Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

[PERSON] (надалі позивачка, позикодавиця) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 січня 2024 року позивачкою та відповідачкою укладено договір позики в електронній формі. Позивачка свою частину зобов`язань виконала надала позику. Відповідачкою належним чином взяті на себе зобов`язання,\~\~визначені договором, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості за договором. 12 березня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку загального позовного провадження. 01 квітня 2025 року представниця відповідачки, адвокат Скользнєва В.В., подала відзив. Відповідачка не визнає позов в частині стягнення пені в розмірі 7615,00 дол. США, що еквівалентно 318\~501,00 грн., оскільки під час дії режиму воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 09 травня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 19 травня 2025 рік. Явка учасників справи не визнавалась обов`язковою. В судове засідання, призначене на 19 травня 2025 року, з`явилася представник відповідачки. Позивач та її представник повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд. 09 травня 2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Відповідачка отримала судову повістку про виклик до суду через електронний суд. Її представниця підтвердила, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду її справи, однак бажає брати участь через свого представника. Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді справи вжито всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 19 травня 2025 року, з`явилася лише представник відповідачки. В судовому засіданні 19 травня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 22 травня 2025 рік на 16:30. Заслухавши пояснення представниці відповідачки, дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 08 січня 2024 року між позивачкою та відповідачкою укладено договір позики. Договір укладено в електронній формі та підписано шляхом накладання електронних підписів, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікаційного та удосконаленого електронного підпису від 08.01.2024 року. Позикодавиця зобов`язувалась надати відповідачці грошові кошти в розмірі 1600,00 дол. США, що за згодою сторін на момент надання позики становило 60\~000,00 грн, а відповідачка зобов`язувалась прийняти позику і повернути разом з процентами із розрахунку 10 (десять) процентів в місяць у визначений договором строк ( п. 1.1, 2.1 договору позики). Строк надання позики 24 місяці з моменту фактичної передачі грошових коштів. Датою повернення позики є 08.01.2026 року ( п. 3.1, 3.2 договору позики). Позика надається шляхом грошового переказу на рахунок позичальниці ( [NUMBER] в АТ КБ`Приватбанк», картковий рахунок [NUMBER] ). Позика вважається наданою позикодавцем з моменту здійснення грошового переказу ( п. 4.2., 4.3. договору позики). Розмір процентів становить 10% щомісячно від суми позики, що вказана в п. 2.1. Сума процентів не змінюється та не залежить від розміру поверненого тіла позики ( п. 4.6., 4.7. договору позики). Після повернення всієї суми позики та відсотків за користування між позичальницею та позикодавцем укладається додаткова угода про припинення договору позики ( п. 4.9. договору позики). За порушення строків ( терміну), що перевищує 5 календарних днів, повернення позики (або) процентів, позичальник зобов`язується сплачувати пеню у розмірі 2 % від простроченої суми за кожен день прострочення ( п. 5.2. договору позики). Відповідно до графіку повернення позики та відсотків місячний платіж становить 8\~500,00 грн, з яких 6000,00 грн у місяць відсотки за користування кредитом, 2\~500,00 грн. в місяць тіло позики. Прив`язки до офіційного курсу долара США до гривні на час сплати чергового платежу не має. В підсумковій колонці зазначено, що позичальниця має повернути 60\~000,00 грн позики та 144\~000,00 грн процентів. Прив`язки офіційного курсу долара США до гривні на час сплати всієї суми позики та процентів не має. Згідно квитанцій № 773Т-0СВ6-771Р-Е5С5 та № В002-М65К-СТ12-НАР4 від 09.01.2024 року позикодавиця перерахувала кошти на картку відповідачки. Номер карткового рахунку відповідає номеру в договорі позики. 11.12.2024 року позивачка через свого представника скерувала відповідачці претензію в порядку ст. 526 ЦК України. У зв`язку з порушенням строків повернення позики вимагала сплатити заборгованість у розмірі 57000,00 грн в якості пені, 36\~000,00 грн в якості відсотків та 60\~000,00 грн. позики. Рахунок для повернення - UA 773220010000026200314153954. Відомостей про те, що відповідачка виконала претензію позикодавиці відсутні. Заборгованість за договором позики розрахована позивачем в доларах США станом на 01.02.2025 рік з прив`язкою до еквівалента в гривні згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні - 41,82 грн, та становить 1600,00 дол. США, що еквівалентно 66 912,00 грн по позиці, 1156,00 дол. США, що еквівалентно 48\~384,00 грн по процентам за період з 08.07.2024 року до 08.01.2025 року, 7615,00 дол. США ( розрахунок такої суми відсутній), що еквівалентно 318\~501,12 грн. ( сума зазначена в мотивувальній частині позовної заяви) чи 318\~501,00 грн ( сума зазначена в прохальній частині позовної заяви) по пені. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором позики. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, що врегульовані\~параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК). Представниці відповідачки визнали факт укладення договору та отримання позики в розмірі 60\~000,00 грн, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини визнаються доведеними та не підлягають доказуванню. Крім того, представниці відповідачки визнали наявність боргу за позикою та процентами. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки невиконання зобов`язання передбачені статтями\~525,\~526,\~530\~,\~610,\~611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми згідно графіку платежів не повернула. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК. Суд погоджується з наявністю заборгованості по позиці та процентам за її користування, однак нарахована представником сума не ґрунтується на умовах укладеного договору. