Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Адвокат Прилуцька Ніна Миколаївна в інтересах [PERSON] за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 10.10.2014 перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Їх сімейні стосунки погіршилися. Вона з їх дітьми через повномасштабне вторгнення РФ виїхали у Європу. Шлюбні відносини між ними припинилися з часу її переїзду за кордон. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться між ними. Спорів з відповідачем про місце проживання їх дітей та поділ майна подружжя немає. Примирення з відповідачем та їх подальше спільне життя неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача. Надання строку для примирення не потрібно. Позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також залишити місце проживання їх дітей з матір`ю. 04.10.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 28.11.2024 судом постановлена ухвала про зупинення провадження по справі, оскільки сторонам наданий строк тривалістю 6 місяців для їх примирення за вказаним позовом. 28.05.2025 судом постановлена ухвала про поновлення провадження у справі. 28.05.2025 судом постановлена ухвала про залишення без розгляду в частині позовної вимоги про місце проживання дітей та про відмову у прийнятті зустрічного позову. Представник відповідача адвокат Галич Ю.О. в інтересах відповідача [PERSON] за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що відсутні очевидні причини для їх розірвання шлюбу. Він не зрозумів причин пред`явлення вказаного позову. Вказані обставини стали для відповідача несподіванкою. Він визнає факт, що після повномасштабного вторгнення РФ його дружина із дітьми тимчасово виїхали у Францію. На його думку, між ними були сталі сімейні шлюбні відносини, відсутні конфлікти між ними. Його дружина запевняла про повернення разом із дітьми із-за кордону. Останнім часом між ними існувало напруження їх стосунках через велику відстань між ними. Відповідач має намір зберегти їх сім`ю, у зв`язку з чим він постійно піднімав питання повернення його дружини з дітьми. Він постійно забезпечував його сім`ю та щомісячно перераховував кошти на утримання їх дітей. Причини для розірвання шлюбу, вказані позивачем у позові, є надуманими та безпідставними. Він не узгоджував з позивачем місце проживання їх дітей, внаслідок чого заперечує визначення проживання дітей з позивачем, враховуючи інтереси дітей. Він звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дітей. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 10.10.2014 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №302, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.10.2014 серії [NUMBER] . Згідно з копією свідоцтва про народження від 22.05.2015 серії [NUMBER] та від 30.11.2017 серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] - [INFO] , відповідно, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася вказаним правом та звернулася до суду з вказаною позовною заявою, наполягаючи на розірванні шлюбу з відповідачем. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає, оскільки сторони разом не проживають та ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи наявність неповнолітніх дітей у сторін, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. На переконання суду, у вказаному конкретному випадку, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На думку суду, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обмірковуючи питання щодо надання сторонам строку для примирення, суд виходить з того, що сторонами не надано суду жодних заяв, як-то про примирення чи збереження шлюбу, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, в свою чергу, не подав до суду жодних заяв (про перехід до розгляду справи з викликом сторін, про надання строку для примирення тощо). Крім того, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їх інтересам, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 968,96 грн, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення позивачем.

Outcome: approved