Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

У березні 2025 року позивач АТ «ОТП Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором року № 2040365261 від 10.07.2024 у розмірі 17 639,74 грн та витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено у електронній формі кредитний договір № 2040365261 шляхом підписання електронним підписом клієнта, на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. На виконання умов договору та правил кредитування банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 18.03.2025 року складає 17 639,74 грн (заборгованість за тілом кредиту -15 095,64 грн та заборгованість за відсотками - 2 544,10 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн). 25.01.2025 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, однак відповідач всі звернення проігнорував, вимог не задовольнив, погашення заборгованості не здійснив, чим грубо порушив право позивача. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 19.03.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю. О. (а. с. 31-32). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с.34). Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили (а.с.38, 40). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи Із матеріалів справи встановлено, що 10.07.2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено у електронній формі кредитний договір № 2040365261 шляхом підписання удосконаленим електронним підписом клієнта (а. с. 10-14). Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 кредитного договору АТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит в розмірі 15 545,00 грн. Пункт 1.2 розділу 1 кредитного договору передбачає, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись: фіксована процентна ставка у розмірі 40,00 % річних до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Згідно з пунктом 1.3 розділу 1 кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів та інших, передбачених договором платежів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів. AT «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю шляхом перерахування суми кредиту на рахунок зазначений позичальником, що підтверджується меморіальним ордером № 12001026 від 10.07.2024 року (а. с. 15). [PERSON] перестав виконувати взяті на себе зобов`язання, тому банк 21.01.2025 року направив вимогу про погашення заборгованості вих. 13956351(а. с. 5). Заборгованість за кредитним договором від № 2040365261 від 10.07.2024 року становить 17 639,74 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту -15 095,64 грн та заборгованості за відсотками - 2 544,10 грн (а. с.16). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За нормами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). За статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 ЦК України. За приписами частин першої, другої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними договорами. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, суми отриманих кредитів, проценти за користування ними підлягають примусовому стягненню. Заборгованість за кредитним договором від № 2040365261 від 10.07.2024 року становить 17 639,74 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту - 15 095,64 грн та заборгованості за відсотками - 2 544,10 грн (а. с.16). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких доказів в розумінні статей 76-81 ЦПК України на спростування цих обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов висновку про задоводення позовних ввимог. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved