Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» - Наваренко В.Г. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 09.10.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №491012573, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 26\~587,68 гривень, строком на 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%. 22.02.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТзОВ «ФК «ФОРТ» було укладено Договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТзОВ «ФК «ФОРТ». В подальшому, 23.02.2021 року між ТзОВ «ФК «ФОРТ» та ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 23.02.2021 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 42\~658,38 гривень, що свідчить про те, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 09.10.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною укладено договір про надання кредиту №491012573, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 26\~587, 68 гривень, строком на 24 місяці під 39,90 % річних (а.с. 6,7). 22.02.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТзОВ «ФК «ФОРТ» було укладено Договір факторингу №1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором №491012573 перейшло до ТзОВ «ФК «ФОРТ» (а.с. 10-14). 23.02.2021 року між ТзОВ «ФК «ФОРТ» та ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №01-23-02/21, за умовами якого права вимоги за кредитним договором №491012573 перейшло до ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (а.с. 15-23). Із Розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що загальна заборгованість за кредитним договором №491012573 від 09.10.2019 року, станом на 22.02.2021 року становить 42\~658,38 гривень (а.с. 31). Із врахуванням вищезазначеного суд вважає, що в першу чергу слід вирішити питання наявності у позивача права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. За приписами ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); (б) дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Згідно із ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Таким чином, з вищенаведеного слід прийти до висновку про те, що до ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшли всі права кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором №491012573 від 09.10.2019 року. З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У свою чергу, відповідач [PERSON] вз`ятих на себе зобов`язань за кредитним договором №491012573 від 09.10.2019 року не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 42\~658,38 гривень. Оскільки відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду також не надав, чим самим не спростував належними та допустимими доказами заявлені вимоги представника позивача, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 42\~658,38 гривень. Щодо вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої\~статті 126 ГПК України\~свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У свою чергу, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача було надано суду надано наступні докази: Договір про надання правничої допомоги №03-07/24 року від 03.07.2024 року; Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.07.2024 року; Платіжна інструкція №4949 від 01.10.2024 року на суму 9\~200 гривень з призначенням платежу «Оплата згідно договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року»; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial