Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яким просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.07.2019 року по 31.06.2021 року в сумі 7 328,69 гривень, з них: за електроенергію -2 138,34 грн; за водопостачання - 3 962,57 грн; за вивіз ТПВ - 1 227,78 грн; за газопостачання і розподіл газу - розрахунок і сума будуть вказані після витребування доказів. Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником частини житлового будинку по [ADDRESS] . В будинку зареєстровані і проживають: [PERSON] ( [INFO] , дочка) [PERSON] ( [INFO] , син), [PERSON] , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі до 25.06.2019 року. Після припинення сімейних відносин з власником будинку відповідач продовжила користуватися житловим приміщенням, при цьому добровільно не бере участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні платежі.В період з\~01.07.2019\~року по\~31.06.2021\~року позивач\~оплачував житлово-комунальні\~послуги,\~які були\~спожиті особами\~зареєстрованими в\~будинку,\~в тому\~числі вносив\~плату і\~за відповідача,\~яка несе\~солідарну відповідальність\~за зобов`язаннями\~з оплати\~комунальних послуг.\~Враховуючи зазначене,\~за період\~з 01.07.2019\~року по\~16.09.2020\~року він\~має право\~зворотної вимоги\~до відповідача\~на половину\~витрат по\~оплаті житлово-комунальних\~послуг,\~а з\~17.09.2020\~року по\~31.06.2021\~року такі\~витрати підлягали\~розподілу між\~усіма дієздатними\~особами,\~які проживають\~в будинку,\~в тому\~числі до\~ [PERSON] ,\~який досяг\~повноліття (за\~вказаний період\~позивач має\~право зворотної\~вимоги до\~відповідача на\~1/3\~частки витрат). Відповідач добровільно ухиляється компенсувати позивачу понесені витрати, зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду. На вимогу представника позивача щодо сплатити в порядку регресу витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, відповідач не відреагувала, добровільно сплачувати кошти відмовляється. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача адвоката Щавінського К.С. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. \~ \~ \~ \~ Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16438029 від 27.10.2007 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 5/24 частки будинку [ADDRESS] ( підстава виникнення права власності: договір дарування 2-2066 від 22.08.2007р. Ірпінська державна нотаріальна контора. Згідно довідки ЦНАП про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 01.06.2021 № 1844 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: [PERSON] , [INFO] з 27.02.2008 року заявник; [PERSON] , [INFO] з 26.08.2015 донька; [PERSON] , [INFO] , з 26.08.2015 син; [PERSON] , [INFO] з 26.08.2015 колишня дружина. Згідно розрахунку боргу по особовому рахунку № [NUMBER] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , що містить печатку КП «Ірпіньводоканал», та підпис начальника Загодіренка А., вбачається: обрахунок проводиться згідно тарифів на воду та тарифів на стоки за м. куб. за період з 01.2018 по 08.2021 було нараховано 15177,60грн., сплачено -14446,07грн., заборгованість 0,00грн. Розрахунок заборгованості за надані послуги із централізованого водопостачання та водовідведення наданий КП «Ірпіньводоканал» на адвокатський запит № 4 від 15.08.2021р., що вбачається із супровідного листа від 31.08.2021р. № 2264. Згідно відповіді на адвокатський запит ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» вих. № 2515 від 25.08.2021р. вбачається, що постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , здійснюється на підстав Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400411234. Відповідно до пункту 8.6.2. Кодексу комерційного обліку електричної енергії індивідуальні побутові споживачі зобов`язані щомісяця зчитувати фактичні покази лічильника, встановленого на об`єкті споживача, та надавати їх відповідному оператору системи розподілу або постачальнику послуг комерційного обліку. У випадку неподання споживачем даних про споживання електричної енергії за розрахунковий період у строки, встановлені в главі 8.6 розділу ІІІV ККО, фактичний обсяг розподілу та споживання електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання, який визначається на основі фактичних даних (показів) лічильника(ів), зафіксованих за період між двома послідовними зчитуваннями показів, та кількості днів між цими зчитуваннями показів в аналогічному періоді до переднього року. Товариство проводить нарахування за спожиту електроенергію після отримання від ОCP об`єму спожитої клієнтом електричної енергії виключно за тарифами, що залишаються фіксованими на всій території України та встановлюються згідно норм Закону України «Про ринок електричної енергії». Станом на 31.07.2021, з урахуванням суми до сплати з попереднього періоду в розмірі 123,30 грн, сума до сплати становила 141,12 грн з урахуванням ПДВ. Згідно даних особової картки споживача (особовий рахунок: [NUMBER] ) за 2019 рік нараховано 2467,68грн - оплачено 2332,32грн., за 2020 рік нараховано 2508,42грн. оплачено 2520,48грн., за період з 01.2021 по 07 2021 нараховано 1305,36грн. оплачено 1287,54грн.; заборгованості за послуги не вбачається. Згідно відповіді КП «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради» від 22.06.2021р. № 481 та довідки про стан взаєморозрахунків на поточний момент борг становить 237,44грн. З довідки вбачається, що нарахування за період з 01.07.2018 по 30.06.2021р. проводиться за адресою: [ADDRESS] , в родині мешкає 4 людини, пільг немає, договір № 1538 від 01.04.15 укладений з [PERSON] . За період з 01.07.2018р. по 06.2021 нараховано 3949,16грн. сплачено 3641,60грн. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Позивач зазначає, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі до 25.06.2019 року. Та після розірвання шлюбу відповідач продовжила користуватися житловим приміщенням , при цьому добровільно не брала участі у витратах по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 68 розірвано. В рішенні зазначено, що позивач в позові зазначає, що подружнє життя у них не склалося, оскільки кожен із них має протилежні погляди на сімейне життя, приблизно протягом останніх двох років вони проживають окремо, спільний побут та спільне господарство між ними не ведеться, подружні стосунки між ними не підтримуються. Через відсутність спільних інтересів, взаємоповаги, розуміння та любові їх спільне життя як подружжя та подальше збереження шлюбу неможливе. Спір про поділ майна та участь кожного із них у вихованні дітей на даний час відсутній. Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці ( інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього. При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а саме основне солідарне зобов`язання перетворюється на регрес не часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц. Суд звертає увагу на те, що використання послуг по електроенергії та з водовідведення та водопостачання здійснювалося відповідно до показань засобів обліку. Стороною позивача суду не надано доказів, які б вказували на те, що відповідач [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , тобто в цьому випадку використання електроенергії та водовідведення та водопостачання мало місце лише для потреб позивача та інших осіб, які могли б проживати в квартирі, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами в розумінні ст. 360 ЦК України. В той же час позивачем не надано жодних належних доказів, що саме ним здійснювалася оплата житлово-комунальних послуг за період з 01.07.2019 року по 31.06.2021 року в сумі 7328,69грн., з них: за електроенергію 2138,34грн., за водопостачання 3962,57грн., за вивіз сміття ТПВ 1227,28грн. Підтвердженням оплати\~споживачем житлово-комунальних\~послуг є\~квитанція у\~паперовій (з\~підписом уповноваженої\~особи банку\~та печаткою)\~або в\~електронній формі\~чи виписка з банківського рахунку споживача, якщо оплата була здійснена шляхом безготівкового переказу грошей. За таких обставин, суд вважає що вимоги позивача про компенсацію частини сплачених ним житлово-комунальних послуг не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач не надав суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, яким чином відповідач порушує його права чи законні інтереси, чи дійсно відповідач ухиляється від добровільної оплати комунальних послуг, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовано належними правовими підставами. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі. Інші твердження позивача та його представника висновки суду не спростовують та підстави для задоволення позову не дають. Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 322, 360, 526, 544 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed