Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив усунути перешкоди Дніпровській міській раді в користуванні земельною ділянкою, належною до земель комунальної власності територіальної громади м. Дніпро, шляхом знесення самочинно побудованої будівлі літ. А загальною площею 309,5 кв.м, що складається з: 1-Бокс, 2-Бокс, 3- приміщення за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2783245812020) за рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); зобов`язати департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради припинити володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) нерухомим майном: будівля літ. А загальною площею 309,5 кв.м, що складається з: 1-Бокс, 2-Бокс, 3- приміщення за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2783245812020), проведену рішенням державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Підгороднецької міської ради Підгородним В. І. номер 68932467 від 18.08.2023 (номер запису - 51416522) шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2783245812020. В обґрунтування своїх позовних вимог вказано на те, що за інформацією, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, міській раді стало відомо, що [PERSON] , як державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Підгороднецької міської ради Дніпропетровської області, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.08.2023 внесено запис про право власності 51416522 за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на об`єкт нерухомого майна - будівля літ. А (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2783245812020), що складається з 1 - Бокс, 2 - Бокс, 3 - приміщення, яке розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою реєстрації права власності є договір купівлі-продажу від 03.03.1998 № 1-708 посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демченко М. Ю. та листу Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради. Дніпровською міською радою до Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради було скеровано запит, щодо реєстрації права власності за [PERSON] права власності на будівлю за адресою: [ADDRESS] та отримання запиту від відділу реєстраційних послуг Підгороднецької міської ради від 15.08.2023 № 243 та надання відповіді листом від 18.08.2023 № 7335. Комунальне підприємство Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради листом від 20.09.2023 № 9776 повідомило, що договір купівлі-продажу від 03.03.1998 № 1-708 посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демченко М. Ю. в матеріалах інвентаризаційної справи відсутній, запит від відділу реєстраційних послуг Підгороднедької міської ради від 15.08.2023 № 243 не надходив та лист від 18.08.2023 № 7335 не виготовлявся та не направлявся. Отже, державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Підгороднецької міської ради Дніпропетровської області Підгорним Віталієм Ігоровичем зареєстровано за [PERSON] право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] на підставі документів, яких не існує. Також, Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради листом від 04.12.2023 № 12868 повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу від 03.03.1998 № 1-708 посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демченко М. Ю. та реєстраційне посвідчення від 28.12.1994 № VXIH-32 відсутні. Окрім цього, виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийнято рішення від 15.08.2023 № 16-15/8 «Про вжиття заходів щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відновлення її благоустрою». Підставою прийняття вказаного рішення виконкому слугував лист інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради від 11.08.2023 № 8/4043 із додатками, відповідним актом обстеження земельної ділянки від 08.08.2023 № 08/08/23-Н. В акті обстеження земельної ділянки від 08.08.2023 № 08/08/23-Н встановлено, що: «... за візуальним обстеженням за адресою: [ADDRESS] , знаходиться будівля магазину літ. А-1, загальною площею 97,3 кв.м, основаною - 77,8 кв.м, ганок літ. А, котельня, літ. И, склад (тимчасовий) літ. Р, навіс, літ. С № 2, 4, 5, 6,1 - огорожа, ворота, хвіртка, мостіння. Однак, далі вглиб земельної ділянки одна за одною суміжно розташовані три приміщення з червоної цегли (дві ближчі до вул. Сергія Нігояна) та з білого газобетону. Площі приміщень складають 0,006, 0,026, та 0,022 га відповідно. Перед приміщеннями площа в 0,104 га щільно заставлена автомобілями, деякі мають ознаки, що їх ремонтують, а саме: відкриті капоти, біля яких розташовані інструменти для ремонту. Також, візуально встановлено, що ворота в приміщення, яке знаходиться між іншими дворами, закриті. У двох інших приміщеннях знаходиться автомобілі, які також ремонтуються. Особи, які знаходились у приміщеннях та біля них, назвати себе відмовились, будь-які документи щодо підстав знаходження на земельній ділянці не надали. Приміщення з білого газобетону по всій ширині 10 м на відстань близько 4 м знаходиться на мельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Декларація про початок будівництва до управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради не надходила. Містобудівні умови та обмеження Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на будівництво за адресою: [ADDRESS] не надавались...». Натомість, підчас прийняття виконавчим комітетом Дніпровської міської ради рішення від 15.08.2023 № 16-15/8 «Про вжиття заходів щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відновлення її благоустрою» в той самий день, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`являється запис про право власності 51416522 внесений вищезазначеним реєстратором Підгороднецької міської ради Дніпропетровської області. Окрім всього вищевикладеного, Дніпровська міська рада вважає за необхідне наголосити, що слідчим відділенням відділення поліції № 6 ДРУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області триває досудове слідство у кримінальному провадженні № 42022042000000076 від 12.08.2022, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, а саме самочинне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , де здійснюється робота станції технічного обслуговування. Отже, з вищевикладеного вбачається, що особами, які незаконно зайняли земельну ділянку по [ADDRESS] задля легітимізації самочинно збудованого нерухомого майна було проведено держану реєстрацію права власності на підставі документів яких не існує. Представником Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області в особі слідчого відділу відділення поліції №2 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській надано пояснення щодо позову, відповідно до яких вказано наступне. Слідчим відділом Дніпровським районним управлінням поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42023042010000074, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України. Відповідно до довідки, наданої СВ ДРУП №2 ГУНП від 30.10.2024 вихідний № 43.2/336 об`єкт нерухомості, розташований за зазначеною в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2024 (справа № 204/10061/24) адресою 25.09.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42023042010000074, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України. Наразі досудове розслідування триває, рішення не прийнято. Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Таким чином, просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, зокрема врахувавши надане ГУНП пояснення щодо позовної заяви. Представником позивача надано до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи проводити в заочного порядку, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. За інформацією, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, міській раді від 07.05.2024 року №377439317 стало відомо, що державним реєстратором відділу реєстраційних послуг до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.08.2023 року внесено запис про право власності 51416522 за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на об`єкт нерухомого майна - будівля літ. А (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2783245812020), що складається з 1 - Бокс, 2 - Бокс, 3 - приміщення, яке розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Підставою реєстрації права власності є договір купівлі-продажу від 03.03.1998 № 1-708 посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демченко М. Ю. та листу Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради. Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради листом від 20.09.2023 № 9776 повідомило заступника директора департаменту правового забезпечення ДМР, що договір купівлі-продажу від 03.03.1998 № 1-708 посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демченко М. Ю. в матеріалах інвентаризаційної справи відсутній, запит від відділу реєстраційних послуг Підгороднедької міської ради від 15.08.2023 № 243 не надходив та лист від 18.08.2023 № 7335 не виготовлявся та не направлявся. Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради листом від 04.12.2023 № 12868 повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу від 03.03.1998 № 1-708 посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демченко М. Ю. та реєстраційне посвідчення від 28.12.1994 № VXIH-32 відсутній. Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради рішення від 15.08.2023 № 16-15/8 «Про вжиття заходів щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відновлення її благоустрою» вирішено звільнити самовільно зайняту без правових підстав земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , що належить до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади та відновити її благоустрій, а саме: з дня прийняття цього рішення терміново провести демонтаж незаконно побудованих споруд та привести земельну ділянку на місцях демонтованих об`єктів до попереднього стану. Крім того, слідчим відділенням відділення поліції № 6 ДРУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області триває досудове слідство у кримінальному провадженні № 42022042000000076 від 12.08.2022, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, а саме самочинне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , де здійснюється робота станції технічного обслуговування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Органи місцевого самоврядування, згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Дніпровська міська рада відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади, як власника землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України врегульовано порядок розпорядження землею. Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог ст. 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно вимог ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України ст. 13, 14, Земельного кодексу України ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, і 23, 125, 126 Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі») та Цивільного кодексу України. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних1 ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Замовник та підрядник для одержання дозволу на виконання будівельних робіт подають до відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю письмову заяву, до якої додаються, зокрема документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в порядку, визначеному законодавством. Розгляд заяви, прийняття рішення про надання дозволу на виконання будівельних робіт або про відмову у його наданні, видача та реєстрація дозволу на виконання будівельних робіт (або відмови в його наданні) здійснюються інспекціями державного архітектурно- будівельного контролю протягом місяця з дня реєстрації заяви. Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ведуть реєстр виданих, скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт та відмов у їх наданні. Частиною 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. З ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання. Об`єкт нерухомого майна, а саме нерухоме майно розташований за адресою: [ADDRESS] , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна, та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України. Отже, відповідач при подачі документів, оформленні та реєстрації діяв не добросовісно, не виказавши своїх дійсних намірів, не вказавши правильно повністю всі дані свої і об`єкту нерухомості. Порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування - Дніпровської міської ради полягає у тому, що визнання виконавчим комітетом права власності на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності без згоди власника - Дніпровської міської ради та укладення наступних правочинів, порушує законне право міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на землю (земельну ділянку) комунальної власності, а також майнові інтереси територіальної громади міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження землею, що є порушенням економічних інтересів громади. На їх звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим права позивача, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідача та третіх осіб по оформленню гаражу і земельної ділянки та права власності неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Таким чином, на думку позивача, спірний об`єкт підлягає знесенню за рахунок відповідача, а земельна ділянка приведенню у придатний для використання стан. Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Отже, єдиним вирішенням спірного питання, на думку позивача, є захист у судовому порядку, шляхом усунення перешкод, знесення самовільної будови, звільнення земельної ділянки, припинення права власності, зобов`язання вчинити певні дії. На їх звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим права позивача, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідача по оформленню земельної ділянки та права власності неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. На підставі ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, траво власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України). Крім того, згідно ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація це не підстава набуття права власності або користування, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності або користування і ототожнювати факт набуття права з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності або користування, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права, а не є підставою його набуття (висновок наведено відповідно до Постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 квітня 2021 року по справі № 916/3674/19, від 20 жовтня 2020 року по справі № 910/13356/17). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц). Крім того, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19). Відсутність доказів належного оформлення речового права на спірну земельну ділянку, отримання ним відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту та присвоєння адреси може свідчити про те, що спірна будівля є об`єктом самочинного будівництва. Отже, здійснивши самочинне будівництво [PERSON] не набув і не міг набути право власності на цей об`єкт з огляду на приписи статті 376 Цивільного кодексу України. Статтею 2 Закону України «Про охорону земель» встановлено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Згідно зі статтею 56 цього Закону юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Аналогічне застосування положень статті 376 ЦК України у подібних правовідносинах, викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 910/22575/17 та від 03 грудня 2019 року у справі № 916/2553/18; так і правового висновку щодо вірного способу захисту порушеного права власника, не пов`язаного із позбавленням володіння майном, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, і в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 926/2353/18. Так, у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 910/22575/17 міститься такий правовий висновок: «За змістом частини 4 статті 376 ЦК України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво. У справі встановлено, що право власності чи право користування земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:318:0082, відповідачами не оформлене, а забудова цієї земельної ділянки порушує права третіх осіб». Частиною 4 статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У науковому висновку щодо знесення самочинного будівництва у справі № 916/2791/13 зазначається, що державна реєстрація права далеко не завжди означає, що особа вказана у реєстрі, дійсно має це право (і навпаки: відсутність реєстрації не завжди свідчить про відсутність права). Таке розуміння існуючих правил про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є усталеним у судовій практиці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/73/17, постанова Верховного суду від 24 березня 2021 року у справі № 200/2192/18 тощо). Правила про виникнення права власності з моменту його державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України, ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») визначає лише момент виникнення права власності, але зовсім не означає, що реєстрація є самостійною і достатньою підставою для виникнення права. Для того, щоб право виникло, необхідний певний юридичний склад, відсутність елементів якого означає, що право виникло. Так, незважаючи на проведення державної реєстрації права, воно не може виникнути у випадку самочинного будівництва - адже цьому запобігає достатньо чітко і однозначно сформоване положення ч. 2 ст. 376 ЦК України, відповідно до якого «особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього». Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, в силу ч. 2 ст. 376 ЦК України права не породжує, і нічого не змінює для цілей застосування, зокрема ч. 4 ст. 376 ЦК України (щодо можливості знесення об`єкту самочинного будівництва). Крім того, будь-яке нерухоме майно, як об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення - ч. 1 ст. 181 ЦК України) за визначенням «приростає» до земельної ділянки, змінює її характеристики. У разі визнання збудованого нерухомим майном, яке належить комусь іншому, окрім власника земельної ділянки, земельна ділянка під збудованим фактично відчужується від власника. Набуттю права власності на нерухоме майно, зведене на чужій ділянці без волі власника, запобігає, власне, і ст. 376 ЦК України. Ч. 1 та 2 статті, взяті в сукупності, передбачають, що особа не набуває право власності на нерухоме майно, що будується на земельній ділянці, яка небула відведена для цієї мети. Ця норма встановлює виняток із загальних правил ч. 1 ст. 331 ЦК України, згідно з якими особа зазвичай набуває право власності на створену нею річ. Таким чином, ст. 376 ЦК України навіть не вступає у конфлікт із ч. 2 ст. 331 ЦК України, яка «прив`язує» момент виникнення права власності до державної реєстрації цього права. Адже про момент виникнення права власності вести мову слід лише тоді, коли право може виникнути. А у випадку з самочинним будівництвом це не так. Виходячи з цього за наявності на земельній ділянці власника об`єктів самочинного будівництва ефективним способом захисту порушених прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] саме внаслідок самочинного будівництва та протиправної державної реєстрації щодо нього у подальшому, вибула з користування Дніпровської міської ради поза її волею, та саме наявність на земельній ділянці комунальної форми власності об`єкту нерухомого майна перешкоджає законному власнику земельної ділянки - територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради володіти, розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою, що є підставою для усунення перешкод у такому користуванні земельною ділянкою. З огляду на зазначене та відповідно до частини 1, 2 статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 6056 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: approved