Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що «17.05.2021 між первісним кредитором ТОВ «ФК "АВІРА ГРУП"» та [PERSON] укладено кредитний договір №32740 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором, на таких умовах: сума виданого кредиту 2000,00 грн, дата надання кредиту 17.05.2021, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 2,5% в день або 912,5% річних. 17.02.2022 між ТОВ «ФК "АВІРА ГРУП"» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК "АВІРА ГРУП"» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 22.07.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 12500,00 грн, з яких: 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10500,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Тому просять стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 в сумі 12500,00 грн, з яких: 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10500,00 грн прострочена заборгованість за процентами, а також судові витрати». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 05.02.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 16.05.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко Т.В. подала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що «у пункті 2.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід?ємною частиною цього договору. У графіку зазначено: строк, на який надано кредит 30 днів; сума кредиту 2000 грн; комісія 300 грн; сума нарахованих процентів 1500 грн; до сплати 3800 грн. Із наявних у справі документів убачається нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування на суму 9000 грн. Проте таке нарахування та, відповідно, позовна вимога про стягнення цих коштів з відповідача є протиправними. Сторони обумовили строк кредитування та, відповідно, сплату процентів за цей період з 17.05.2021 до 15.06.2021. Однак розрахунок заборгованості по процентам, наданий позивачем, проведений за період з 17.05.2021 до 22.05.2024, тоді як згідно з договором та додатком до нього сторони погодили строк кредитування з 17.05.2021 до 15.06.2021. Отже, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Оскільки кредитні кошти надавались відповідачу на певний строк, тому лише до певної дати у кредитора було наявне право на нарахування процентів за користування кредитними коштами. Після цієї дати кредитор має право лише нараховувати відсотки за прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги можуть бути задоволені частково в обумовленому у кредитному договорі розмірі 3800 грн із пропорційним розподілом судових витрат, що складаються із судового збору. У решті позовних вимог просить відмовити». 20.05.2025 представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за довіреністю Пархомчук С.В. подав до суду відповідь на відзив, яка мотивована тим, що «сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, то постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред?явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред?явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»). Відповідності до умов укладеного договору, кредитом, тобто умовами договору, не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником відповідно до статті 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови, визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим». 26.05.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко Т.В. подала до суду заперечення (на відповідь на відзив), які обґрунтовані тим, що «очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов?язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Слідуючи висновкам Великої Палати Верховного Суду, якщо за тлумаченням договірних умов буде визначено, що проценти нараховувались за користування кредитними коштами, то часовий період їх нарахування обмежується строком кредитування, зазначеним у договорі. Нарахування ж таких процентів поза межами такого строку має компенсаційний характер як міра відповідальності за неналежне виконання договірних умов позичальником та які можуть нараховуватись аж до виконання зобов?язання в натурі. Як слідує із договірних умов, первісним кредитором нараховані проценти саме за користування кредитом, а не як міра відповідальності, що, відповідно, не спростовує, а навпаки, підтверджує вірність заперечень проти позовних вимог, викладених у відзиві. Тому позовні вимоги можуть бути задоволені частково в обумовленому у кредитному договорі (його додатку графіку розрахунків) розмірі 3800 грн із пропорційним розподілом судових витрат, що складаються із судового збору. У решті позовних вимог просить відмовити». У судове засідання 26.05.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за довіреністю Пархомчук С.В. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. У частині третій статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ткаченко Т.В. у судове засідання не з`явилися без поважних причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 26.05.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 17.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АВІРА ГРУП"» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №32740, за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором; кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.06.2021, строк дії договору 30 днів; за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу; тип процентної ставки фіксована; кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом; датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта; клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 19-20). Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №32740 від 17.05.2021, ідентифікований ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АВІРА ГРУП"», одноразовий ідентифікатор KL8591 (а.с. 18). 17.02.2022 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АВІРА ГРУП"» та ТОВ «ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»укладено договір факторингу №02-17/02/2022, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (а.с. 10-11). Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 становить 12500,00 грн, з яких: 2000,00 грн залишок по тілу кредиту, 10500,00 грн залишок по відсотках (а.с. 17). Згідно з копією виписки з особового рахунку за кредитним договором №32740, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 станом на 25.06.2024 складає 12500,00 грн, з яких: 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10500,00 грн прострочена заборгованість за процентами; станом на 25.06.2024 заборгованість за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 не погашена (а.с. 16). Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст.\~639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну\~комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~частин сьомої-дванадцятої\~статті 11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті\~12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У нормах статті 11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії договір про надання фінансового кредиту №32740 від 17.05.2021 він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У частині першій статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 (справа № 906/1174/18) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Установлено, що 17.02.2022 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АВІРА ГРУП"» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. З реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 убачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 становить 12500,00 грн, з яких: 2000,00 грн залишок по тілу кредиту, 10500,00 грн залишок по відсотках. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті\~80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Долучені до\~позовної заяви\~докази підтверджують\~надання коштів\~клієнту,\~отримання і\~використання таких\~коштів клієнтом.\~Однак,\~враховуючи,\~що фактично\~отримані та\~використані відповідачем\~кошти в\~добровільному порядку\~ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АВІРА ГРУП"», ні його правонаступнику ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, сторона позивача у позовній заяві також просить стягнути з відповідача [PERSON] прострочену заборгованість за процентами. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц). Отже, позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», відповідно до статті 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] процентів слід задовольнити частково, а саме: за період з дня надання позики до передбаченого договором про надання фінансового кредиту №32740 від 17.05.2021 дня повернення позики. Судом установлено, що за умовами договору про надання фінансового кредиту №32740, укладеного 17.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АВІРА ГРУП"» та [PERSON] , товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн 00 коп.; кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 15.06.2021; за користування кредитом клієнт повинен сплатити товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Отже, у даному випадку з відповідача підлягає стягненню прострочена заборгованість за процентами за 30 днів (період кредитування), що становить 1500 грн (2000 грн ? 2,5% ? 30 днів). Слід зазначити, що у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення позики настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Вказане свідчить, що права та інтереси позикодавця ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» могли бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Однак вимоги щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за невиконання зобов`язань стороною позивача не заявлялися. Крім того, сторона позивача у відповіді на відзив підтвердила, що відповідно до умов укладеного договору, нарахування відсотків здійснювалося за кожен день користування кредитом, тобто умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язань позичальником відповідно до статті 625 ЦК України. У пункті 1.5 договору про надання фінансового кредиту №32740 від 17.05.2021 сторони узгодили розмір комісії за надання кредиту, який становить 15% від суми фінансового кредиту, що у даному випадку складає 300 грн. Оскільки укладеним сторонами договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, встановлення позивачем комісії за надання кредиту є правомірним. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 (справі № 496/3134/19) зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. З системного аналізу вказаних норм та правової позиції убачається, що включення позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 300 грн є законним та правомірним. Отже, враховуючи викладене, позовну заяву ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 в розмірі 3800 грн, з яких: 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1500,00 грн прострочена заборгованість за процентами, 300 грн комісія. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 736,40 грн (3800,00 грн ? 2422,40 грн / 12500,00 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 29.12.2023 між адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»було укладено договір про надання правової допомоги, в якому зазначено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Згідно з копією акту про отримання правової допомоги від 10.02.2025, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №32740 від 17.05.2021 на загальну суму 10500,00 грн. Відповідно до копії платіжної інструкції №35152 від 10.02.2025, ТОВ «ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»сплатило на користь [PERSON] кошти в сумі 10500,00 грн, призначення платежу оплата за правничу допомогу згідно з договором про надання правничої допомоги від 29.12.2023. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, судом установлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката, які включають послуги: складання та подання до суду позовної заяви (2,5 год 5000 грн) та інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів зводяться до єдиної дії підготовка та подання позовної заяви, і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. Така послуга, як зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання спору (1 год 2000 грн), за своєю суттю є послугою організаційного характеру. Відсутнє підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правничого характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 (справа №753/15687/15). Водночас суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суму задоволених вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про доцільність стягнення із [PERSON] на корить ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial