Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

18 березня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08.05.2024-100002118, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.\~\~Відповідно до умов Договору та Заявки, позичальнику надано кредит у розмірі 18 000,00 грн строком на 140 днів. Дата повернення кредиту 24 вересня 2024 року. Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором та не повернула грошові кошти позивачу, у зв`язку з чим станом на 24 вересня 2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 47 798,14 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 18 000,00 грн, по процентам у розмірі 20 160,00 грн, комісії у розмірі 638,14 грн, неустойки у розмірі 9000,00 грн, які позивач просить стягнути із відповідача, а також понесені позивачем судові витрати (а.с. 1-9, 36-40).Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2025 року дану справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 27). Ухвалою суду від 21 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 28-29, 35). 21 квітня 2025 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти повернення тіла кредиту у розмірі 18\~000,00 грн, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. Вказує, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписку по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором. Крім того, з наданих розрахунків не вбачається, як саме нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, так як серед наданих позивачем матеріалів справи не було у наявності таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, де б зазначалося: дата видачі кредиту, дата повернення позики, чиста сума кредиту та нараховані проценти за користування кредитом. Також відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Суми у позовній заяві не відповідають умовам договору та паспорта споживчого кредиту. Відсутня деталізація розрахунків, що позбавляє відповідача можливості перевірити правомірності нарахувань. Відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим. (а.с.49-55). 29 квітня 2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 2459428259. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу Liqpay. Відтак квитанція і є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Для підписання та укладання договору [PERSON] було надіслано повідомлення, яке було відправлене на її фінансовий номер 0504331658. Де було зазначено, що [PERSON] розуміє, що підписує та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): E486. Розрахунок заборгованості по кредитному договору № 08.05.2024-100002118 від 08.05.2024 здійснювався наступним чином: 18\~000,00 грн (сума виданих кредитних коштів) * 1% (процентна ставка) * 140 (кількість днів користування кредитними коштами за процентною ставкою ) та дорівнює 25\~200,00 грн. Але Позичальником було сплачено два платежі за 21.05.2024 в сумі 2\~520,00 грн, а також 04.06.2024 в сумі 2\~520,00 грн. Сума нарахованих процентів за період користування кредитними коштами 25\~200,00 грн 5040,00 грн (кошти сплачені позичальником) = 20\~160,00 грн (проценти). Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, а саме кредитним договором, на думку позивача, підтверджують розмір заборгованості відповідача. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Кредитним договором № 08.05.2024-100002118, укладеним 08.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , встановлено, що неустойка у розмірі 180,00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання (а.с.62-65).28 квітня 2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд про їх задоволення (а.с.76-79). 26 травня 2025 року відповідачем подано до суду заперечення на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково не заперечує проти повернення тіла кредиту у розмірі 18\~000,00 грн. в іншій частині позовних вимог просить відмовити (а.с.91-95). 27 травня 2025 року відповідачем [PERSON] подані до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги визнає частково не заперечує проти повернення тіла кредиту у розмірі 18\~000,00 грн. в іншій частині позовних вимог просить відмовити (а.с.99-107). Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.8). Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.98). Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 08.05.2024-100002118 від 08 травня 2024 року, розмір заборгованості становить 47 798,14 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту у розмірі 18000,00 грн, по процентам у розмірі 20160,00 грн, комісії у розмірі 638,14 грн, неустойки у розмірі 9000,00 грн (а.с.13). Відповідно до копії квитанції від 08 травня 2024 року, відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 18000,00 грн (а.с. 14, 73, 86). 08 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] \~\~укладено кредитний договір №08.05.2024-100002118, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до умов Кредитного договору (оферти) № 08.05.2024-100002118 від 08 травня 2024 року та Заявки відповідачу надано кредит у розмірі 18 000,00 грн строком користування на 140 календарних дні з дати отримання кредиту під проценти (а.с.17-24). Як вбачається з довідки від 23 квітня 2025 року для підписання та укладання договору [PERSON] було надіслано повідомлення, яке було відправлене на її фінансовий номер 0504331658, з текстом: Код підтвердження: А486 Е486» (а.с. 71, 80). Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, \~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). У відповідності до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно частини третьої \~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що 08 травня 2024 року відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 18 000,00 грн, а отже акцептовано умови Договору. При цьому відповідач, не заперечуючи проти стягнення тіла кредиту, підтверджує отримання кредитних коштів у розмірі 18\~000,00 грн. Отже, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок. Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом,\~\~відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання за укладеним договором, у зв`язку з чим розмір заборгованості становить у загальному розмірі 47 798,14 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту у розмірі 18000,00 грн, по процентам у розмірі 20160,00 грн, комісії у розмірі 638,14 грн, неустойки у розмірі 9000,00 грн Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Належних та допустимих доказів, які свідчили б про відсутність заборгованості по тілу кредиту і процентам та/або спростовували б проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги, суду не надано, а судом таких доказів не встановлено. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18\~000,00 грн та процентам у розмірі 20160,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 638,14 грн, то суд зважає на таке. Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини першої та частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»,\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами частини\~п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»,\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Положення кредитного договору № 16.06.2024-100001682 від 16 червня 2024 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 750,00 грн суперечать положенням частині першій, другій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 638,14 грн, а відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Позивач серед іншого просить стягнути неустойку у розмірі 9 000,00 грн. Проте, відповідно до пункту 18\~Перехідних положень Цивільного кодексу України, У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія пункту 18\~Перехідних положень Цивільного кодексу України. Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки у розмірі 9 000,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 10 березня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 грн (а.с. 26). Позовні вимоги задоволені частково (79,84 %), тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1\~934,04 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 509, 526, 527, 530, 543, 553,5 54, 610-612, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial