Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом сформованим в системі «Електронний суд» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 23.11.2022 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102966 про надання споживчого кредиту. На умовах Кредитного договору (п. 2.2.1.) Кредитодавець надав відповідачу кредит у гривні на умовах передбачених Договором про споживчий кредит №102966 від 23.11.2022 у розмірі 6 667,00 грн., який надано в наступному порядку: у розмірі 5000,25 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (копія довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 28.02.2025 року (платіжна система «Fondy») - дата проведення платежу 23.11.2022); у розмірі 1666,75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.02.2023 року (п. 2.6.), процентна ставка за користування коштами кредиту становить 550,00 % (процентів) річних, тип процентної ставки - фіксована (п. 2.3.). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 5714,12 грн. (п. 2.7.) Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом) складає 12381,12 грн. (п. 2.9.). Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач не виконав свої зобов`язання та припинив вносити платежі, передбачені умовами кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом та комісії (Графік платежів за Кредитним договором №102966), у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, Кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати регулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати , передавати свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди Позичальника. Між тим, 28.06.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 28/06/2023-01 від 28.06.2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіплюс», включно і до [PERSON] порядковий номер згідно реєстру боржників 257. Станом на 07.03.2025 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 12 876,12 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 6 667,00 грн.; заборгованість за відсотками - 5 708,12 грн.; \~ \~ \~ \~заборгованість за комісією - 501,00 грн.; заборгованість за штрафами та/або пенею - 0,00 грн. Зазначені суми нараховані первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги та підтверджені Новим кредитором/позивачем витягом з Реєстру боржників під №257 згідно додатку № 1 до Договору факторингу № 28/06/2023-01 від 28.06.2023. Кредиторами неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Так, зокрема, на поштову адресу відповідача було відправлено ряд листів, у тому числі повідомлення про зміну кредитора та щодо необхідності погашення кредитної заборгованості від 11.09.2023, а також Вимога від 03.01.2025. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у загальному розмірі 12876,12 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.03.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем 24.04.2025 до суду подано відзив на позовну заяву, сформований у системі «Електронний суд», у якому визнає частково. Зазначає, що він з 10.08.2023 проходить військову службу за мобілізацією відповідно до Форми № 5 №665 від 18.08.2023, виданої Міністерством оборони України, військовою частиною [NUMBER] . Станом на момент подання цього відзиву він продовжує службу та безпосередньо бере участь у бойових діях. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на час проходження військової служби військовослужбовці користуються державними гарантіями, зокрема, звільненням від штрафних санкцій та пені, а також іншими заходами соціального захисту. Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №132 від 07.02.2022 передбачає, що на період дії воєнного стану військовослужбовці мають право на кредитні канікули. Фінансові установи зобов`язані припинити нарахування штрафів, пені та інших санкцій. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на час проходження військової служби громадянин не може бути притягнутий до цивільно-правової відповідальності за невиконання грошових зобов`язань. Разом з тим, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування», під час дії воєнного стану: не допускається стягнення штрафів, пені, нарахування відсотків за невиконання зобов`язань за кредитними договорами військовослужбовцями, які беруть участь у бойових діях; строк виконання основного зобов`язання (сплати тіла кредиту) може бути відтермінований. Таким чином, позовні вимоги в частині відсотків, штрафів, пені та поточної сплати по тілу кредиту є недійсними та на його думку підлягають відхиленню. Крім того, звертає увагу на неправомірно завищену процентна ставку - порушення ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», згідно якої максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, що еквівалентно приблизно 365% річних. Вказана у позовній заяві процентна ставка значно перевищує допустимий рівень, що є штучним завищенням з метою отримання надприбутку. Коротко наводить свої заперечення: вважає, що процентна ставка була встановлена з порушенням закону, у зв`язку з чим нараховані суми є незаконними та підлягають списанню; просить визнати недійсними вимоги в частині нарахованих процентів, штрафів і пені відповідно до ст. 23 Закону «Про мобілізацію», ст. 8 і п. 3 Прикінцевих положень Закону «Про споживче кредитування»; просить відтермінувати виконання основного зобов`язання (сплати тіла кредиту) до моменту закінчення воєнного стану в Україні згідно з діючим законодавством; позивач не звернувся до суду з урахуванням його статусу військовослужбовця, не здійснив спроб врегулювання ситуації мирним шляхом. Вказує, що він перебуває в умовах обмеженого доступу до цивільної інфраструктури, тому не має змоги виконувати зобов`язання за договором у звичайному порядку. Тож на підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з урахуванням його статусу як військовослужбовця, який бере участь у бойових діях. Представником позивача [PERSON] 28.04.2025 подано до суду відповідь на відзив, сформовану у системі «Електронний суд». У поданій відповіді зазначає, що відповідач подав відзив на позовну заяву 24 квітня 2025 року, хоча ухвалою суду від 20 березня 2025 року було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, при цьому не заявляв жодного обґрунтованого прохання щодо продовження строку для подання відзиву. Підкреслює свою повагу до Збройних Сил України та розуміння їхніх функцій, однак вважає, що статус військовослужбовця не звільняє відповідача від обов`язку дотримуватися вимог законодавства та ухвали суду. Вважає, що всі аргументи, які наведені відповідачем у його відзиві на позовну заяву, є безпідставними та свідомим довільним неправильним трактуванням чи застосуванням чинних нормативних актів України, а також нехтуванням положень і умов договору позики. Договір про споживчий кредит №102966, за яким [PERSON] отримав кредитні кошти, було укладено ще 23.11.2022 року з кінцевим терміном повернення кредиту і нарахованих відсотків/ комісій не пізніше 15.02.2023 року). Ні на дату укладення Кредитного договору, ні на кінцеву дату повернення платежів по ньому (проведення нарахувань, за якими виникла заборгованість і стосовно яких заявлені позовні вимоги), відповідач не був військовослужбовцем, а, згідно наданих ним копій документів і тверджень у відзиві, набув цього статусу 10.08.2023 року, тобто через майже піврічний термін після встановленої кінцевої дати повернення платежів по кредиту. Жодних нарахувань/вимог стосовно будь-яких штрафних санкцій чи пені ані первісним кредитором, ані новим кредитором/ позивачем не проводилось та не заявлялось. Не проводилось також жодних донарахувань, в тому числі додаткових відсотків чи інших платежів/санкцій, на заборгованість відповідача й після закінчення кінцевого терміну повернення кредиту, зокрема й у період проходження військової служби [PERSON] . Так, [PERSON] у своєму відзиві посилається на те, що згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, що еквівалентно приблизно 365% річних. Проте, дані обмеження розміру процентної ставки набули чинності 24.12.2023, тобто вже після встановленого строку користування позичальником/відповідачем кредитними коштами та відповідного періоду нарахування процентів (з 23.11.2022р. по 15.02.2023р.), розмір яких узгоджений сторонами в Кредитному договорі, відображений у Графіку платежів до цього Договору в чіткому погодженому грошовому еквіваленті та заборгованість по яких заявлена в позовних вимогах. А згідно зі статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі». Відповідно ж до законодавства України, строкові відсотки по кредиту ніколи не були і не є відповідальністю, а становлять плату за користування позиченими коштами. Тож наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також 29.04.2025 відповідачем у системі «Електронний суд» подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, щодо права на захист споживача та недійсності договору, а саме, що процентна ставка за кредитом (понад 1000% річних) суперечить принципам добросовісності та справедливості, передбаченим Цивільним кодексом України; законодавство передбачає захист військовослужбовців, допускаючи відстрочку, реструктуризацію або призупинення стягнення. Тож просить врахувати його заперечення та застосувати норми спеціального законодавства щодо захисту прав військовослужбовців, врахувати принципи добросовісності та справедливості та вирішити справу з урахуванням викладених доводів та норм законодавства. Представником позивача [PERSON] 09.05.2025 до суду через систему «Електронний суд» було подано додаткові пояснення у справі, у яких на заперечення відповідача позивач спростовує аргументи відповідача, підтверджує, що штрафні санкції до відповідача не застосовувались, і закон не містить обмежень щодо примусового стягнення боргу, заявленого у позові, вказує на відсутність порушення прав споживача та дійсності договору. Зазначає, що договір є дійсним, оскільки відповідач не навів законодавчо обґрунтованих порушень при його укладенні, при цьому зауважує, чому відповідач не порушував питання про недійсність договору, коли отримував і користувався коштами, ще не будучи військовослужбовцем. Позивач повторно наголошує, що жодних штрафів, пені, санкцій, додаткових відсотків чи інфляційних нарахувань у позовних вимогах не заявлено. Разом з тим пояснює, що дана справа не є справою про банкрутство фізичної особи, тому реструктуризація чи відстрочка неможливі під час її розгляду. Тож остаточно наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, до початку до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити на підставі наведених доводів та письмових доказів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, у поданій заяві від 29.04.2025 просив розгляд справи здійснювати без його участі, у зв`язку з проходженням військової служби у ЗСУ. При вирішенні справи врахувати його доводи, викладені у відзиві на позовну заяві та запереченнях на відповідь на відзив. Враховуючи думку представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних їм висновків. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог\~\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1, 2 п. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 23.11.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102966 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.2.1 Кредитного договору кредитодавець надав відповідачу кредит у національній валюті у розмірі 6 667,00 грн., який надано в наступному порядку: у розмірі 5000,25 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 1666,75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Процентна ставка за користування коштами кредиту становить 550,00 % (процентів) річних, тип процентної ставки - фіксована (п. 2.3.). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 5714,12 грн. (п. 2.7.) Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом) складає 12381,12 грн. (п. 2.9.). Відповідно до п. 2.6. загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні, з 23.11.2022 (дата надання кредиту) по 15.02.2023 року. Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 28.02.2025 року. Згідно якої через платіжну систему «Fondy» було перераховано грошові кошти [NUMBER] у сумі 5000,25 грн., дата проведення платежу 23.11.2022. Відповідачем було порушено графік повернення (сплати) кредитних кошів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 12 876,12 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 6 667,00 грн.; заборгованість за відсотками - 5 708,12 грн.; заборгованість за комісією - 501,00 грн.; заборгованість за штрафами та/або пенею - 0,00 грн.. Крім того, судом встановлено, 28.06.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» було укладено Договір факторингу № 28/06/2023-01 від 28.06.2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіплюс», у тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 102966 від 23.11.2022 загальному розмірі 12876,12 грн., що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги від 06.12.2023,порядковий номер 257 (а.с.26). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З аналізу позовних вимог та наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами спору виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме з договору кредиту, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами\~Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. За приписами частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. До того ж, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Отже, судом встановлено, що [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 6667,00 грн., однак взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушила умови договору, беручи до уваги визнання ним суми тіла кредиту у сумі, що становить 6667,00 грн., суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 102966 від 23.11.2022 у розмірі 6667,00 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення заборгованості за відотками за вказаним кредитним договором у сумі 5708,12 грн. та заборгованості за комісією у сумі 501,00 грн., суд зазначає наступне. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього відсотків та комісії за вказаним кредитним договором, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)-штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки командира в/ч № [NUMBER] від 18.08.2023 № 665 [PERSON] перебуває на військовій службі з 10.08.2023. Крім того, згідно довідки начальника відділення персоналу штабу в/ч № [NUMBER] від 14.03.2025 № 1784 [PERSON] проходить військову службу у складі в/ч № [NUMBER] , зарахований до списків особового складу наказом командира в/ч [NUMBER] від 06.11.2023 № 310. З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України, у тому числі й у період виконання умов кредитного договору, та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Водночас, твердження представника позивача, наведені у відповіді на відзив, що на час укладення кредитного договору та періоду його виконання [PERSON] не мав статусу військовослужбовця та не мав відповідних пільг, суд оцінює критично та зауважує, що положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», у чому числі ч.15 ст.14 цього закону, не зазначено уточнення щодо моменту набуття статусу військовослужбовця, а визначено лише сам такий статус. Враховуючи наведені положення законодавства, зважаючи на право відповідача, як військовослужбовця, на гарантоване законом надання йому відповідних пільг, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом та комісії відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що 05.03.2025 між позивачем та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір про надання правової допомоги № 20250305-3К, у якому передбачено у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення позовних вимог у повному обсязі) клієнт зобов`язується сплатити адвокату фіксований розмір винагороди, що становить 7000 грн. (п.4.2 договору). При цьому, п. 4.3 цього договору визначає, що у разі ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином оскільки позовні вимоги ТОВ «Артеміда-Ф» задоволено частково на суму 6667,00 грн., що становить 51,78 % від заявлених вимог, то із [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати понесені на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3624,60 грн.(7000*51,78%=3624,60). Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача відповідно підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно у розмірі 1254,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial