Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

Представниця позивачки [PERSON] у листопаді 2024 року звернулася до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивувала тим, що 21.02.2015 позивачка та відповідач уклали шлюб, який був розірваний рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2017. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати із матір`ю, адже потребував постійного догляду за станом здоров`я та розвитку як дитина з інвалідністю. Інвалідність дитині була встановлена у 2016 році. Кошти на утримання сина у добровільному порядку відповідач не надавав, тому позивачка у 2018 році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. У 2021 році у зв`язку із тим, що сплачуваних аліментів на утримання сина не вистачало, заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2021 було змінено спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері у зв`язку із доглядом за дитиною інвалідом. Наразі дитина зареєстрована та фактично проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Увесь час з моменту народження по теперішній час позивачка самостійно займається розвитком, реабілітацією дитини з особливим потребами, вихованням, лікуванням, розвитком та піклуванням, забезпечує відвідування занять з корекційним педагогічним відвідуванням інклюзивно-ресурсного центру та одержання реабілітаційних послуг, загальноосвітньої школи. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться успішністю та здоров`ям, хиляється від сплати аліментів. Дитина не знає свого батька, адже відповідач не виявляє бажання бачити дитину, приїздити до неї та навіть не проявляє зацікавленості побачити сина за допомогою засобів відеозв`язку. Позивачка час від часу через застосунок «Viber» надсилала відповідачу фото сина, речі, які придбавала для нього. Під час однієї переписки 06.08.2024 відповідач надіслав у застосунку «Viber» повідомлення про те, що він забирає сина через суд. Отже, наразі між колишнім подружжям виник спір щодо місця проживання дитини, що стало підставою для звернення позивачки із даним позовом до суду. Крім того, визначення місця проживання дитини з матір`ю позивачці необхідне для оформлення документів щодо зняття з реєстрації та здійснення реєстрації місця проживання дитини, переміщення дитини, лікування та навчання, що у першу чергу відповідає інтересам дитини, оскільки без згоди батька, мати обмежена у прийнятті відповідних рішень. Посилаючись на вказані обставини, представниця позивачки просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації або проживання. Ухвалою суду від 11.12.2024 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20.02.2025 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, а також зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. У судовому засіданні позивачка та її представниця підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов, не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини неявки і не подав відзив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки та її представниці, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивачка та відповідач з 21.02.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2017, ухваленим у справі № 583/3475/16-ц (а.с. 15). Сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] у м. Охтирка Сумської області (а.с. 11). 22.05.2021 позивачка уклала шлюб із [PERSON] та прізвище « [PERSON] » змінила на « [PERSON] » (а.с. 12). Малолітній [PERSON] фактично проживає разом із матір`ю за однією адресою, у належній останній на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2024, квартирі, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 71-73). Малолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю, інвалідність установлена до 18 років (а.с. 7). За станом здоров`я [PERSON] потребує реабілітаційних послуг, зокрема відновної терапії, профілактичних заходів, психіатричної допомоги, психолого-педагогічної та фізичної реабілітації (лікувальний масаж, лікувальна фізкультура, ортопедичне взуття) та інше (а.с. 8-10). Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2021, ухваленим у справі №583/4563/21 був змінений розмір аліментів визначений заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.12.2018 на утримання дитини [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також вказаним рішенням були стягнуті з [PERSON] на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн щомісячно на період догляду за дитиною-інвалідом [PERSON] , а саме до 18 років (а.с. 13-14). Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, наданих Охтирським ВДВС в Охтирському районі СМУ міністерства юстиції від 25.10.2024 за №76863 та від 31.10.2024 за №78059 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за вказаними рішеннями, зокрема станом на жовтень 2024 року заборгованість на утримання дитини становить 8279,98 грн, а на утримання позивачки заборгованість складає 13731,61 грн (а.с. 21-24). Відповідно до повідомлення КНП ОМР «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 26.08.2024 за № 01-20/20/01/556 дитина [PERSON] , [INFO] регулярно спостерігається в КНП ОМР «ОМЦПМСД», КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ», КНП СОР «ОДКЛ», отримує необхідне лікування та вчасно проходить реабілітацію. Всі звернення до лікарів були виключно у присутності матері дитини [PERSON] . Батько дитини жодного разу на прийом до лікарів з дитиною не з`являвся (а.с. 25). З довідки виданої Закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Зернятко» від 22.08.2024 за №01-29/197 вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідував заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Зернятко» з 24.09.2021 по 05.06.2023. Вихованням дитини займалася мати [PERSON] . Батько не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився розвитком дитини, не підтримував зв`язків із закладом дошкільної освіти, не відвідував батьківські збори (а.с. 26). Згідно довідки виданої громадською організацією «ОХТИРСЬКИЙ МОЛОДІЖНИЙ ЦЕНТР» від 22.08.2024 за № 71 [PERSON] відвідує заняття з корекційним педагогом, його батько контакт з центром не підтримує, дитину приводить і забирає тільки мати (а.с. 27). З довідки виданої комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр Охтирської міської ради Сумської області» від 23.08.2024 за №64 вбачається, що [PERSON] отримував корекційно-розвиткові послуги в інклюзивно-ресурсному центрі (заняття з практичним психологом, логопедом, дефектологом, реабілітологом), під час яких був у супроводі [PERSON] (а.с. 28). Згідно довідки виданої Охтирською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 2 Охтирської міської ради Сумської області від 21.08.2024 за №142 [PERSON] навчається у 2Б класі навчального закладу. Батько, [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини (а.с. 29). З довідки виданої комунальною установою «Охтирський міський центр комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю» від 20.08.2024 за №186 вбачається, що [PERSON] з 2017 року, щорічно, по на даний час перебуває на реабілітації в установі. У дитини соціально-побутові навички сформовані недостатньо: не одягається без допомоги, відсутні санітарно-гігієнічні навички, не обслуговує себе самостійно, постійно потребує допомоги дорослих. На контакт з дорослими йде зі значними труднощами, має творчі задатки, розвиток яких підтримується мамою. Батько протягом зазначеного періоду у наданні комплексу реабілітаційних послуг участі не приймав. Дитина завжди приходить у супроводі матері [PERSON] , яка приділяє значну увагу розвитку дитини, виконує всі рекомендації спеціалістів, постійно підтримує з ними зв`язок (а.с. 30). Згідно квитанцій про оплату за товари та послуги, позивачка забезпечує дитину [PERSON] медичним оглядом, лікуванням, придбаває одяг, ортопедичне взуття, канцелярське приладдя (а.с. 31-33, 35-39). Про придбані речі та товари для дитини позивачка повідомляла відповідача шляхом надсилання фото у застосунку «Viber» та під час однієї з переписок, 06.08.2024 відповідач надіслав позивачці повідомлення про те, що він забирає сина через суд (а.с. 33-34а). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] та його матір [PERSON] . Дитину знає з дитинства, оскільки працювала у педіатричному відділенні та всі діти проходили через її огляд. З дитиною завжди приходила мати при зверненні за медичною допомогою. По цей час у неї укладена декларація з дитиною. Декларацію укладала мати дитини. Про наявність батька вона дізналася коли почались судові справи. Батько жодного разу не звертався до неї з приводу дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює асистентом вихователя у яслах-садочку «Зернятко», знає матір [PERSON] - [PERSON] , яка відвідувала садочок з дитиною. Мати займається вихованням дитини. Батька дитини вона ніколи не бачила. Завжди мати приводила сина у дитячий садок та забирала із садочка. Жодним засобом зв`язку батько не зв`язувався із садочком. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місцепроживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку складеного Органом опіки та піклування Охтирської міської ради від 21.03.2025 за № 01-05/903 про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , службою у справах дітей Охтирської міської ради було обстежено умови проживання дитини [PERSON] , [INFO] , та встановлено, що дитина проживає з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] . Також з ними проживає [PERSON] , який є чоловіком позивачки та їх син [PERSON] , [INFO] . Умови проживання дитини задовільні: в наявності всі комунальні зручності, необхідні для проживання меблі та побутова техніка, у квартирі чисто, затишно. У дітей є окремі місця для сну та відпочинку, місце для навчання, одягом та взуттям діти забезпечені відповідно до віку та сезону, в наявності достатня кількість продуктів харчування, готові страви. Тому, Орган опіки і піклування Охтирської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, що відповідатиме інтересам дитини (а.с. 85-86). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 185/6994/15-ц. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю, яка опікується ним, займається його вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з матір`ю. Чинним законодавством не передбачено можливості визначення місця проживання дитини з одним з батьків за конкретною адресою або зміна у такий спосіб місця проживання дитини. Як зазначав суд вище, відповідно до положень цивільного законодавства України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Отже при ухваленні рішення суд не визначає конкретне місце проживання дитини з матір`ю. Також суд вважає необхідним зазначити, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved