: approved