Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання транспортних засобів об`єктами спільної сумісної власності. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «PORSCHE CAYENNE», номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] укладеного між [PERSON] та [PERSON] та поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль марки «PORSCHE -CAYENNE», номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину такого. Позивачем [PERSON] 06.06.2017 року подано заяву про зміну предмета позову в порядку ст. 31 ЦПК України. Просив стягнути з [PERSON] на його користь частину вартості транспортного засобу марки «PORSCHE - CAYENNE», номер кузова [NUMBER] , 2008 р.в. в розмірі 266306,76 грн. Змінені позовні вимоги прийняті судом 17.02.2022 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2018 року справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання транспортних засобів об`єктами спільної сумісної власності, об`єднано в одне провадження та присвоєно справі №465/4317/16-ц, провадження №2/465/892/18. [PERSON] в позові до [PERSON] від 11.12.2017 року, просив встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з червня 2011 року по січень 2015 року як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу; визнати транспортні засоби марки MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] та VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власністі подружжя; стягнути з [PERSON] 1/2 вартості транспортних засоб марки MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] та VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] в сумі 332651,00 грн. (триста тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят одна гривня 00 копійок), в тому числі: 171 346,50 грн. 1/2 середньої ринкової вартості (342693,00 грн.) MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] на момент звернення з позовною заявою, згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, 161304,50 грн. (сто шістдесят одна тисяча триста чотири гривні 50 копійок) - еквівалент 1/2 (5950 доларів США) від 11900 доларів США відповідно до офіційного курсу Національного Банку України вартості VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] . Представником позивача 08 квітня 2024 року подано клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, а саме: про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з червня 2011 року по січень 2015 року як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу; визнання транспортних засобів марки MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] та VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власністі подружжя; стягнення з [PERSON] 1/2 вартості транспортних засоб марки MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] та VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] в сумі 332651,00 грн. (триста тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят одна гривня 00 копійок), в тому числі: 171 346,50 грн. 1/2 середньої ринкової вартості (342693,00 грн.) MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] на момент звернення з позовною заявою, згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, 161304,50 грн. (сто шістдесят одна тисяча триста чотири гривні 50 копійок) - еквівалент 1/2 (5950 доларів США) від 11900 доларів США відповідно до офіційного курсу Національного Банку України вартості VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2025 року клопотання представника позивача задоволено, провадження у справі в частині позовних вимог: про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з червня 2011 року по січень 2015 року як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу; визнання транспортних засобів марки MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] та VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власністі подружжя; стягнення з [PERSON] 1/2 вартості транспортних засоб марки MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] та VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] в сумі 332651,00 грн. (триста тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят одна гривня 00 копійок), в тому числі: 171 346,50 грн. 1/2 середньої ринкової вартості (342693,00 грн.) MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску кузов № [NUMBER] на момент звернення з позовною заявою, згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, 161304,50 грн. (сто шістдесят одна тисяча триста чотири гривні 50 копійок) - еквівалент 1/2 (5950 доларів США) від 11900 доларів США відповідно до офіційного курсу Національного Банку України вартості VOLKSWAGEN Passat 2007 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER] , закрито. Позовні вимоги, які були змінені позивачем відповідно до заяви від 06.06.2017 року, обґрунтовано тим, що під час перебування в шлюбі у позивача з відповідачкою було набуто ряд майна, зокрема автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідачкою неправомірно було відчужено спірний автомобіль без згоди та відома позивача, а отже, такий автомобіль вибув з його володіння поза його згодою. Згідно з довідкою №445_17 про оцінку колісного транспортного засобу від 19.05.2017 року, складеною СОД [PERSON] , середня вартість автомобіля марки «Porsche Cayenne», 2008 р.в., з об`ємом двигуна 3,6 на момент дослідження може станови 532 613, 53 грн, а отже стягненню підлягає 1/2 частина вказаної суми. З огляду на зазначене, просив стягнути з відповідачки на його користь частину вартості спірного транспортного засобу в розмірі 266306,76 грн. Відповідачкою [PERSON] подано заперечення на позовну заяву, в якому покликається на те, що із вказаним позовом не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим з огляду на таке. [PERSON] зазначила, що позивач та відповідачка перебували у фактичних шлюбних відносинах лише з 25.09.2015 року по 29.12.2015 року, адже саме 29.12.2015 року було подано заяву до Франківського відділу ДРАЦС ЛМУЮ про розірвання шлюбу (реєстрація розірвання відбулась 04.03.2016 року, оскільки позивач декілька разів не з`являвся у РАЦС). Оскільки відповідачка придбала автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , за кошти, що належали їй особисто, то вказаний автомобіль був її особистою приватною власністю і вона вправі була розпоряджатись ним на власний розсуд без згоди позивача. З огляду на викладене просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що наведені відповідачкою у відзиві заперечення не визнає, вважає, що відповідачкою не надано доказів наявності в неї достатніх коштів на самостійне придбання автомобіля такого класу, як Porsche Cayenne. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивач пояснив, що під час перебування в шлюбі ним та відповідачкою було набуто автомобіль марки Porsche Cayenne, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , спірний транспортний засіб належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, та такий підлягає поділу. Проте, позивачу стало відомо, що відповідачка відчужила спірний транспортний засіб, шляхом переоформлення такого на свого дядька [PERSON] , згоди на відчуження спірного транспортного засобу ні в усній, ні в письмовій формі позивач не давав. Сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечили проти заявлених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Відповідачка пояснила, що з позивачем не жила та не вела спільного господарства, стосунки були маніпулятивними зі сторони позивача. На час перебування у шлюбі вона мала оплачувану роботу. Щодо придбання спірного автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року, пояснила, що купляла такий за власні кошти, зокрема, оскільки у позивача не було коштів на придбання такого. Подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - адвокат Бучківська М. Б. подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи їх представників, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 04.03.2016 року, актовий запис №22. Під час перебування у шлюбі, а саме 18.11.2015 року придбано спірний автомобіль Porsche Cayenne, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , про що сторони не заперечили. Згідно з копією витягу з Єдиного державного реєстру МВС України транспортний засіб Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , 18.11.2015 року був зареєстрований на [PERSON] . Відповідно до копії розписки від 17.11.2015 року, відповідачка [PERSON] отримала від [PERSON] в позику 12000,00 доларів США, та зобов`язується повернути кошти до 01.01.2016 року. На зворотній стороні копії розписки міститься текст: «01 грудня 2015 року я [PERSON] отримав від [PERSON] 12000 (дванадцять тисяч) доларів США за даною розпискою. Претензій не маю». Відповідно до довідки про дохід [PERSON] за 2015 рік, загальна сума доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року становила 46622,95 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2873 від 20.02.2016 року, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав автомобіль Porsche Cayenne, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до відповіді регіонального сервісного центру у Львівській області від 08.12.2018 року, транспортний засіб Porsche Cayenne, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №4641/2016/00416. Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 19.09.2017 року серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд відхиляє аргументи відповідачки та її представника, що автомобіль Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] було придбано за власні кошти відповідачки, в тому числі позичені у [PERSON] , оскільки заробітна плата відповідачки згідно з довідкою про доходи була незначною (за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року становила 46622,95 грн). Що стосується копії розписки від 17.11.2015 року, то відповідачкою не долучено доказів щодо фактичного отримання таких коштів за розпискою від [PERSON] , не зазначено в яких цілях кошти за розпискою брались в борг, крім цього на зворотній стороні копії розписки [PERSON] зазначив, що [PERSON] 01.12.2015 року повернула йому грошові кошти в сумі 12000 (дванадцять тисяч) доларів США за даною розпискою. З огляду на те, що спірний транспортний засіб був придбаний у шлюбі, відповідачка [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на підтвердження придбання його за особисті кошти, суд дійшов висновку, що автомобіль, Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , була спільною сумісною власністю колишнього подружжя та відчужений відповідачкою без згоди позивача. При визначенні вартості майна: автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підлягає поділу, та розміру грошової компенсації вартості частини спільного майна, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до Довідки №445_17 про оцінку колісного транспортного засобу від 19.05.2017 року, складеної СОД [PERSON] , середня вартість автомобіля марки «Porsche Cayenne», 2008 р.в., з об`ємом двигуна 3,6 на момент дослідження може становити 532613,53 грн. Згідно з висновком експерта №176/17 від 22 грудня 2017 року, долученим до матеріалів справи представником відповідачки, ринкова вартість автомобіля марки Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 377063,00 грн. Відповідно до долученого представником позивача до матеріалів справи розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу, здійсненого на веб-сторінці Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо розрахунку вартості транспортних засобів, вартість транспортного засобу Porsche Cayenne, 2008 для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, станом на 28.12.2017 року становить: 650337,69 грн. Розрахунок здійснюється системою автоматично, за методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року. Для визначення вартості спірного автомобіля судом 22 серпня 2017 року призначено товарознавчу експертизу. Зазначена експертиза не була проведена у зв`язку з ненаданням стороною відповідача у розпорядження експерта спірного автомобіля для дослідження, реєстраційних документів на нього тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України. Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19. Вирішуючи питання про визначення середньоринкової вартості автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , суд виходить того, що судом 22 серпня 2017 року, було призначено товарознавчу експертизу вартості спірного автомобіля. зазначена експертиза не була проведена у зв`язку з тим, що сторона відповідача не надала експерту для дослідження спірний автомобіль, а сам автомобіль був відчужений відповідачкою без згоди одного із подружжя. Вартість спірного автомобіля, відповідно до висновку експерта №176/17 від 22 грудня 2017 року, долученого до матеріалів справи представником відповідачки становить 377063,00 грн. Суд вважає таку вартість заниженою, оскільки відповідно до розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу, здійсненого на веб-сторінці Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо розрахунку вартості транспортних засобів, вартість транспортного засобу Porsche Cayenne, 2008 для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року зі змінами, становить: 650337,69 грн. А тому з урахуванням принципу розумності та справедливості при винесенні рішення, суд бере до уваги середньоринкову вартість вартості автомобіля Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зазначену у Довідці №445_17 про оцінку колісного транспортного засобу від 19.05.2017 року, складену СОД Софійський Р.В., згідно з якою вартість спірного автомобіля становить 532613,53 грн. Заслухавши доводи учасників процесу, їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. Позивач має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу в сумі Porsche Cayenne, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] в сумі 266306,76 грн, як половину вартості майна, який був набутий під час шлюбу позивача та відповідача, і становив їх спільну сумісну власність, та був відчужений відповідачкою без згоди позивача. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також зазначені у поясненнях в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання щодо заходів забезпечення вирішити відповідно до вимог ст. 155, 158 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви та заяв про забезпечення позову в сумі 2938,67 грн. На підставі ст.ст. 364, 368 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved