Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Мазур Олена Сергіївна, про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі ухвали Верховного суду від 22.04.2025 року у справі №990SCCV/43/25 (провадження №61-95вп/25) визначено підсудність Ленінському районному суду м. Запоріжжя. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В 2014 році після російської збройної окупації частини Донецької області, зокрема міста Донецька, заявниця [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] виїхала за межі України до Австрії, де постійно проживає по теперішній час, окремо від батька дитини [PERSON] , який залишився проживати на окупованій території. Шлюб між сторонами розірвано в 2016 році. Заявниця [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] 18.11.2010 року народження отримали посвідки на постійне проживання в Європейському Союзі та постійно проживають у місті Відень, Австрія. Наразі заявниця планує реалізувати право на отримання австрійського громадянства для себе та дитини, оскільки за законодавством Австрійської Республіки право на отримання громадянства мають особи, що проживають постійно на території держави більше десяти років. Разом з тим, серед переліку документів, які необхідні для оформлення громадянства є рішення суду, яким вирішено з ким з батьків проживає дитина та під чиєю опікою вона знаходиться. Оскільки під час розірвання шлюбу між сторонами не вирішувалось питання визначення місця проживання дитини через відсутність такого спору, то для отримання австрійського громадянства заявниці необхідне рішення суду, яким буде підтверджено, що дитина перебуває виключно під опікою своєї матері [PERSON] та проживає з нею. Відсутність такого судового рішення перешкоджає заявниці реалізувати її право та право її дитини на отримання австрійського громадянства. Ухвалою суду від 07.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. Представник заявниці адвокат Мазур Олена Сергіївна подала до суду заяву про розгляд справи без участі заявниці, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа: [PERSON] на електронну адресу суду подав заяву, в якій зазначив, що із змістом заяви [PERSON] ознайомлений, проти задоволення заяви не заперечує, підтвердив той факт, що неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] з вересня 2014 року по теперішній час постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває під виключною її опікою. В судове засідання з`явитися не має можливості, оскільки постійно проживає в м. Донецьку. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до статтей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.05.2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 552 від 10.12.2010 року. Після збройної окупації міста Донецька в 2014 році заявниця [PERSON] разом з неповнолітнім сином - [PERSON] , [INFO] виїхали до Австрії. Відповідно до посвідок на постійне проживання, заявниця [PERSON] та неповнолітня дитина [PERSON] мають право на довготривале проживання на території Європейського союзу. Батько дитини - [PERSON] залишився проживати на окупованій території в місті Донецьку. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 06.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до листа місцевого Окружного суду по району у м. Відень від 05.03.2025 року, у справі про опікунство над дитиною [PERSON] необхідно подати рішення про розірвання шлюбу (переклад) та угоду про те, з ким із батьків буде проживати дитина відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України. Матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син заявниці [PERSON] , [INFO] проживає виключно разом з матір`ю [PERSON] з 2014 року в державі Австрійська Республіка під її повною фактичною та юридичною опікою та піклуванням. Так, в матеріалах справи окрім посвідок на довготривале проживання, наявні письмові підтвердження місця реєстрації заявниці з дитиною у місті Відні, підтвердження відвідування дитячого садочку малолітнім [PERSON] , [INFO] з 2014 року у місті Відні, а в подальшому школи. Відтак, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] увесь час після розлучення батьків проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка за ним доглядає, виховує, забезпечує його духовний і моральний розвиток, продовжує дбати про нього і зараз, знаходячись разом з ним за кордоном. Відсутність судового рішення про встановлення юридичного факту, що неповнолітній син [PERSON] проживає з матір`ю та знаходиться під її опікою перешкоджає заявниці реалізувати її право та право її дитини на отримання австрійського громадянства. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] зазначила, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її дитини разом з нею, що в подальшому надасть їй можливість отримати дозвіл на отримання нею та неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] громадянства держави Австрійська Республіка. Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі . Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право. З матеріалів справи та пояснень, викладених у заяві, випливає, що доводи заявниці є законними та обґрунтованими. Встановлено, що дитиною опікується мати та спору про право у даному випадку судом не вбачається. Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дитини на отриманням громадянства держави Австрійська Республіка. Також, вирішуючи вимоги за заявою, судом враховуються висновки викладені в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] з вересня 2014 року та перебуває під її опікою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Судом враховується, що в даному випадку мають бути захищені інтереси неповнолітньої дитини. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Для настання правових наслідків для отримання громадянства заявницею та її дитиною, згідно законодавства Австрії необхідно рішення суду України про встановлення факту, що заявниця є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має права піклування про дитину та проживає разом з нею. З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] під опікою матері [PERSON] необхідно для отримання австрійського громадянства, має для заявниці юридичне значення, а тому суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved