Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 13.11.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: 1) визнати за [PERSON] право власності на автомобіль AUDI A4, VSN [NUMBER] , 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , вартістю 151030 грн., 2) визнати за [PERSON] право власності на автомобіль FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 266429,42 грн., 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 58199,71 грн., як компенсацію вартості майна при його поділі. Позивач просила судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В обґрунтування позову зазначено, що 14.07.2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.02.2020 року їх шлюб розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали майно, а саме : 1) 12.01.2018 року автомобіль AUDI A4, VSN WAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано у облікованих документах за [PERSON] , вартістю 151030 грн. за висновком експерта №126 від 10.08.2023 року, 2) 12.08.2016 року автомобіль FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано у облікованих документах за [PERSON] , вартістю 266429,42 грн. за висновком експерта №126 від 10.08.2023 року. Після розірвання шлюбу обидва автомобілі залишилися у користуванні та володінні [PERSON] . При цьому [PERSON] не може дійти згоди з [PERSON] про поділ спільного майна, набутого подружжям у шлюбі. [PERSON] бажає користуватися зареєстрованим за нею автомобілем AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , меншої вартістю 151030 грн., а [PERSON] залишити автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , більшої вартістю 266429,42 грн. Тому при поділі майна подружжя необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] різницю у вартості спільного сумісного майна подружжя в розмірі 58199,71 грн. ( частину від різниці вартості автомобілів, які ділятся між подружжям). Тому [PERSON] звернулася за захистом своїх майнових прав до суду з цим позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Короткий зміст відзиву на позов. 09.02.2024 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування відзиву зазначено, що при ухваленні рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.02.2020 про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] було установлено, що подружжя не проживають разом з грудня 2018 року, домовилися про місце проживання дитини з матір`ю та порядок утримання дитини батьком. Поділ спільного сумісного майна подружжя буде вирішено в позасудовому порядку. Так, вони домовилися про поділ спільного майна подружжя наступним чином: [PERSON] продає автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , й отримані гроші вони ділять, а автомобіль AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] використовує для роботи, щоб мати можливість платити аліменти для утримання їх дитини. У вересні 2021 року [PERSON] продав автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , за 216429,42 грн. (Спочатку домовлялися про продаж автомобіля за 266429,42 грн. Проте після продажу автомобіля новий власник виявив в ньому недоліки, тому [PERSON] повернув покупцю 50000 грн.). З отриманих коштів з продажу автомобіля 01.12.2021 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти 2250 дол. США через її мати [PERSON] , а іншу частину грошових коштів [PERSON] витратив на погашення боргів [PERSON] , оскільки остання після розірвання шлюбу набрала кредити, які необхідно було оплатити. [PERSON] використовує автомобіль AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , для роботи, із зароблених коштів сплачує аліменти на утримання дитини. Незважаючи на наведене [PERSON] систематично його шантажує, що відбере цей автомобіль AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , оскільки він зареєстрований на неї. [PERSON] не погоджується з оцінкою вартості транспортних засобів, проведеної експертом без врахування зносу та стану автомобілів, без його огляду. Цей позов порушує права нового власника автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] . Разом з тим, [PERSON] мала ділити їх спільне майно протягом 3 років з моменту припинення ними шлюбних відносин у грудні 2018 року. А тому на момент звернення позивача до суду з позовом вже сплинув строк позовної давності, що суд за його клопотанням має врахувати як окрему підставу для відмови у задоволенні позову. (а.с. 64-68). Короткий зміст відповіді на відзив та заява про зміну позовних вимог. 26.02.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Вравін С.М. подав відповідь на відзив та заяву про зміну позовних вимог, в яких зазначив, що без згоди [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON] продав автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 266429,42 грн., який був їх спільною сумісною власністю подружжя. Проте [PERSON] не віддав [PERSON] грошові кошти, отримані за продаж їх спільного автомобіля. Розписка [PERSON] не має правового значення для підтвердження факту надання [PERSON] саме [PERSON] грошових коштів. Тому [PERSON] змінила позовні вимоги, просила наступним чином поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , придбане у шлюбі, а саме: 1) визнати за [PERSON] право власності на автомобіль AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 151030 грн., 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , - 133214,21 грн., 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , - 75515 грн. Судові витрати покласти на відповідача. (а.с. 81-84). Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.11.2023 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на транспортний засіб автомобіль AUDI A4, [NUMBER] , 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , належний [PERSON] (а.с. 40). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. (а.с. 42). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиція учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про місце і час розгляду справи. Її представник адвокат Варавін С.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з внесеними змінами, просив їх задовольнити. Пояснив, що подана відповідачем розписка про надання грошових коштів тещі [PERSON] не є належним доказом на підтвердження передання [PERSON] грошових коштів за проданий спільний автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] . Зазначив, що [PERSON] тривалий час проживає за кордоном України, зареєстрованим на її ім`я спільним автомобілем AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , останні роки користується та володіє одноособово відповідач [PERSON] . За таких обставин просив суду: 1) стягнути з [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , який останній продав без згоди подружжя, 2) визнати за [PERSON] право власності на спільний автомобіль AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 151030 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути компенсацію за 1/2 частину вартості цього автомобіля 75515 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на судовий збір, на проведення експертизи, на професійну правничу допомогу, докази про понесення якої будуть подані у порядку та строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Милованов Р.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] , з підстав наведених у візиві. [PERSON] стверджував, що фактично за згодою пожружжя продав зареєстрований на нього автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , за 216429,42 грн., оскільки він мав суттєві недоліки, що підвтерджено поданою розпискою покупця [PERSON] . Половину з цих коштів [PERSON] вже віддав позивачу [PERSON] , що підтверджено погашенням її боргів по кредитам, а також розпискою її матері [PERSON] про отримання 2250 дол США. [PERSON] заперечував, щоб суд визнав його одноосібним власником автомобілем AUDI A4, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 151030 грн., стягнувши з нього на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частину вартості цього автомобіля 75515 грн., оскільки цей автомобіль зареєстрований на [PERSON] , а останнім часом він ним не користується, не має наміру користуватися та володіти ним у майбутньому. Позиція суду першої інстанції. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, які подані сторонами, судом установлено наступне. 14.07.2006 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №298. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2020 року, яке набрало законної сили 20.03.2020 року, розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-22). Сторони визнали, що придбали у шлюбі за спільні кошти два автомобіля: 1) AUDI A4, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер кузова VSN [NUMBER] , 2) FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] зареєстрована власником автомобіля AUDI A4, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Дата реєстрації 12.01.2018 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію тарнспортного засобу, [PERSON] був зареєстрований власником автомобіля FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Дата реєстрації у 2018 році. Згідно з висновком експерта №126 від 10.08.2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження експертом [PERSON] установлено: 1) вартість автомобіля AUDI A4, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , становить 151030 грн., 2) вартість автомобіля FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , становить 266429,42 грн. Висновок наданий без огляду автомобілів. (а.с.7-20). [PERSON] визнав, що 12.09.2021 року продав [PERSON] зареєстрований на нього автомобіль FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за 216429,42 грн., оскільки цей автомобіль мав істотні недоліки. Згідно з розпискою [PERSON] від 15.10.2021 року, 12.09.2021 року вона купила у [PERSON] автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , за 266429,42 грн. Проте після продажу автомобіля було виявлено недоліки в його технічному стані, у зв`язку з чим продавець [PERSON] повернув їй 50000 грн. (а.с.69). За змістом розписки від 01.12.2021 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 2250 дол. США. (а.с.70). Згідно з частиною першою\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. 12, ст. 89 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України, \~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій\~статті 372 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справа №372/504/17 , Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. та інших . Відповідно до положень\~статті 71 СК України, \~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень\~статті 71 СК України\~дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у\~статті 7 СК України\~засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються\~статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої\~статті 71 СК України\~як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду». Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд установив, що в шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали за спільні кошти два автомобіля: 1) 12.01.2018 року автомобіль AUDI A4, VSN WAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано у облікованих документах за [PERSON] , 2) 12.08.2016 року автомобіль FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який був зареєстрований у облікованих документах за [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] продав зареєстрований на нього автомобіль FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за 216429,42 грн., підтверджено розпискою покупця [PERSON] від 15.10.2021 року, оскільки фактично цей автомобіль мав істотні недоліки. Суд критично відноситься к поданому позивачем в обґрунтування позовних вимог висновку експерта №126 від 10.08.2023 року про те, що вартість автомобіля FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , становить 266429,42 грн., оскільки такий висновок наданий без огляду автомобіля, тобто без врахування його реального технічного стану. Разом з тим суду не подано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів відповідача [PERSON] про те, що він сплатив позивачу [PERSON] 1/2 частину від проданого ним спільного автомобіля FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи визнання\~сторонами набуття\~ними спірного\~майна у\~шлюбі за\~спільні кошти,\~факт згоди\~позивача [PERSON] \~на одержання\~грошової компенсації,\~а також\~те,\~що вона\~особисто не\~користувалася транспортним\~засобом FORD FOCUS, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , і у 2021 році після розірвання шлюбу [PERSON] продав цей автомобіль за 216429,42 грн., суд дійшов висновку про те, що цей спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, був об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно. Отже суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля FORD FOCUS, чорного кольору, седан-В, [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 108214,71 грн. (216429,42 грн. / 2 = 108214,71 грн.). Разом з тим, суд установив, що автомобіль AUDI A4, VSNWAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано у облікованих документах за [PERSON] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , й їх частки у майні мають бути рівними, що ними визнавалося. Хоча цей автомобіль зареєстрований за [PERSON] , проте вона просила в позовних вимогах з внесеними змінами визнати право власності на цей автомобіль за [PERSON] , стягнувши з нього на її користь компенсацію 1/2 частки від вартості цього автомобіля. Разом з тим [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечував проти визнання за ним права особистої власності на цей автомобіль, зі стягненням компенсації частки його вартості, оскільки стверджував, що на теперішній час він теж цим автомобілем не користується, не бажає в майбутньому ним користуватися та володіти. Й такі доводи [PERSON] не спростовані допустимими доказами. Суду не подано належних, допустимих та достатніх доказів, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у вільному користуванні, володінні та розпорядженні зареєстрованим на неї автомобілем AUDI A4, VSNWAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] . У ст. 12 ЦК наведено порядок \~здійснення цивільних прав. Так, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Законодавство України не містить підстав для примусового визнання за відповідачем права власності на майно, всупереч його волі. Отже обидві сторони при поділі спільного майна подружжя заперечували проти визнання за ними права особистої власності на спірний автомобіль AUDI A4, [NUMBER] , 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який хоча є спільним сумісним майном подружжя, проте зареєстрований за [PERSON] . Тобто зі змісту позовних вимог з внесеними змінами вбачається, що у спірних правовідносинах позивач просить суд припинити її право власності у спільному майні автомобілі AUDI A4, VSNWAUZZZ8DZXA004174, 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , й визнати за відповідачем право власностості на належну позивачу частку у спільному майні подружжя проти його волі, зі стягненням з відповідача компенсації в розмірі вартості частки позивача у цьому майні. Проте відповідач заперечує проти визнання за ним права особистої власності на цей автомобіль. Тому такі вимоги позивача не відповідають основним засадам цивільного законодавства, яке засновано на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. За таких обставин суд вважає за необхідне у порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме автомобіля AUDI A4, зеленого кольору, VSN [NUMBER] , легковий універсал, 1999 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину цього автомобіля, за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину цього автомобіля. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Карантин в Україні діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а воєнний стан діє з 24.02.2022 року по теперішній час. З огляду на наведені положення Закону про перебіг строку позовної давності у період карантину та під час воєнного стану, з врахуванням, що предметом позову [PERSON] до [PERSON] є поділ спільного майна подружжя, що розірвали шлюб рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2020 року, яке набрало законної сили 20.03.2020 року, й зі змісту рішення вбачається, що на момент розірвання шлюбу спору про поділ спільного майна між подружжям не було. Початок перебігу строку позовної давності у спорах про поділ спільного майна подружжя рахується не з моменту розірвання шлюбу (припинення спільного проживання), а з моменту виникнення спору про поділ спільного майна. Позов про поділ майна поданий суду 13.11.2023 року. Суду не подано доказів про час виникнення спору між подружжям [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна. Отже суд вважає, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя у визначені законом строки позовної давності, встановлені у ст. 256, ст.257 ЦК України, п.12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково. (з врахуванням ціни позову на 51,85%). Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково (з врахуванням ціни позову на 51,85%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати на судовий збір 1363,19 грн. (536,80 грн.+ 2092,30 грн.=2629,10 грн., 2629,10 грн. х 51,85%=1363,19 грн.) та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи 1451,8 грн. (2800 грн. х 51,85% =1451,8 грн.). В судовому засіданні представник позивача завив, що у строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України, бажає подати докази про розмір судових витрат позивача на правничу допомогу. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial