Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-26 00:00:00

В червні 2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначено, що 10\~лютого 2023\~року на\~шляхопроводі автодороги\~Н-31\~с.\~Балівка \~с.\~Партизанське Дніпровського\~району Дніпропетровської\~області мала\~місце дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю водія\~автомобіля «Форд\~Транзит» реєстраційний\~номер [NUMBER] \~ [PERSON] та\~водія автомобіля\~«БМВ Х5»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~ [PERSON] ,\~внаслідок якої\~автомобілям завдано\~матеріальної шкоди.\~Позивач [PERSON] \~є приватним\~підприємцем та\~власником автомобіля\~«Форд Транзит»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] .\~ Адміністративний\~протокол було\~складено на\~водія автомобіля\~«Форд Транзит»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~ [PERSON] ,\~однак Постановою\~Дніпропетровського районного\~суду Дніпропетровської\~області від\~09\~листопада 2023\~року провадження\~по\~справі про\~адміністративне\~правопорушення\~відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В даному випадку, враховуючи позицію Верховного суду, не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншим належними доказами, зокрема висновком судової експертизи. На думку позивача, провина відповідача у зазначеній вище дорожньо-транспортній пригоді підтверджена доказами зібраними у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП. Згідно з висновком експерта матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] складає 186\~781 грн. 23 коп. Окрім цього, позивач поніс додаткові витрати: послуги евакуації автомобіля 4\~500 грн., послуги автокрана 5\~000 грн., проведення судової-товарознавчої експертизи 9\~000 грн. Діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої оцінено позивачем в 50\~000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник [PERSON] \~ -\~адвокат Кузяков\~Олександр Володимирович\~у судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнав,\~просив суд\~у задоволенні\~позову відмовити.\~Зауважив,\~що адміністративний\~протокол було\~складено на\~водія автомобіля\~«Форд Транзит»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~ [PERSON] ,\~однак Постановою\~Дніпропетровського районного\~суду Дніпропетровської\~області від\~09\~листопада 2023\~року провадження\~по\~справі про\~адміністративне\~правопорушення\~відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Питання стосовно провини [PERSON] взагалі не виникало, що підтверджує факт складання протоколу про адміністративне правопорушення саме на водія автомобіля «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] . На думку сторони відповідача, перекручування у позовній заяві фактичних обставин справи, та перекладання відповідальності на відповідача як учасника ДТП, є маніпулюванням, перекручуванням фактів, неправдивими бездоказовими свідченнями, з метою неправомірного отримання відшкодування на свою користь. Акцентував увагу суду, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про неможливість об`єктивного встановлення обставин ДТП, що унеможливлює притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності через недоведення «поза розумним сумнівом» його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за обставин, викладених у Протоколі, а тому провадження у справі відносно нього закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду про розгляд справи за його відсутності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України). Так, судом встановлено, що 10 лютого 2023 року на шляхопроводі автодороги Н-31 с. Балівка с. Партизанське Дніпровського району Дніпропетровської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та водія автомобіля «БМВ Х5» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , внаслідок якої автомобілям завдано матеріальної шкоди. Адміністративний протокол було складено на водія автомобіля «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] . Постановою Дніпропетровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 09\~листопада 2023\~року провадження\~по\~справі про\~адміністративне\~правопорушення\~відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП - закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала чинності 27 грудня 2023 року. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року встановлені наступі обставини, які відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Зокрема, 16 лютого 2023 року на\~розгляд Дніпропетровського\~районного суду із ВП\~№8\~ДРУП ГУНП\~в Дніпропетровській\~області надійшов протокол про\~адміністративне правопорушення\~серії ААД\~№055183\~ від 10 лютого 2023\~року,\~складений відносно\~ [PERSON] за ст.124 КУпАП, з якого вбачається, що 10 лютого 2023 року о 14.30 годині на шляхопроводі автодороги Н-31 с. Балівка с. Партизанське Дніпровського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд Транзит» реєстраційний номер [NUMBER] , у порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «БМВ Х5» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у крайній лівій смузі, що спричинило пошкодження транспортних засобів і металевого відбійника. З висновку експерта №СЕ-19/104-23/22725-ІТ від 17 серпня 2023 року, проведеного судовим експертом Шевченком С.Ф., вбачається, що з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, учасники даної пригоди повинні були діяти: водій [PERSON] відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху; водій [PERSON] відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Дати відповіді на питання: «На якій смузі руху відбулося зіткнення автомобілів «БМВ Х5»\~і «Форд\~Транзит» відносно\~смуг руху»,\~«Чи наявне\~у діях\~водія [PERSON] \~порушення вимог\~п.10.1\~Правил дорожнього\~руху України,\~як про\~це зазначено\~у протоколі\~про адміністративне правопорушення серії\~ААД №055183\~від 10.02.2023\~року?», «Як повинні були діяти водії [PERSON] та [PERSON] у даній дорожній обстановці при керуванні зазначеними транспортними засобами та чи відповідали їх дії вимогам Правил дорожнього руху України?», «Невиконання яких\~пунктів Правил\~дорожнього руху\~України та\~ким із\~учасників руху\~(водіями [PERSON] чи \~ [PERSON] ), з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди?», «Чи мали технічну можливість водії [PERSON] та [PERSON] уникнути дорожньо-транспортної пригоди?», експерт відповісти\~не зміг…. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року ЄСПЛ зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння автомобілем є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілем та їздити на ньому, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Судовим розглядом справи встановлено, що ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] відбулася на проїзній частині асфальтованої дороги по ходу їх руху у попутному напрямку. Однак, за наданими доказами експерт не зміг встановити місце зіткнення транспортних засобів, а отже і неможливо встановити, у тому числі експертним шляхом, як, з технічної точки зору, повинні були діяти водії у даній дорожній обстановці. Таким чином, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про неможливість об`єктивного встановлення обставин ДТП, що унеможливлює притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності через недоведення «поза розумним сумнівом» його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за обставин, викладених у Протоколі, а тому провадження у справі відносно нього закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляд у цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року (справа №759/4049/16-ц, провадження №61-1505св18), постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2018 року (справа №372/1789/17-ц, провадження №61-29014св18). Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Верховний Суд у справах №910/18319/16 та №927/623/18 доходив висновку, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Аналогічні наведеним вище позиціями, викладені Верховним Судом у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. З аналізу наведеної судової практики і позицій Верховного Суду випливає що для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду у ДТП за відсутності адміністративної відповідальності повинні мати місце такі факти: порушення особою правил дорожнього руху і наявність вини у діях особи. До відзиву на позов додано копію висновку експерта №СЕ-19/104-23/22725-ІТ від 17 серпня 2023 року, проведеного судовим експертом Шевченком С.Ф., де зазначено про доцільність та необхідність в даному конкретному випадку, для встановлення механізму даної пригоди призначити траспортно-трасологічну експертизу для встановлення взаємного розташування транспортних засобів в момент їх первинного контакту. Так, клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення винної особи в даній дорожньо-транспортній пригоді позивачем не заявлено. Жодна зі сторін такого клопотання не заявила, тому суд здійснює розгляд справи за наявними матеріалами. Враховуючи відсутність в даному випадку особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, і не бажання жодної зі сторін здійснити належні процесуальні дії для такого визначення, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Частиною 1\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. Таким чином, враховуючи висновок суду про відмову позивачу у задоволенні позову, суд вважає за необхідне судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи залишити за позивачем.

Outcome: dismissed