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга\~статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга\~статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша\~статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16). У цій справі відповідачка прийняла у власність від позикодавиці 60 000 грн, що за згодою сторін еквівалентно 1\~600 доларів США. Тобто, за домовленістю сторін визначили еквівалент за обмінним курсом 37,50 грн. за 1 долар США (60 000,00 / 1600 = 37,5 грн за 1 долар США. Крім того, відповідно до положень додатку до договору позики суму позики та проценти відповідачка зобов`язувалася повернути шляхом безготівкового перерахунку на банківську картку позивачки частинами за встановленим графіком платежами по 8\~500,00 грн, з яких 6000,00 грн у місяць відсотки за користування кредитом, 2\~500,00 грн в місяць тіло позики до 08 числа кожного місяця, починаючи з 08 лютого 2024 року, та строком до 08 січня 2026 року. В претензії позивачки від 11.12.2024 року розрахунки здійсненні відповідно до додатку до договору позики ( графік повернення позики та відсотків) виключно в гривні без визначення еквіваленту суми заборгованості в доларах США. Отже, розмір періодичних платежів, які повинні були сплачуватися позичальником також визначено за обмінним курсом 37,50 грн. за 1 долар США протягом всього строку виконання зобов`язання. Зазначені положення договору позики відповідають положенням\~статті 533 ЦК України. Враховуючи п. 1.1.,1.2. договору позики, додаток до нього від 08.01.2024 року, положення\~статті 533\~ЦК України та те, що предметом договору позики є 60 000 грн, що еквівалентно 1600 доларів США за погодженим сторонами обмінним курсом 37,50 грн. за 1 долар США, що повернення позики має відбувати в гривні за курсом, погодженим станом на день укладення договору, відсутні підстави для перерахунку та стягнення заборгованості за договором позики за офіційний курс долара до гривні згідно НБУ станом на 01.02.2025 рік в розмірі 41,82 грн, оскільки такий розрахунок суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. Вказану позицію щодо застосування ст. 533 ЦК України у разі якщо інший порядок\~визначення курсу\~відповідної валюти\~встановлений договором висловив Верховний Суд у своїй постанові по справі № 301/2052/18 від 16 листопада 2022 року (провадження № 61-7786св21), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справах, на які посилається представник позивача ( справи №755/9348/15-ц та №753/8945/19), адже у цій справі суд ретельно проаналізував умови договору позики та виснував, що сторони узгодили курс відповідної валюти, який є незмінним з моменту укладення договору до моменту його виконання. Іншими словами, сторони договору узгодили, що 60\~000,00 грн. що станом на день укладення договору, що станом на день повного виконання становитиме 1600,00 доларів США без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ і поверненню підлягає саме 60\~000,00 грн позики та 144\~000,00 грн процентів, про що чітко та однозначно зазначено в графіку повернення позики та відсотків. А висновки, викладені в постанові Верховного Суду по справах №204/3530/17 є незастосовними до цієї справи, адже стосуються ст. 625 ЦК України, а вимог про стягнення 3% річних та інфляційних позивач не висував. Отже, позовні вимоги в частині стягнення суми позики та процентів за її користування підлягають до часткового задоволення. З відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 60000,00 грн - заборгованості за позикою та 42\~000,00 грн. заборгованість за процентами за період з 08.07.2024 року до 08.01.2025 року ( 6000,00 грн х 7= 42\~000,00 грн, період стягнення процентів зазначений в таблиці в позовній заяві в розділі розрахунок відсотків). Представниці відповідачки впродовж всього розгляду справи заперечували проти стягнення пені за договором позики. Левова частина відзиву складалась саме з обґрунтування відсутності підстав для стягнення пені. Позивачка отримала відзив на позовну заяву 02.04.2025 року, що підтверджується трекінгом відстеження поштового відправлення № 6901800089122, однак ні вона, ні її представник ніяк не прореагували на ці заперечення. Позивачка розрахувала пеню за 238 днів та вказала, що станом на 01.02.2025 рік офіційний курс долара до гривні згідно НБУ складає 41,82 грн, відповідно 1600,00 доларів США еквівалентні 66\~912,00 грн і таким чином пеня складає 66\~912х2%х238 днів=318\~501,12 грн, при цьому просить стягнути 7615,00 дол. США еквівалент 318\~501,00 грн. Даних про дати початку і закінчення строку, за який нараховано пеню, і звідки взялася сума 7\~615,00 дол. США представник позивачки не пояснює. Враховуючи, що договір позики укладений 08.01.2024 року, а гривневий еквівалент пені розрахований станом на 01.02.2025 рік, то очевидним є те, що пеня нарахована в межах цього періоду, тобто під час дії воєнного стану. Про те, що в Україні з 24.02.2022 року запроваджений воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває досі, суд визнає загальновідомою обставиною, яка не потребує доказуванню. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК ). Ця норма є чіткою та розумно передбачуваною. Верховний Суд у постанові № 756/8788/22 від 28 листопада 2024 року виснував про те, що тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Позивачка, яка скористалась професійною правничою допомогою, і яка вільно обрала собі адвоката, повинна була знати, що нараховану пеню за договором позики вона має списати. Суд повністю погоджується із доводами та аргументами представниць відповідачки про відсутність підстав для стягнення пені незалежно від правильності визначення її розміру та валюти. А тому в частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 7615 доларів США еквівалент 318\~501,00 грн слід повністю відмовити. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 102\~000,00 грн, з яких заборгованість по позиці 60 000,00 грн та по процентам 42 000,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивачка не сплачувала судовий збір, так як звільнена від його сплати як особа з інвалідністю ІІ групи. Ціна позову становить 433\~797,12 грн. Судовий збір за такий позов становить 4337,97 грн ( 433\~797,12х1%/100%=4337,97 грн). Позов задоволено частково в розмірі 102000,00 грн, що становить 23,51% ( 102000 грн/433797,12 грн Х100%), а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача у пропорційному розмірі - 1019,86 грн, який необхідно стягнути в дохід держави.

Outcome: partial