Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

У жовтні 2024 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «Юніт Капітал» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 30 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 691489286 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, вчиненого одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 14 100,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,45% за кожний день користування кредитом протягом 30 днів. У випадку користування кредитом понад 30 днів умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується базова процента ставка у розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредитодавець умови договору виконав у повному обсязі, перерахувавши на банківську картку відповідача грошові кошти у розмірі 14 100,00 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався додатковими угодами від 28.11.2019 р., 31.12.2020 р., 31.12.2021 р., 31.12.2022 р., 31.12.2023 р. до 31.12.2024 року. Відповідно умов вказаного договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги зазначене у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно реєстру прав вимоги № 128 від 06.04.2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року в загальному розмірі 32\~231,26 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 строком дії до 30.12.2024 р. Згідно реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року в загальному розмірі 42 297,82 грн. 14 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно реєстру прав вимоги № 1 від 14.02.2022 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року в загальному розмірі 42 297,82 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаним договором, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань. При цьому, вказана сума заборгованості за цим договором не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором утворилася заборгованість у розмірі 42\~297,82 грн., з яких: 14\~098,59 грн. заборгованість за кредитом та 28\~199,23 грн. заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Колотієвського О.О. від 21 жовтня 2024 року справу передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2024 року визначено головуючим суддю Нестеренка С.Г. Ухвалою судді від 30 грудня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено справу до розгляду. 30 січня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Представник вказала, що позивач є неналежним позивачем оскільки не довів своє право вимоги до відповідача. Також позивач не додав документів на підтвердження оплати за договором факторингу від 28.11.2018 року. Просила відмовити у задоволенні позову. Заяви про понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн., які просила стягнути з позивача. 05 лютого 2025 року до суду від представника позивача ТОВ «Юніт Капітал» - Тараненка А.І. надійшла відповідь на відзив. Вказав, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є рамковою угодою, який підтверджує згоду сторін співпрацювати у період часу з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року. Право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 06.04.2021 року відповідно до реєстру прав вимоги № 128. Щодо оплати за договорами факторингу вказав, що оплата за договорами не є предметом позову. Щодо факту укладання кредитного договору, то такій не оспорюються відповідачем у поданому відзиві. Інші доводи є аналогічними до позовної заяви. Просив позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» не прибув. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві просили розглядати справу без участі їх представника у разі його неприбуття у судове засідання. Не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не прибула. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення сповіщення в електронний кабінет. Представники третіх осіб ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» у судове засідання не прибули з невідомих суду причин. Були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки своїх представників суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. 30 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 691489286 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, вчиненого одноразовим ідентифікатором MNV2М93В. Відповідно до умов договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалося надати [PERSON] кредит у розмірі 14\~100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом. За п. 1.2. договору кредит надається строком на 30 днів. На період строку, визначеному п. 1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною ставкою у розмірі 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентами ставками за весь строк користування кредитом (п. 1.3, 1.4. договору). Факт отримання коштів позичальником підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 30.11.2020 року, відповідно до якого на банківську картку № [NUMBER] ….0901 позичальника [PERSON] були зараховані грошові кошти в розмірі 14 100,00 грн. Доказів зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем та її представником. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно пункту 4.1. вказаного договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог за формою, встановленому у відповідному додатку до договору. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги. В подальшому до вказаного договору було укладено додаткові угоди від 28.11.2019 р., 31.12.2020 р., 31.12.2021 р., 31.12.2022 р., 31.12.2023 р. до 31.12.2024 року. Згідно реєстру прав вимоги № 128 від 06.04.2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року в загальному розмірі 32\~231,26 грн., з яких: 14 098,59 грн. заборгованість за кредитом та 18\~132,67 грн. заборгованість за процентами. Отже ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним в загальному розмірі 32\~231,26 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 зі змінами, внесеними додатковими угодами № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року щодо строку його дії до 30.12.2024 року включно, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача [PERSON] . Згідно реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 року до «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року в загальному розмірі 42\~297,82 грн., з яких: 14 098,59 грн. заборгованість за кредитом та 28\~199,23 грн. заборгованість за процентами. Отже ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним в загальному розмірі 42\~297,82 грн. 14 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 14/02/2022-1, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, в тому числі і до відповідача [PERSON] . Згідно реєстру прав вимоги № 1 від 14.02.2022 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року в загальному розмірі 42 297,82 грн., з яких: 14 098,59 грн. заборгованість за кредитом та 28 199,23 грн. заборгованість за процентами. Отже ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до відповідача за кредитним в загальному розмірі 42 297,82 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем за вищевказаним договором, заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 42 297,82 грн., з яких: 14 098,59 грн. заборгованість за кредитом та 28 199,23 грн. заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений їй у смс-повідомленні на її мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем кредитного договору № 691489286 від 30.11.2020 року із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів відповідач не спростувала. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за кредитним договором від 30.11.2020 року. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Юніт Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором. Однак, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернула. Отже, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором (тілом кредиту) є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови ВП ВС від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц, від 28.03.2018 № 444/9519/12, від 04.07.2018 № 310/11534/13-ц). Отже, право кредитодавця нараховувати проценти за кредитним договором обмежено встановленим договором строком кредитування, а у разі прострочення боржника після спливу строку кредитування настають правові наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України. За умовами кредитного договору № 691489286 від 30.11.2020 року кредитні кошти надавалися позичальнику строком на 30 днів, з 30.11.2020 року до 30.12.2020 року. Згідно графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору № 691489286 від 30.11.2020 року, сторони зазначили суму кредиту 14\~100,00 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 6133,50 грн., що загалом становить 20\~233,50 грн. Із розрахунку заборгованості постає, що відповідачу були нараховані проценти за користування кредитом по 28.10.2021 року включно. Суд звертає увагу, що нараховані за межами строку кредитування проценти не є процентами за користування кредитом, а згідно пункту 4.3 спірного кредитного договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України. Позивач не заявляв вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за ст. 625 ЦК України. Таким чином, розмір нарахованих процентів з 30.11.2020 року по 30.12.2020 року мав складати 6133,50 грн. (14 100,00 х 30 днів х 1,45%) та які мали бути сплачені відповідачем. Із розрахунку заборгованості суд вбачає, що 30.12.2020 року відповідач сплатила 6133,50 грн. процентів (за умовами договору) та 29 січня 2021 року сплатила 6174,09 грн. процентів (поза межами строку кредитування), що загалом складає 12\~307,59 грн. (а.с. 75-77). З цього суд постає, що відповідачем були переплачені проценти в розмірі 6174,09 та які слід вирахувати із заборгованості за кредитом (тілом кредиту). Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 7924,50 грн. (14\~098,59 6174,09), що є боргом за кредитом (тілом кредиту). За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 691489286 від 30.11.2020 року у розмірі 7924,50 грн., що є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). При цьому, позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 34\~373, 32 грн. (42\~297,82 7924,50). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов задоволено у розмірі 7924,50 грн., що складає 18,74% від заявленого 42\~297,82 грн., тому з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 453,96 грн. (18,74% від 2422,40), відмовити у стягненні судового збору у розмірі 1968,44 грн. (2422,40 453,96). Щодо вимог позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., суду надано: копію договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», копію додаткової угоди до договору № 9 від 09.09.2024 року, копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2024 року до договору про наданням правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року на суму 6000,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявила про необґрунтованість заявлених судових витрат. Суд враховує, що позов було задоволено у загальному розмірі 7924,50 грн., що складає 18,74% від заявленого розміру 42\~297,82 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1124,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (18,74% від 6000,00 грн.), відмовивши у стягненні таких витрат у розмірі 4875,60 грн. (6000,00 1124,40). Представником відповідача [PERSON] Глушко З.В. заявлено про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником надано: копію договору про надання правничої допомоги від 15.01.2025 року, копію розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги від 15.01.2025 року на суму 7200,00 грн., копію Акту виконаних робіт від 29.01.2025 року до договору про надання правничої допомоги на суму 7200,00 грн., копію квитанції на суму 7200,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Із Акту виконаних робіт від 29.01.2025 року до договору про надання правничої допомоги суд вбачає, що адвокатом були надані наступні послуги відповідачу: консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз документів, узгодження правової позиції з клієнтом 3,5 год., підготовка та подача відзиву на позовну заяву 2,5 год. Позивач не подав до суду заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Таким чином, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. Як вбачається із наданих представником відповідача доказів, на консультацію клієнта, аналіз документів та узгодження правової позиції з клієнтом у адвоката зайняло 3,5 год., а на підготовку відзиву на позов 2,5 год. При цьому, складання документів такого змісту для професійного адвоката не є складним процесом для якого має витрачатися час у 3,5 та 2,5 год. відповідно. Суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо консультування клієнта, узгодження правової позиції та підготовки відзиву, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Враховуючи вищезазначене, на думку суду, вартість витрат на правничу допомогу у заявленій сумі в 7200,00 грн. є вочевидь завищеною, що не відповідає критеріям розумності, співмірності, а тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 3 000,00 грн., з урахуванням складності справи, наданих адвокатом послуг та витраченим часом. При цьому, суд виходить з того, що дійсно розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися в ці правовідносини, але, оскільки судом вирішується питання про відшкодування позивачу його витрат на правову допомогу за рахунок відповідача, тому саме суд вирішує питання про наявність підстав для такого відшкодування, та саме суд визначає суму, яка підлягає стягненню з позивача і такі дії суду не є втручанням у договір відповідача з адвокатом про надання правничої допомоги. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених вимог та наданих сторонами у справі доказів.

Outcome: partial