Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» з даною позовною заявою, в якій просить суд: позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25 відсотків з усіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; звільнити позивача від сплати судового збору відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», оскільки виконавчий комітет Таращанської міської ради, будучи органом опіки і піклування, виступає із заявою про захист прав малолітніх дітей; судові витрати покласти на відповідачку. Обґрунтування позиції позивача Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що у сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у будинку [ADDRESS] , [INFO] народився син [PERSON] . При реєстрації народження дитини відомості про батька зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. У червні 2024 року фахівцями із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг» Таращанської міської ради було встановлено, що мати безвідповідально ставиться до догляду за дитиною, що вже кілька днів [PERSON] доглядає [PERSON] , 1978 року народження, яка є бабою дитини і проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повідомила, що стосунки між нею і [PERSON] погіршилися, часто виникають конфлікти через недогляд за дитиною та періодичне зникнення відповідачки на кілька днів без попередження. 04.07.2024 відділом соціальної та ветеранської політики Таращанської міської ради прийнято рішення № 48-д про надання соціальної послуги соціального супроводу сім`ї [PERSON] , яка перебуває в складних життєвих обставинах. Відповідно до рішення виконавчого комітету Таращанської міської ради від 24.07.2024 № 283-Ш [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Оскільки мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо сина, не забрала його з медичного закладу, а серед близького оточення дитини не виявилось бажаючих взяти його в свою сім`ю на тимчасове проживання, 01.08.2024 [PERSON] був влаштований до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». З початком запровадження у Таращанській міській територіальній громаді комплексної послуги патронату 07.11.2024 дитина була влаштована в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя із 07.11.2024 по теперішній час мати [PERSON] та інші близькі родичі жодного разу не цікавились місцем перебування дитини, самопочуттям, станом здоров`я, розвитком, матеріальної допомоги на утримання не надавали. 22.01.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Таращанської міської ради ухвалене рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки вона не забрала дитину із закладу охорони здоров`я, упродовж 6 місяців не виконує батьківські обов`язки по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON] , не утримує його, не цікавиться розвитком та станом здоров`я, дитина позбавлена належної уваги з боку матері, яка не створила стабільного і безпечного середовища для розвитку та виховання, що є основним пріоритетом у захисті прав дитини. Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Процесуальній дії у справі 05.03.2025, суддею з метою визначення підсудності, на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, отримано відповідь № 1172348 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачки. Ухвалою суду від 05.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 24.03.2025. Ухвалою суду від 24.03.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2025, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, прохала його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює директором КЗ «Центр надання соціальних послуг». 04.07.2024 до Центру надійшло повідомлення, що [PERSON] ухиляється від батьківських обов`язків. Було з`ясовано, що дитина не зареєстрована від народження, з лікарем декларації не було. Дитина була на штучному годуванні. Відповідачка вела аморальний спосіб життя. Сім`я була взята під соціальний супровід. [PERSON] раніше відбувала покарання за крадіжку. Також у неї є ще донька, яка проживає з батьком. Відповідачка аліменти на доньку не платила, не цікавилася донькою. У [PERSON] були проблеми зі здоров`ям. Робилися планові виїзди. [PERSON] змінила місце проживання, залишила сина з матір`ю. Мати відповідачки подзвонила та сказали що [PERSON] залишила онука на неї, та не знає де [PERSON] перебуває. Також сказала, що не зможе утримати дитину. [PERSON] був госпіталізований у лікарню з гострим гастроколітом. За час перебування [PERSON] у лікарні жодного разу [PERSON] не з`явилася. Їй подзвонили, вона лише сказала, що дитину незаконно відібрали, сказала, що буде у [PERSON] . Поїхали у [PERSON] , біля двору було брудно, у будинок не змогли потрапити. Сусіди повідомили, що [PERSON] з друзями вживала алкоголь. [PERSON] був поміщений у дитячий будинок. З серпня по листопад 2024 [PERSON] не з`являлася у дитячий будинок. У Ківшовату [PERSON] також не з`являється. [PERSON] влаштований у патронатну сім`ю. Відповідачка за час перебування у патронатній сім`ї не цікавилася. Ще до народження [PERSON] відповідачка потрапляла у поле зору служби, часто змінювала місце проживання, вела аморальний спосіб життя. [PERSON] не спроможна виконувати батьківські обов`язки. Її соціальне оточення має негативний вплив. [PERSON] також ним не цікавилася за весь цей час. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, водночас, сторона позивача не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи. Ухвалою суду від 15.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. У зв`язку з ненаданням відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявним матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини при державній реєстрації її народження, записані зі слів матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України № 00048914452 від 23.01.2025 (а.с.6). 04.07.2024 відділом соціальної та ветеранської політики Таращанської міської ради прийнято рішення № 48-д про надання соціальної послуги соціального супроводу сім`ї [PERSON] , яка перебуває в складних життєвих обставинах. З [PERSON] підписаний договір про надання соціальних послуг та складений план соціального супроводу, який містить низку заходів, спрямованих на забезпечення належного виконання батьківських обов`язків (а.с.14-18). 17.07.2024 дитина поступила до дитячого відділення КНП Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» у супроводі баби [PERSON] . Оскільки протягом 5 днів мати не приходила до лікувального закладу, дитину не провідувала та не цікавилася станом її здоров`я, представниками відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради, ВП № 2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області та медичними працівниками був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 22.07.2024, зареєстрований КНП Таращанської міської ради «Таращанська міська лікарня» за № 1140 (а.с.8). Відповідно до рішення виконавчого комітету Таращанської міської ради від 24.07.2024 № 283-VIII [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.9). Оскільки мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо сина, не забрала його з медичного закладу, а серед близького оточення дитини не виявилось бажаючих взяти його в свою сім`ю на тимчасове проживання, 01.08.2024 [PERSON] був влаштований до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» (а.с.9 на звороті). Відповідно до листа КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» від 30.01.2025 № 67, за час перебування малолітнього [PERSON] в закладі із 02.08.2024 по 07.11.2024 його мати [PERSON] до закладу жодного разу не телефонувала, не провідувала, не цікавилася станом здоров`я, не надавала матеріальної допомоги (а.с.11). З початком запровадження у Таращанській міській територіальній громаді комплексної послуги патронату 07.11.2024 дитина була влаштована в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя із 07.11.2024 по теперішній час мати [PERSON] та інші близькі родичі жодного разу не цікавились місцем перебування дитини, самопочуттям, станом здоров`я, розвитком, матеріальної допомоги на утримання не надавали. У зв`язку з невиконанням плану соціального супроводу та відсутністю співпраці матері із фахівцем із соціальної роботи питання про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Таращанської міської ради. З липня 2024 року [PERSON] уникає спілкування із спеціалістами відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» та фахівцями із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг» Таращанської міської ради, на телефонні дзвінки, здійснені на номер телефону, який раніше був наданий нею, не відповідає, достовірної інформації про її місце проживання немає. Відповідно до інформації Ківшоватського старостинського округу від 31.01.2025 № 11- 14/20-5вих25 [PERSON] зареєстрована за адресою: будинок [ADDRESS] , але фактично не проживає. До старости села з приводу отримання інформації про місце знаходження сина [PERSON] у 2024 році не зверталася, зустрітися з дитиною не намагалася, наразі її місце перебування невідоме (а.с.18 на звороті). Із соціальної історії відповідачки відомо, що раніше вона проживала в громадянському шлюбі з [PERSON] , від якого народила доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання стосунків з цивільним чоловіком дитина залишилася проживати з батьком. Мати [PERSON] аліменти не сплачує, участі в житті і вихованні дочки не приймає. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради від 27.01.2025 № 52-VIII, виходячи з інтересів дитини, орган опіки і піклування виконавчого комітету Таращанської міської ради, вважає доцільним позбавлення батьків сикх прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.19-20). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За положенням статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 5 Сімейного кодексу України(далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 150 СК Українибатьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІпередбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року (справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18). За таких обставин, з урахуванням пояснень представника позивача, свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, не цікавилася і не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться місцем перебування дитини, не спілкується, не турбується про її моральний стан, тобто не виявляє до дитини дітей жодного інтересу. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення її до своїх батьківських обов`язків. Небажання відповідачки виконувати батьківські обов`язки та легковажне ставлення щодо факту позбавлення її батьківських прав у відношенні дитини, що виразилося у відсутності будь-яких заперечень щодо задоволення позову, ігнорування явки до суду, свідчить про небажання змінитися та змінити спосіб свого життя, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками та, відповідно, про необхідність позбавлення її батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд керується наступним. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР 27.02.1991 № 789-XII, набрала чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як слідує з ч. 2, ч.3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд враховує, що відповідачка має працездатний вік, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу і брати участь в утриманні малолітньої дитини. З огляду на наведене, суд висновує про достатність фактичних і правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно зі статтею 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подання позовної заяви є 04.03.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач, на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав, а також 1 211,20 грн за вимогу про стягнення аліментів, а всього 2 422,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved