Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 01.07.2020 по 31.10.2024 він працював у відповідача за професією слюсаря - ремонтника 5 розряду дробильно - сортувального цеху № 2, зайнятого ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва, звільнившись за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач в порушення законодавчих норм заробітну плату виплачував нерегулярно та допустив невиплату нарахованої йому заробітної плати за період з 01.07.2020 по 31.10.2024, внаслідок чого утворилась заборгованість з її виплати у розмірі 35996,27 грн та не здійснив із ним розрахунку при звільненні. Про наявність саме такої заборгованості йому повідомлено усно роботодавцем при звільненні. Однак, письмово довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату відповідач йому не надав. Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" на користь [PERSON] заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 35996 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 27 копійок. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення та витребувано в ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" довідку (інформацію) про нараховану, проте не виплачену [PERSON] , при звільненні заробітну плату. Позивач в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений. В судовому засіданні представлений адвокатом Куцигіним І.В. Представник позивача адвокат Куцигін І.В. в судове засідання не з`явився, 15.05.2025 надав суду заяву про розгляд справи без участі, в якій вказує, що на виконання ухвали суду відповідачем подано довідку від 06.05.2025, якою підтверджено заборгованість перед позивачем на суму 33846,70 грн. Позивач погоджується із сумою заборгованості, наведеною у довідці відповідача. У зв`язку з тим, що у справі відкрито спрощене провадження, 14.01.2025 проведено перше судове засідання, з огляду на положення ст. 49 ЦПК України подання заяви про зменшення позовних вимог є неможливим. Просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує на суму 33846,70 грн. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Медончак М.М. в судове засідання не з`явилася, причин неприбуття суду не повідомила, про розгляд справи була належно повідомлена в силу приписів п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідками про доставку електронного документу. Будь-яких заяв та клопотань від неї, відзиву на позов, на час розгляду справи не надійшло. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] він з 01.07.2020 по 31.10.2024 працював на посаді слюсара - ремонтника в ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр". 31.10.2024 позивача звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 16-17). Згідно довідки № 27 від 06.05.2025, виданої директором ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" Берещук О., нарахована, але невиплачена заробітна плата [PERSON] складає 33846,70 грн. (а.с.61). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем, всупереч вимог ст. 116 КЗпП України, не проведено в день звільнення позивача виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати за період: 01.07.2020 -31.10.2024 року в розмірі 33846,70 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають частковому задоволенню в розмірі 33846,70 грн На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору при поданні до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становлять 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2025 році становить не менше 1211,20 грн та не більше 15140 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» та вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (94,03%) в сумі 1138, 89 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: partial