Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення коштів. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про участь у вихованні та утриманні дітей, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №8-32 (надалі за текстом - Договір) у частині своєчасної сплати аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] (надалі за текстом- діти) за період з серпня 2021 по травень 2022 року, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 70 360,27 грн. інфляційних втрат, 9 793,40 грн. 3% річних та 271 350,00 грн. пені Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що порушення строків сплати аліментів за Договором зумовлено неналежною поведінкою позивача, як сторони Договору, а відтак, у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості. Ухвалою Суду від 13.11.2023 (суддя Анохін А.М.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 04.12.2023 до суду від відповідача надійшов відзив. Ухвалою Суду від 04.12.2023 (суддя Анохін А.М.) витребувано докази у ГУ ДПС України відомості, про те, в яких саме банках (банківських установах), фінансових установах, небанківських фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та в яких емітентів електронних грошей відповідач та ТОВ "Пеларт Лабораторія" (у тому числі його відокремлені підрозділи), мали/мають відкриті та закриті рахунки за період з 16.01.2020 - до сьогодні. 06.12.2023 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Розглянувши яку, суд зазначає наступне. Так, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки, що стягує позивач з відповідача до 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Згідно з ч 1 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Втім, такий спосіб захисту прав, як пред`явлення позову про зменшення розміру неустойки не передбачено приписами цивільного законодавства, а заява за своєю суттю, є клопотанням про зменшення розміру неустойки, а відтак, суд повернув зустрічну позовну заяву заявнику. 14.12.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Суду від 22.01.2024 справу прийнято до розгляду, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 29.01.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 09.05.2025 та 10.05.2023 до суду від ДПС України надійшли витребувані Ухвалою від 04.12.2023 докази. У підготовчому засіданні 06.08.2024 судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів - інформації про грошові операції по банківських рахунках відповідача, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 15.10.2024 до суду від ДПС України надійшли витребувані Ухвалою від 06.08.2024 докази. 21.10.2024 до суду від АТ «КБ «Приватбанк», АТ «Сенс банк» надійшли витребувані Ухвалою від 06.08.2024 докази. Ухвалою Суду від 11.12.2024 витребувано у АТ «КБ «Приватбанк», АТ «ПУМБ» та АТ "ОТП Банк" відомості про грошові (банківські) операції (надходження та перекази грошових коштів) та залишки (баланси) грошових коштів за період з 16.01.2020 - 18.10.2023 р.р. за кожним із банківських рахунків ТОВ "Пеларт Лабораторія". 13.01.2025 до суду від АТ «ПУМБ» надійшли витребувані Ухвалою від 06.08.2024 докази. 22.01.2025 та 28.01.2025 до суду від АТ «КБ «Приватбанк» надійшли витребувані Ухвалою від 06.08.2024 докази. 18.03.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки. 19.03.2025 до суду від відповідача надійшли пояснення. У судовому 22.05.2025 засіданні взяли участь представники сторін. Представник позивача підтримала позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. Як вказує позивач та не заперечує відповідач з жовтня 2005 року по жовтень 2019 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та що за цей час у сторін народились діти. Надалі, 16.01.2020 між сторонами укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого, цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних неповнолітніх дітей. Згідно з пунктом 2.1 Договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні: 1) у суботу та неділю - кожного другого тижня; 2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарні дні); 3) кожного другого Нового Року (на весь період новорічних свят); 4) кожного другого Великодня; 5) кожного другого єврейського нового року (Рош ха-Шана) на весь період новорічних свят; 6) кожного другого єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування. Позивач не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком (пункт 2.4. договору). Згідно з пунктом 2.6 Договору сторони дійшли згоди вирішувати всі поточні питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу. Пунктом 3.2.1 Договору передбачено, що мати зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дітей із батьком. Відповідно до пунктів 3.2.4, 3.2.5, 3.2.6 Договору мати зобов`язується: інформувати батька про фізичний та психологічний стан здоров`я дітей; повідомляти батька про заплановані подорожі з дітьми по Україні та за кордон; заздалегідь інформувати батька про всі питання, що стосуються планування виховання та освіти дітей, їх забезпечення, планування канікул, вихідних та святкових днів тощо; завчасно узгоджувати з батьком всі питання (витрати), що стосуються матеріального забезпечення та утримання дітей (медичне забезпечення, школа, дитячий садок, гуртки, вихователі, репетитори, дитячі табори тощо). Згідно з пунктом 3.3 Договору батько зобов`язується сплачувати аліменти на дітей до досягнення кожним з дітей повноліття в такому розмірі: 1) на сина - 15 075,00 грн; 2) на доньку - 15 075,00 грн. Загалом 30 150,00 грн на обох. Сплата таких аліментів відбуватиметься щомісячно до 5 числа шляхом передачі грошових коштів матері на картковий рахунок або готівкою, якщо не буде погоджено інше. Мати зобов`язується витрачати кошти, надані батьком на утримання дітей, виключно на цілі, що будуть погоджені сторонами. Мати зобов`язується на вимогу батька надати документальне підтвердження цільового використання аліментів на утримання дітей (пункт 3.3.2). Мати зобов`язується брати участь в матеріальному забезпеченні дітей в тому ж розмірі, що й батько (пункт 3.3.3). У випадку збільшення витрат на дітей, необхідних для забезпечення їх розвитку, батьки зобов`язуються переглянути розмірі аліментів та підписати додаткову угоду до договору (пункт 3.3.7). Згідно з пунктом 3.4.2 Договору батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дітей проти батька чи матері. Батьки зобов`язуються не чинити перешкод у спілкуванні дітей з дідом, бабою, іншими членами сім`ї та родичами (пункт 3.4.3). Умовами Договору також передбачено, що цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і продовжує діяти до часу настання повноліття кожного з дітей в тій частині, що стосується доньки або сина відповідно (пункт 4.1), батьки зобов`язуються переглянути умови цього договору протягом 1 (одного) місяця з дня настання таких обставин: у разі невиконання одним із батьків своїх обов`язків за договором аліменти з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.3), за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом може бути і розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку (пункт 4.4). Відповідач вказує, що ним неодноразово, а саме 15.08.2020, 16.09.2020, 22.09.2020, 13.10.2020 та 30.03.2021 направлялись листи відповідачу з приводу як зустрічей із дітьми і порядку виконання умов укладеного між ними Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами та поштовими накладними. 04.01.2022, 07.02.2022, 24.05.2022 та 25.06.2022 позивач направила відповідачу звіт про витрати на дітей (докази направлення містяться в матеріалах справи). 15.09.2022 позивач направила відповідачу лист в якому вказала про витрати на лікування дитини, просила сплатити аліменти та зазначила реквізити розрахункового рахунку (докази направлення містяться в матеріалах справи). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2022 року у цивільній справі №361/8526/21, яке залишено без змін Постановою Верховного Суду від 13.03.2024, відмовлено у задоволенні позову відповідача до позивача про розірвання Договору. 28.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3463, відповідно до якого з відповідача стягнуто на користь позивача невиплачені в строк на підставі договору про участь у вихованні та утриманні дітей, грошові кошти у розмірі 273050,00 гривень сума невиплачених аліментів за період з січня 2020 року по липень 2021 року, строк повернення яких настав 05.07.2021 року. Відповідно до інформації про виконавче провадження № [NUMBER] від 06.08.2022 року, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 14.06.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 603, відповідно до якого з відповідача стягнуто на користь позивача 271 350,00 гривень, які є боргом за договором про участь у вихованні та утриманні дітей, за період серпень 2021 - травень 2022 року За даним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (ВП № [NUMBER]). 05.07.2022 року виконавче провадження зупинено на підставі Ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2022 року (№ 361/2508/22) про зупинення стягнення за виконавчим написом. У серпні 2022 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення основної суми боргу, інфляційних втрат, 3% річних та пені за час прострочення відповідачем строків сплати аліментів за період червень - серпень 2022 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.02.2023 року, у цивільній справі №206/2414/22 задоволено позов позивача до відповідача та стягнуто з відповідача, на користь позивача відповідні суми інфляційних втрат, 3% річних та пені. У січні 2023 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за час прострочення відповідачем строків сплати аліментів за період з вересня 2022 по квітень 2023. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 у справі № 206/92/23 позов задоволено частково у частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.10.2023 у справі № 206/92/23 Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови у стягненні неустойки скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судовими рішеннями у справах №206/2414/22, 361/8526/21 та 206/92/23 встановлено обставину укладення Договору, а також досліджено права та обов`язки сторін за Договором, а також порядок його виконання. 11.05.2022 приватним нотаріусом Бунякіною О.В. направлено відповідачу вимогу про усунення порушень - сплату заборгованості у сумі 271 350,00 грн. за аліментами за період серпень 2021 - травень 2022 року. У відповідь листом від 24.05.2022 відповідач відмовив у задоволенні вимоги приватного нотаріуса, виходячи з наявного між сторонами судового спору та оскільки відповідачем було повідомлено позивача про необхідність з`явитися особисто за адресою позивача для отримання коштів. 16.03.2023 відповідачем було сплачено позивачу 275 764,00 грн., що підтверджується довідкою АТ «КБ «Приватбанк» від 24.04.2023. За змістом податкової декларації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця відповідача за 2021 рік, обсяг доходу складає 1 124 019,59 грн., за ІІІ квартали 2022 року - 134793,47 грн. 12.02.2020 року між сторонами та ПАТ «ЗНВ КІФ «Геос Інвест» укладено Договір відступлення прав до Інвестиційного договору ДН/389/1 від 11.02.2019 за змістом якого позивач відступає частину прав та обов`язків за інвестиційним договором. З дати укладення цього договору розмір інвестиційного внеску відповідача за інвестиційним договором становить 2 412 028,08 грн. У протоколі погодження договірної ціни до вказаного договору Сторони погодили, що позивач в якості оплати прав та обов`язків отримав від відповідача 936 780,00 грн. Також, 16.01.2020 між сторонами укладено Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Пеларт Лабораторія» за змістом якого позивач передав відповідачу частку учасника у розмірі 50% статутного капіталу, що в грошовому еквіваленті становить 100 000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору у частині своєчасної сплати аліментів на утримання дітией за період з серпня 2021 по травень 2022 року, адже заборгованість по аліментам за вказаний період була сплачена 16.03.2023, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 70 360,27 грн. інфляційних втрат, 9 793,40 грн. 3% річних та 271 350,00 грн. пені Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що порушення строків сплати аліментів за Договором зумовлено неналежною поведінкою позивача, як сторони Договору, а відтак, у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості. Відповідач зауважує, що саме небажання позивача отримувати кошти від відповідача призвело до того, що діти не змогли отримати кошти від батька, а відтак, у правовідносинах наявна винна поведінка позивача. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Так, судом встановлено, що виходячи з умов Договору строк виконання відповідачем обов`язком щодо сплати аліментів за період з серпня 2021 по травень 2022 року є таким, що настав. Проте, відповідач не виконав належним чином Договір у частині своєчасної сплати аліментів за спірний період та сплатив аліменти лише 16.03.2023 року. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 70 360,27 грн. інфляційних втрат, 9 793,40 грн. 3% річних. Відповідач просить відмовити у задоволенні вимог у цій частині виходячи з того, що відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України не застосовується до цих правовідносин, оскільки відповідальність передбачена лише ст. 196 СК України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відтак, враховуючи вищенаведене суд відхиляє доводи відповідача про необгрунтованість позовних вимог у цій частині. Позивачем здійснено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на щомісячний платіж у розмірі 30150,00 грн. починаючи з 6-числа розрахункового місяця по 16.03.2023. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що міститься у позові, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 271 350,00 грн штрафу. Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач просить зменшити розмір неустойки до 1350,00 грн. виходячи з того, що прибутки відповідача суттєво зменшились. Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Однак, зазначені відповідачем обставини зменешення прибутку у 2022 році не свідчать про неможливість вживати інших заходів, спрямованих на своєчасне матеріальне забезпечення дітей. Поруч з цим, судом також враховується, що у справі №206/92/23 було зазначено про укладення відповідачем договорів позики від 08.02.2023 року, від 20.02.2023 року та від 17.02.2023 року. Водночас, відповідачем не надано доказів, що заборгованість за аліментами утворилась не з його вини, а відтак, залишає клопотання відповідача про зменешення пені без задоволення. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що неустойка підлягає стягненню за сам факт допущення порушень зобов`язань, визначених договором, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки. Разом з тим, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ЦПК України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні. Позивачем здійснено розрахунки пені на щомісячний платіж у розмірі 30150,00 грн. починаючи з 6-числа розрахункового місяця по 16.03.2023, з урахуванням того що розмір пені не може перевищувати більше 100% заборгованості за місяць. Перевіривши розрахунки пені, судом встановлено, що вказані розрахунки здійснено правильно, визначені Позивачем періодом нарахування є обґрунтованими, а вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, враховуючи те, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання за Договором, що призвело до наявності в останнього боргу, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дітей, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, Підсумовючи вищевказане, суд задовольняє позов повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнений звільнена від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved