Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив: - визнати право власності [PERSON] на нерухоме майно - нежитлові приміщення в літ. «б» площею 369 кв.м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту: 329842580000) припиненим внаслідок його знищення; - скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно - нежитлові приміщення в літ. «б» площею 369 кв.м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту: 329842580000) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям розділу, реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2417703880000 та скасуванням відповідного реєстраційного номеру знищеного об`єкту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що було проведено незаконну реєстрацію права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці територіальної громади [ADDRESS] . Позивач зазначив, що за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення в літ. «б» загальною площею 369,0 кв.м за вказаною адресою на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2013 у справі № 910/24264/13. Згодом, на підставі договору дарування від 03.04.2014, ці приміщення були зареєстровані за відповідачем [PERSON] . За твердженням позивача, вказані дії були здійснені з метою набуття [PERSON] права власності на самочинно збудований об`єкт, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:78:215:0020. Позивач звернув увагу, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2013 було скасовано, у задоволенні позову ФОП [PERSON] відмовлено. У подальшому, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2016 у справі № 756/6428/15-ц було задоволено позов заступника прокурора м. Києва та зобов`язано [PERSON] знести нежитлові приміщення. Позивач зазначив, що 10.02.2017 державним виконавцем було встановлено, що земельна ділянка вільна від об`єктів нерухомості, у зв`язку з чим 13.02.2017 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Факт знищення/знесення майна також підтверджується висновком ТОВ «Консалтингова агенція з нерухомості» від 04.12.2024. Однак, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний об`єкт до теперішнього часу зареєстровано за [PERSON] . Наявність державної реєстрації права власності на неіснуючий об`єкт створює перешкоди Київській міській раді у реалізації прав власника землі. Позивач зауважив, що Київська міська рада позбавлена можливості самостійно звернутися до державного реєстратора для припинення права власності, оскільки це може зробити лише власник знищеного майна. Тому, на думку позивача, єдиним ефективним способом захисту прав Київської міської ради є скасування на підставі судового рішення державної реєстрації права власності [PERSON] на знищене майно. Позивач також обґрунтовував своє право на звернення до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради тим, що остання, будучи проінформованою про порушення, не вжила належних заходів для захисту своїх прав, що свідчить про наявність підстав для представництва її інтересів прокурором згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач Київська міська рада в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника Київської міської ради, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засідання подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з повідомлених прокурором обставин та наданих документів, на підставі договору дарування від 03.04.2014, укладеного з [PERSON] , за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення в літ. «б» загальною площею 369,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту 329842580000), що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 у справі № 910/24264/14 було скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2013, на підставі якого ФОП [PERSON] первинно зареєстрував право власності на спірні приміщення, та відмовлено у задоволенні позову ФОП [PERSON] . Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2016 у справі № 756/6428/15-ц було задоволено позов заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] знести нежитлові приміщення, загальною площею 369 кв.м по [ADDRESS] . Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Манасерян А.А. від 13.02.2017 виконавче провадження № 52752584 з примусового виконання зазначеного рішення суду було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням. Згідно з листом КП «Київблагоустрій» від 27.03.2025 № 064/222-467, наданим на запит прокуратури, та виходячи з інформації, що міститься в Ідентифікаторі об`єкта будівництва (документ створено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 04.12.2024), зокрема висновку про знищення/знесення майна від 04.12.2024 № 04/12/2024, виданого ТОВ «Консалтингова агенція з нерухомості», нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , знищено. Незважаючи на знищення об`єкта, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлові приміщення в літ. «б» площею 369 кв.м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту 329842580000) продовжує бути зареєстрованим за [PERSON] . Таким чином, Київська міська рада як власник земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:78:215:0020, фактично обмежена у повній реалізації всіх правомочностей власника, передбачених ст. 317 ЦК України, з огляду на положення ч. 2 ст. 134 ЗК України. При цьому, враховуючи приписи ст. 2, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Київська міська рада позбавлена самостійно відновити своє порушене право шляхом виключення відомостей щодо знищеного об`єкта нерухомого майна. Наведені обставини визнав у підготовчому судовому засіданні представник відповідача. Отже, у підготовчому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року за заявою прокурора вжито заходи забезпечення позову у справі і, виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд вважає, що підстави для скасування таких заходів на час ухвалення цього рішення не має. Разом з тим, необхідно роз`яснити учасникам справи, що відповідно до положень ч. 7, 8 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved