Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Ярмуша В.В., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , як до спадкоємця майна покійної [PERSON] , про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який позивачка придбала у [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнання права власності на даний будинок.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.03.2014 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . При цьому [PERSON] передала позивачці ключі від будинку та правовстановлюючі документи на нього, а також сторони домовилися про нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу в майбутньому. Проте [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку із чим позивачка безповоротно втратила можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаного майна, а тому, посилаючись на викладене, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна та визнати за нею право власності на це майно. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника адвоката Ярмуша В.В. до суду надійшла заява про підтримання позовної заяви та про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 26.03.2014 року [PERSON] склала письмову розписку про те, що вона отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 48000,00 грн. за проданий нею житловий будинок в [ADDRESS] . Зобов`язалася оформити нотаріально вказаний житловий будинок на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 14. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 18.02.1992 року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 234, [PERSON] , за життя, успадкувала після смерті своєї матері, житловий будинок з надвірними спорудами в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області. Відповідно до реєстраційного посвідчення Вознесенського міжміського бюро технічної інвентаризації № 418 від 16.03.1992 року, на підставі вказаного вище свідоцтва про право на спадщину, посвідчено право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до довідки комунального підприємства «Новоодеське бюро технічної інвентаризації» від 22.04.2025 року № 104, власником нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] . Відповідно до копії спадкової справи № 186/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадщину, після смерті останньої прийняв її син [PERSON] , який 03.06.2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше майно. Крім того, з матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя, а саме 26.03.2014 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено секретарем Новопетрівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 57, за яким [PERSON] заповіла житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] , [PERSON] . Також згідно з витягом з реєстру Костянтинівської територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12.02.2014 року. Крім того, згідно із спадковою справою до майна померлої [INFO] [PERSON] , судом встановлено, що відповідач [PERSON] у свої спадкові права щодо житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , не вступав. Відповідно до заяви від 05.03.2025 року про визнання позову вказав, що не має жодного відношення до вказаного будинку, оскільки такий [PERSON] заповідала позивачці [PERSON] . У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 337 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій будинок розташований, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦПК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно положень ч. 4 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з викладено суд приходить до висновку, що покійній [PERSON] дійсно, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належав житловий будинок [ADDRESS] , який вона продала [PERSON] , а тому, хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved