Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У травні 2025 року заявник звернувся до суду із вище вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ, помер його батько [PERSON] , [INFO] , уродженка: с. Карасакпай, Чимкентської області. Встановлення даного\~факту,\~що має\~юридичне значення,\~необхідне заявнику\~для отримання свідоцтва про смерть його батька. 19 травня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В. прийнято до розгляду в порядку окремого провадження без виклику сторін. Заявник, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій заяву підтримала та просила задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутність. Представник Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ\~помер [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~\~уродженець:\~м.\~Луганськ, який проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] , причина смерті\~ хронічна недостатність кровообігу 125.1, ішемічна хвороба серця. Заявник [PERSON] ,\~ [INFO] \~є\~сином [PERSON] , [INFO] ,\~померлого [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом РАЦС Ворошиловоград, актовий запис № 2298. З копії\~довідки\~про\~смерть\~№\~С-03599\~від\~25.12.2024\~року,\~вбачається,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~\~уродженець:\~м.\~Луганськ, який проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~помер [INFO] на\~тимчасово окупованій\~території України\~в м.\~Луганськ,\~ причина смерті\~ хронічна недостатність кровообігу 125.1, ішемічна хвороба серця. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичнез начення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного\~Суду\~України\~№\~5\~від\~31\~березня\~1995\~року\~Про судову\~практику\~у\~справах\~про\~встановлення\~фактів,\~що\~мають\~юридичне\~значення вказано, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішенняу справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Згідно ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно із ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах протии Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 року), Молдови та Росії (Mozer v. The Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016 року), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також\~ключове значення,\~яке\~має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових\~прав заявника, суд вважає\~можливим,\~як\~виняток,\~взяти\~до\~уваги відомості,\~зазначені\~у\~довідці\~про\~ смерть\~ №\~С-03599\~від 25.12.2024 року. На підставі\~викладеного,\~а\~також\~враховуючи\~те,\~що\~законом\~не\~передбачено\~іншого\~порядку встановлення\~цього\~факту,\~суд\~приходить\~до\~висновку\~про\~задоволення\~заяви\~про встановлення\~факту\~смерті [PERSON] , [INFO] ,\~ уродженця:\~м. Луганськ,\~який проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який помер\~ [INFO] на\~тимчасово окупованій\~території України\~в м.\~Луганськ у віці 76 років.

Outcome: approved