Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 26.11.2015 року по справі № 169/609/15-ц. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі з 12 листопада2010 року, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 26.11.2015 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, починаючи з 02.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В результаті розгляду справи видано виконавчий лист, який зареєстрований в автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 50652351. В зв`язку із зростанням економічної кризи в державі та погіршенням матеріального становища позивача, яка не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати сина просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в частці у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду про зміну способу стягнення аліментів законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 квітня 2025року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій у справі не вчинялося. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та вчасно, у встановлений строк відзиву на позов та клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до частини восьмої статті 128, пункту п`ятого частини шостої статті 272\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, роз`яснено право подати відзив на позов і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений строк з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Великовербченської сільської ради Сарненського району Рівненської області 06 червня 2011 року, актовий запис № 16 (а. с.7). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 26 листопада 2015 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, починаючи з 02.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно частини першої статті 181 Сімейного кодексу України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом двадцять третім Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 постановлено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Сімейним кодексом\~України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язано їх зі способом присудження (частина третя\~статті 181 цього Кодексу).\~Стаття 192 Сімейного кодексу України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведення в судовому порядку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статей 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначене також роз`яснено судам у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей\~182-184,\~192 СК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18. Даючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на утримання останньої, забезпечення її освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини, засадам справедливості, добросовісності та розумності. Тому, враховуючи вищевикладене, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей та те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Оскільки позивачка при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved