Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що після померлої [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить й право власності на вказаний житловий будинок. За життя [PERSON] склала заповіт, в якому все своє майно заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, але позбавлена можливості оформити свої спадкові права на зазначений житловий будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього був втрачений спадкодавцем за життя. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач Борзнянська міська рада Ніжинського району Чернігівської області про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав, у судове засідання представника не направив, звернувся із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без участі його представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не подала, у судове засідання не з`явилася, із заявами, в тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не зверталася. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. \~Відповідно до\~ст. 120 ЦК УРСР\~в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Згідно із ч. 2\~ст. 123 ЦК УРСР\~в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами до правовідносин, які виникли до 15.04.1991 застосовується діюче на той час законодавство, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили частку в його майні. Таке ж положення передбачено ст. 126 ЦК УРСР в редакції 1963 року. розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до п. 13 Постанови ПВС України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та ст. 563 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, у випадку смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З матеріалів справи слідує, що спірний будинок побудований на законних підставах і не є самочинним будівництвом, а відтак право власності на нього виникло у членів відповідного колгоспного двору. Судом встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та мало статус «колгоспного двору», проживали [PERSON] (голова двору) та [PERSON] , яким згідно діючого на той час законодавства і належало зазначене домоволодіння в рівних долях (по частині кожному). [INFO] помер [PERSON] , не склавши за життя заповіту. Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви до Борзнянської державної нотаріальної контори та оформила частину спадкового майна. [PERSON] померла [INFO] . За життя 05 лютого 2018 року вона склала заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, та взагалі все те, на що за законом на день смерті вона матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Крім того, 10 серпня 2018 року [PERSON] склала заповіт, в якому земельні ділянки під кадастровими номерами 7420810100:06:000:0270 та 7420810100:06:000:1228 заповіла [PERSON] , [INFO] . Також 07 серпня 2020 року [PERSON] склала заповіт, в якому земельні ділянки під кадастровими номерами 7420810100:06:000:0270 та 7420810100:06:000:1228 заповіла [PERSON] , [INFO] . До складу спадкового майна [PERSON] входить, зокрема, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у визначений законом строк подала заяву до Борзнянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк до Борзнянської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] , яка діє як законний представник малолітнього [PERSON] , на користь якого складено останній заповіт [PERSON] (від 07.08.2020). Незважаючи на наявність декількох заповітів, складених [PERSON] , заповіт від 07 серпня 2020 року, складений на користь [PERSON] , скасовує заповіт, складений нею 10 серпня 2018 року на користь [PERSON] , так як у них виражено волевиявлення спадкодавця стосовно одного і того ж майна. У той же час заповіт, складений [PERSON] 05 лютого 2018 року на користь [PERSON] , є чинним в частині заповідання іншого майна (в тому числі житлового будинку), крім земельних ділянок з кадастровими номерами 7420810100:06:000:0270 та 7420810100:06:000:1228, оскільки не суперечить іншим заповітам, складеним пізніше. Однак, нотаріус 20 березня 2025 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у зв`язку з втратою спадкоємцем відповідних правовстановлюючих документів та рекомендував вирішити питання в судовому порядку. Зараз, будучи спадкоємцем після смерті [PERSON] , позивач не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва на спадщину на будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , через відсутність їх правової реєстрації за спадкодавцем. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, заповіту [PERSON] від 05.02.2018, свідоцтв про право особистої власності на жилий будинок від 15.09.1988, про одруження, смерть, про право на спадщину за заповітом, довідок Борзнянської міської ради № 2301 від 13.06.2016, КНП «Ніжинське МБТІ» від 02.10.2024 № 83, про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 19.03.2025, технічного паспорта на житловий будинок, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з Державного реєстру речових прав, довідками Борзнянської міської ради № 2937 від 12.11.2024, № 603 від 03.03.2025, листами Борзнянської державної нотаріальної контори від 20.03.2025 № 186/02-31, від 31.03.2025 № 252/01-16, копіями спадкових справ до майна [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Таким чином, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , цивільна правоздатність якої припинилася, прийняла спадщину, інші спадкоємці на вказане спадкове майно не претендують, втрачені правовстановлюючі документи на житловий будинок, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити в цій частині. У цій справі суд також враховує таке. За сталою практикою Верховного Суду, належними відповідачами у спорах про спадщину є спадкоємці, які прийняли спадщину.\~За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає\~територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування\~за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня\~\~\~ 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18),\~від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження \~№ 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі \~№ 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже,\~пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів)\~є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи, що у цій справі позовні вимоги були пред`явлені до\~територіальної громади\~в особі\~Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області, а у подальшому з`ясувалося, що належним відповідачем у цій справі є [PERSON] , як така, що прийняла спадщину, суд уважає за необхідне у позовних вимогах до територіальної громади\~в особі\~Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial