Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою в якій просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адреcою: [ADDRESS] , батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. Свій позов позивач мотивувала тим, що сторони з17.06.2014 року по 22.08.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначений шлюб було розірвано рішенням Деражнянським районним судом Хмельницької області було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 22.08.2019 року. У вказаному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] зареєстроване разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Діти з квітня 2022 року по даний час проживають з матір`ю у селі Югув гміні Нова Руда Клодзького повіту Нижньосілезького воєводства Республіки Польща. У квітні 2022 року [PERSON] був зарахований в 1 клас Шкільного комплексу № 1 в Югуві, де навчається до цього часу. [PERSON] у 2023-2024 рр. відвідував групу «0» в садочку місцевого самоврядування в Югуві. Позивач з травня 2019 року по даний час одноосібно займається вихованням та утриманням дітей. Відповідач після розірвання шлюбу самоусунувся від виховання та утримання. Діти востаннє спілкувалися із своїм батьком у травні 2019 року. В лютому 2021 року позивач зверталась до Деражнянського районного суду Хмельницької області з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, відносно малолітніх дітей. Рішенням від 09.02.2022 року, було вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Але не погоджуючись з вказаним рішення відповідач оскаржував його в апеляційному порядку, та колегія суддів Хмельницького апеляційного суду дійшла висновку що достатніх підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу виді позбавлення його батьківських прав стосовно малолітніх синів [PERSON] [PERSON] відсутні. З того часу [PERSON] не бере участь у вихованні та утриманні дітей. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28.11.2017 року було присуджено до стягнення аліменти з відповідача на утримання синів у розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 30.01.2018 року. Зазначене рішення було подано до примусового виконання до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного МРУМЮ (м. Одеса), номер виконавчого провадження [NUMBER]. Відповідач ухиляється від утримання дітей з 01.08.2018 року, не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Вказаний факт не свідчить про його намір на відновлення відносин із синами та зацікавленість у наявності засобів для життя, навчання та розвитку дітей, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали просили задовольнити, не заперечували, щодо заочного розгляду справи. Позивач зазначила, що наразі через війну разом з дітьми мешкає у Польші, не чинить перешкод для спілкування батька з дітьми, проте він на контакт не виходить, жодного разу не намагався поговорити а ні з позивачкою, а ні з дітьми. Представник Вовковинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Представник Орган опіки та піклування Вигодянської сільської ради в судове засідання не з`явився надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні в режимі відеоконференції було заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] , який підтвердив той факт, що з батьком він не спілкується давно та не хоче з ним спілкуватись. Останній раз він батька бачив 4 роки тому, він приходив до нього в гості. Батько йому не телефонує, не пише. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином. При цьому суд звертає увагу на обізнаність відповідача про розгляд справи в суді. Від його імені на електрону адресу Біляївського районного суду Одеської області надійшов лист, відповідно до якого відповідач заперечував задоволення позовної заяви, але суд не приймає її до уваги, у зв`язку з тим, що вказаний лист не був оформлений належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 182, 183 ЦПК України, а також був відсутній Електронний цифровий підпис, який підтверджує особу відповідача. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача та її представника, малолітньої дитини [PERSON] , дослідивши надані документи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2014 року. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07.05.2019 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 11-12). У вказаному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис №9 від 03.09.2014 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис №3 від 26.06.2017 року (а.с. 9, 10). Сторони є батьками дітей. 22.02.2021 року [PERSON] звернулась до Деражнянського районного суду Хмельницької області про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією позовної заяви (а.с.13). Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.02.2022 року, позовну заяву було задоволено, та позбавлена [PERSON] батьківських прав відносно його дітей, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с.14-15). Відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 20.06.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, та рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.02.2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено (а.с.16-19). Згідно копії постанови про відкриття провадження старшого державного виконавця Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 11.07.2018 року на виконанні перебуває виконавчий лист №2/673/633/17 виданий 21.12.2017 року про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі і розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 04.08.2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 102). В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було постановлено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 31.01.2019 року (а.с. 104); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31.01.2019 року (а.с.105). Також [PERSON] було повідомлено, про внесення його відомостей до Єдиного державного реєстру боржників. Відповідно до наданої довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною [PERSON] трьох років та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.02.2025 року, встановлено, що з грудня 2017 року по червень 2020 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, у розмірі 46500 грн. (а.с.84-85). Відповідно до наданого листа Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.02.2025 року №253/02-13/31 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, проте на території Вигодянської громади з 2012 року за адресою: [ADDRESS] не проживає, а тому немає можливості здійснити обстеження умов проживання батька малолітніх дітей та надати висновок щодо розв`язання спору на підставі інших відомостей, у зв`язку з тим, що не має можливості визначити думку [PERSON] (а.с.82-83). Також згідно наданої копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого ст. державний виконавцем О. Дилян, встановлено, що у [PERSON] заборгованість з 01.08.2018 року по 01.01.2025 року складає 146662,54 грн. (а.с. 102 оборотна сторона - 103). Листом Вовковинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області 25.04.2025 року за вих. №844 було повідомлено, про неможливість надання висновку, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] на даний час в с. Коричинці Хмельницького району Хмельницької області не зареєстрований та не проживає (а.с.128). Також було повідомлено, що питання доцільності позбавлення батьківських прав вже розглядалось на засіданні комісії з питань захисту праві дитини 16.07.2021 року. 28.07.2021 року було прийнято рішення виконавчого комітету Вовковинецької селищної ради №75 «про погодження з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини та надання висновку органу опіки та піклування». На підтвердження зазначеної інформації, до вказаного листа було додано довідку виданої виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 25.04.2025 року за №10, згідно якої [PERSON] , [INFO] , на даний час в с. Коричинці Хмельницького району Хмельницької області не зареєстрований і не проживає (а.с.130). Також було надано копію висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.132). Відповідно до наданої оцінки дитини з позиції вихователя, яка перекладена з польської мови, [PERSON] є ввічливою, доброзичливою дитиною. Зі школою контактує мати, яка підтримує зв`язок з вчителями та іншими батьками. Систематично відвідує батьківськи збори, та цікавиться навчанням дитини. (а.с.25-26). Як вбачається з оцінки дитини з позиції вихователя, яка перекладена з польської мови, [PERSON] відвідував групу «0» в садочку місцевого самоврядування в Югуві. Дитина є ввічливою, доброзичливою. Мати брала активну участь у вихованні своєї дитини. Вона постійно відстежувала шкільну успішність дитини, брала активну участь у батьківських зборах та інших заходах. Контакт мами з педагогом був регулярним. Протягом кількох років [PERSON] відвідував дитячий садок, усі вихователі контактували лише з мамою хлопчика (а.с.27). Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ст. 12 Закону). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. 11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, проживає окремо, не цікавиться їх життям та здоров`ям, матеріально не забезпечує, про що свідчить наявна заборгованість зі сплати аліментів, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не проявляє належної любові та турботи до дітей, уникає спілкування. Вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку малолітнього сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки його матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню, утриманню дітей, відсутні. В свою чергу, відповідач не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачем докази та позовні вимоги взагалі. Лише невизнання позову не може свідчити про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків відносно дітей. Судом встановлено, що як до повномасштабного вторгнення після ухвалення судового рішення Хмельницьким апеляційним судом, так і після нього батько не намагався будь-яким чином брати участь у житті дітей. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так до суду не було надано висновок щодо доцільності або не доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей, у зв`язку з тим, що не було можливим встановити його місце проживання, а органам опіки та піклування викликати його для визначення його думки відносно спору, тому суд вважає за необхідне ухвалити рішення за наявними в матеріалах справ доказами. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №523/19706/19 в постанові від 11.12.2023 року, та роз`яснено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч.1 ст. 141 Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги досліджені судом докази, пояснення сторін, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] , і таке рішення буде відповідати інтересам дітей.

Outcome: approved