Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1096701 від 25.12.2019 в сумі 20822,48 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.12.2019 у особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подала заявку на отримання кредиту №1096701, тим самим уклавши Договір про споживчий кредит№1096701, оскільки ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №1096701 від 25.12.2019, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору відповідач отримала проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та Правилами надання фінансових кредитів, шо розмішені на веб- сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, відповідач уклала Договір про споживчий кредит №1096701 від 25.12.2019 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. 09.10.2020 згідно умов Договору факторингу №03/10, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором №1096701 від 25.12.2019 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №1096701 від 25.12.2019. Згідно Додатку №1 до Договору факторингу сума боргу [PERSON] перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» становить 20822,48 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6983,37 грн.; заборгованість за відсотками - 12839,11 грн.; заборгованість за комісією - 1000 грн. 02.07.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 82-91), відповідно до якого просить у позові відмовити. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що відповідач вважає, що довідка ТОВ «Мілоан» про перерахування відповідачу кредиту в сумі 10000 грн. за допомогою системи ТОВ ФК «Елаєнс», дата 25-12-2019 № платіжної картки [NUMBER] не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, що номер банківської карти, який вказаний як номер картки відповідача, належить саме відповідачу. В решті документів про надання фінансового кредиту, також не вказано особу користувача картки. Отже повної інформації щодо банківської картки не надано. Не надано також позивачем до позовної заяви і докази існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Елаєнс», яке здійснило переказ коштів на картку. На підтвердження укладення кредитного договору №109670 від 25.12.2019 позивачем надано електронні докази в паперовій формі, проте як вбачається з їх змісту відсутні дані в вигляді алфавітно-цифрової послідовності, тобто відсутні відомості про підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором. Позивачем не надано доказів того, що на виконання вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор і він його використовував. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Отже, через відсутність достовірних та належних доказів перевірити правомірність передачі заборгованості за кредитним договором №109670 від 25.12.2019 неможливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було, тому в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом слід відмовити за безпідставністю, оскільки позивач не довів, що в нього існує право грошової вимоги до відповідача. 03.02.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 103-109), відповідно до якої позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідь на відзив мотивована тим, що Договір про споживчий кредит №1096701 від 25.12.2019 з додатками до нього був дійсно підписаний з ТОВ «Мілоан», саме відповідачем одноразовим ідентифікатором, а отже матеріали справи містять належні докази укладення даного правочину в електронній формі між відповідачем та ТОВ «Мілоан». Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №12424188 від 25.12.2019 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит №1096701 від 25.12.2019. В договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредиту погашена не була, позивач вважає, що первісним кредитором обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. На підтвердження законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №1096701 від 25.12.2019, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором ТОВ «Мілоан». Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 20822,48 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 6983,37 грн., заборгованість за процентами в розмірі 12839,11 грн. та заборгованість за комісією надання кредиту 1000,00 грн. Крім того, за весь період перебування права вимоги за договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. 07.02.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву (а.с. 125-129), відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивовані тим, що позивач так і не надав до суду докази перерахування коштів за кредитним договором №109670 від 25.12.2019. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Як вбачається зі змісту кредитного договору який був наданий позивачем як підтвердження укладання кредитного договору №109670 від 25.12.2019 відсутні дані в вигляді алфавітно-цифрової послідовності, тобто відсутні відомості про підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором. Отже, через відсутність достовірних та належних доказів перевірити правомірність передачі заборгованості за кредитним договором № 109670 від 25.12.2019 неможливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було, тому в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом необхідно відмовити позивачу за безпідставністю, оскільки позивач не довів, що в нього існує право грошової вимоги до відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, свої пояснення підтримує відповідно до відзиву. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.12.2019 у особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» [PERSON] подала заявку на отримання кредиту №1096701 (а.с. 21). 25.12.2019 ТОВ «Мілоан» погодило надання відповідачу кредиту і направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №1096701 від 25.12.2019, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами надання фінансових кредитів, шо розмішені на веб- сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. В той же день, 25.12.2019, між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] було укладено кредитний договір №1096701. Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в розмірі 10000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Кредит надається строком на 30 днів, термін повернення кредиту до 24.01.2020 (а.с. 18-20). Зазначений кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачкою умов кредитування. Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п. 3.3.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору. Згідно з п. 1 Договору, сума кредиту: 10000,00 грн., строк кредиту: 30 днів, проценти за користування кредитом: 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна базова процентна ставка за користування кредитом: 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені в п. 2.2.3 цього Договору. На виконання умов договору, 25.12.2019 ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на банківську карту [PERSON] [NUMBER] , що підтверджено платіжним дорученням №12424188 (а.с. 45). 09.10.2020 згідно умов Договору факторингу №03/10, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним договором №1096701 від 25.12.2019 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] (а.с. 24, 32-38). 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором №1096701 від 25.12.2019 (а.с. 23, 39-41). Згідно Витягів з Додатку до Договорів факторингу №03/10 від 09.10.2020 та №1/15 від 24.01.2022 (а.с. 23, 24), на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором №1096701 від 25.12.2019, сума боргу [PERSON] перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» становить 20822,48 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6983,37 грн.; заборгованість за відсотками - 12839,11 грн.; заборгованість за комісією - 1000 грн. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №1096701 від 25.12.2019, заборгованість нараховано відповідачці [PERSON] за період з 25.12.2019 по 16.05.2020 (а.с. 25-27). Відповідно до копії досудової вимоги вих. №1096701-АВ від 02.09.2024, адресованої [PERSON] , адвокат Білецький Б. М., що діє в інтересах ТОВ «ФК «Пінг-Понг» повідомляє про відступлення права вимоги за кредитним договором №1096701 від 25.12.2019 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» та від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг», зазначає загальний розмір заборгованості, розмір якої визначено в сумі 20822,48 грн. та пропонує сплатити вказану заборгованість на рахунок ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до 30.09.2024 (а.с. 43). У зв`язку із наявною непогашеною заборгованістю позивачем подано позов до суду про стягнення заборгованості в сумі 20822,48 грн. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та засвідчено [PERSON] , де остання вказала свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, мобільний номер телефону, в зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 25.03.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ). Ідентифікаційні дані власника картки: прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] серія та номер паспорта [NUMBER] , адреса місця проживання [ADDRESS] , контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою [NUMBER] за період 25-12-2019 по 01-01-2020: фінансовий номер телефону: [NUMBER] , номер телефону який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] Відповідно до банківської виписки за період з 25-12-2019 по 01-01-2020 по рахунку [PERSON] за банківською карткою № [NUMBER] , 25.12.2019 відповідачу [PERSON] на її банківську картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти в сумі 10 000 грн. Отже, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачкою 25.12.2019 грошових коштів в сумі 10 000 грн. відповідно до умов кредитного договору №1096701. Позивач у позовній заяві вказує, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 6983,37 грн. Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кредитні кошти за договором та не повернула їх у визначені строки, отже має непогашену заборгованість в сумі 6983,37 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами, то суд дійшов до такого висновку. Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості. Так, в позові позивач просив стягнути залишок заборгованості по відсотках в сумі 12839,11 грн., яка нарахована за період з 25.12.2019 по 16.05.2020. Відповідно до ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 договору №1096701 від 25.12.2019 передбачено, що відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., строком на 30 днів до 24.01.2020, зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 3000 грн., сандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та комісії за надання кредиту 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Положеннями п. 2.3 договору №1096701 від 25.12.2019 передбачено порядок пролонгації кредиту. Згідно з п. 2.3.1. договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування /повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту: на 3 дні - комісія 5% від поточного залишку кредиту; на 7 днів - комісія 10% від поточного залишку кредиту; на 15 днів - комісія 20% від поточного залишку кредиту. Відповідно до п. 2.3.2 договору, волевиявлення позичальника продовжити строк користуваня /поверненя кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14 Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5. договору. Згідно з п. 2.5 договору, позичальник зобов`язаний здійснити сплату заборгованості по кредиту/сплату за продовження строку кредитування одним із способів, зазначених на сайті Товариства miloan.ua. При цьому, позичальник самостійно сплачує послуги платіжної системи (фінансового посередника), що здійснює переказ грошових коштів, у відповідності до тарифів останньої. Відповідно до п. 2.6 договору, датою сплати заборгованості по кредиту/сплати за продовження строку кредитування вважається дата отримання Товариством грошових коштів/інформаційного повідомлення від платіжної системи, через яку було здійснено переказ коштів, про здійснення відповідного переказу з посиланням на номер кредитного договору/ідентифікаційний код позичальника, за умови, що в подальшому грошове відшкодування за такою операцією надійшло на рахунок товариства. Згідно з п. 3.3.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору. Таким чином, умовами договору №1096701 від 25.12.2019 передбачено такі випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів. Оскільки позичальник [PERSON] отримані кредитні кошти за договором від 25.12.2019 у повній мірі не повернула та продовжила ними користуватися і після 24.01.2020, суд частково погоджується з наданим розрахунком кредитної заборгованості, у межах неодноразової пролонгації 15-денного строку нарахування, оскільки такий розрахунок узгоджується як з відомостями про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», так і з умовами кредитного договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] вчиняла дії для пролонгації договору шляхом сплати комісії за пролонгацію договору. Остання сплата відповідачкою комісії за пролонгацію договору була здійснена 14.03.2020 в сумі 367,55 грн. Таким чином, за умовами договору строк дії договору було продовжено на 15 днів по 29.03.2020 включно. В той же час, з розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачу [PERSON] заборгованість за відсотками після 29.03.2020, у строк по 16.05.2020 включно, що не відповідає умовам кредитного договору. Таким чином, нараховані відсотки в сумі 4399,34 грн. за період з 30.03.2020 по 16.05.2020 не відповідають умовам договору №1096701 від 25.12.2019, а тому стягненню з відповідачки не підлягають. Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Позивачем доведено, що на підставі договору факторингу до нього перейшло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за наданим кредитом в розмірі 6983,37 грн., заборгованість по відсотках в розмірі 8439,77 грн. (12839,11 грн. - 4399,34 грн.) та заборгованість за комісією в сумі 1000 грн., а всього 16423,14 грн. У задоволенні решти суми позовних вимог необхідно відмовити. В обґрунтування розміру понесених судових витрат позивач надав копії таких документів: квитанцію про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн., копію Договору №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024; копію Додаткової угоди №1096701 від 11.11.2024; копію Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 11.11.2024; копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 78,87%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 1910,54 грн., витрати на правову допомогу адвоката в сумі 4732,20 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved