Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить розірвати договір оренди землі від 30 квітня 2014 року, площею 7,265 га, кадастровий номер 6520688400:02:001:0026, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «ЮКОС І К», зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 5549860 від 30.04.2014 року. В обґрунтування позову представник позивача зазначив такі доводи та обґрунтування. Позивач є власником земельної ділянки площею 7,265 га, кадастровий номер 6520688400:02:001:0026, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шляхівської селищної ради Бериславського району Херсонської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ХС №?003930 від 11 липня 2002 року та записом №?4651557 в Державному реєстрі речових прав від 11 лютого 2014 року. 30 квітня 2014 року між позивачем і Фермерським господарством «ЮКОС І К» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який зареєстровано в Державному реєстрі прав, номер запису про інше речове право 5549860 від 30.04.2014 року. 23 грудня 2019 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду, якою змінено строк дії договору до 31 грудня 2030 року. Відомості про право власності та оренди підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав, №?406676823 від 04 грудня 2024 року. За умовами пункту 9 договору оренди, орендна плата становить 12?303,28 грн щорічно, за вирахуванням податків, а згідно з пунктом 11 договору сплата має здійснюватися в листопадігрудні кожного року. Відповідно до пункту 14 договору, у разі прострочення платежу нараховується пеня 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до абзацу 5 частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати. Відповідач, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, орендну плату за 2022 та 2023 роки не сплатив, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми нарахованого доходу станом на 02 жовтня 2024 року. Внаслідок невиплати орендної плати позивач значною мірою позбавлений доходу, на який об`єктивно розраховував при передачі землі в оренду. Неодноразові спроби зв`язатися з відповідачем не дали результату: на дзвінки не відповідають, про причини несплати не повідомляють, що і стало підставою для звернення до суду. Крім того, з загальнодоступних джерел позивачеві стало відомо, що керівник відповідача [PERSON] обвинувачується у пособництві державі-агресору (справа №?954/599/24, ч.?4 ст.?111-1, ч.?1 ст.?111-2 КК України), що підтверджується повідомленням про підозру та скріншотом з сайту «Миротворець». Також, за інформацією Бериславської міської військової адміністрації, відповідач не веде діяльності з вирощування сільськогосподарської продукції. Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України, до оренди земельних ділянок застосовуються положення спеціального закону. Відповідно до частини першої статті 626 та статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання, а зобов`язання мають виконуватись належним чином (стаття 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язань допускається їх припинення, зокрема шляхом розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України). Істотним визнається порушення, внаслідок якого інша сторона позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Позивач обґрунтовує свою вимогу посиланням на статті 1, 13, 21, 24, 31 Закону України «Про оренду землі», згідно з якими недотримання умов договору, зокрема щодо своєчасної сплати орендної плати, є підставою для розірвання договору. Так, у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено припинення права користування землею в разі систематичної несплати орендної плати. Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» також передбачає дострокове розірвання договору в разі невиконання обов`язків за договором. Оскільки місце виконання грошового зобов`язання не визначено договором, то згідно зі статтею 532 ЦК України, орендна плата мала вноситися за місцем проживання орендодавця, тобто позивача. При неможливості здійснення такого платежу відповідач мав внести її в депозит нотаріуса згідно зі статтею 537 ЦК України. Станом на дату подання позову відповідач не виконав жодного із зазначених обов`язків. Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати, заборгованість за 2022 та 2023 роки становить 20?313,85 грн, а сума пені 10?690,38 грн (з урахуванням ПДФО та військового збору). Позивач наголошує, що орендна плата є для нього стабільним джерелом доходу, і її несплата є істотним порушенням умов договору. З урахуванням частини другої статті 16 ЦК України, припинення правовідносин є одним із способів захисту цивільних прав. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди може бути розірваний за рішенням суду. На підтвердження правових висновків позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №?912/1385/17, постанову Верховного Суду від 11.10.2017 у справі №?6-1449цс17, а також постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №?183/262/17, які підтверджують можливість розірвання договору оренди у випадку систематичного невнесення орендної плати. У відзиві поданому представником відповідача 18 березня 2025 року [PERSON] останній зазначив, що позовні вимоги про розірвання договору оренди землі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наявність обставин, які виключають вину відповідача у невиконанні обов`язку щодо сплати орендної плати. Як зазначено у відзиві, територія, на якій розташована орендована земельна ділянка (кадастровий номер 6520688400:02:001:0026), з 24 лютого 2022 року перебуває у зоні бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №?75 та наказом №?309 від 22 грудня 2022 року, згідно з якими Бериславська міська територіальна громада, за винятком окремих населених пунктів, визначена як така, на території якої ведуться (велися) бойові дії або яка є тимчасово окупованою. Земельна ділянка, що є предметом договору оренди, фактично є замінованою, що унеможливлює її використання. На підтвердження цього відповідачем додано копії звернення до ДСНС щодо розмінування та відповідь, з якої вбачається, що на дату звернення розмінування зазначеної ділянки неможливе. У зв`язку з цим, представник відповідача послався на положення частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Як вказано у відзиві, така правова позиція підтверджується сталою судовою практикою Верховного Суду, зокрема постановами у справах №?914/1248/18, №?910/8040/20, №?910/13158/20 та інших, у яких зазначено, що наявність об`єктивної неможливості використання орендованого майна через обставини, які не залежать від волі наймача, є підставою для звільнення від обов`язку сплачувати орендну плату. Також представник відповідача наголосив, що використання земельної ділянки в умовах наявності бойових дій та мінної небезпеки створює реальну загрозу життю і здоров`ю працівників, а відповідно до статті 3 Конституції України, життя і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю. На підтвердження наявності обставин непереборної сили відповідач також навів положення Указу Президента України №?64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та лист Торгово-промислової палати України №?2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, в якому ТПП України офіційно визнала військову агресію Російської Федерації форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) для суб`єктів господарювання. Як вказано у відзиві, ці обставини є надзвичайними та невідворотними і об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань за договорами, у тому числі зобов`язання щодо сплати орендної плати. Крім того, представник відповідача стверджує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який не веде до відновлення порушеного права. Вказано, що відповідно до статті 17 ЦПК України та правових позицій, висловлених у постанові Верховного Суду від 14 травня 2024 року у справі №?357/13500/18, розірвання договору оренди є субсидіарним засобом захисту і застосовується лише у разі неможливості досягти мети договору іншим способом, зокрема шляхом стягнення заборгованості. Відповідач зазначає, що позивач не довів неможливість відновлення свого права шляхом стягнення орендної плати та не надав доказів того, що без розірвання договору він значною мірою позбавлений того, на що розраховував при його укладенні. Окремо відповідач вказує, що у певних випадках орендна плата за договором оренди сплачувалася наперед, однак наразі, з огляду на бойові дії у місті Берислав, де зареєстрований відповідач, встановити обставини сплати (чи несплати) такої плати неможливо. У відповіді на відзив, поданій 18 березня 2025 року представником позивача Андріяшевою І.М., зазначено, що доводи, викладені у відзиві відповідача, не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами та не спростовують тверджень, наведених у позовній заяві. У відповіді наголошено, що відповідач, посилаючись на замінування території, у тому числі наданий ним лист Головного управління ДСНС України у Херсонській області, не довів факту замінування саме тієї земельної ділянки, яка є предметом договору оренди землі від 30 квітня 2014 року з кадастровим номером 6520688400:02:001:0026. Представник позивача вказує, що зазначений лист ДСНС носить загальний характер, не містить ні кадастрового номера, ні конкретного місця розташування, ні графічного плану або географічних координат, які б уможливлювали ототожнення замінованої території із спірною ділянкою. Відтак, вказаний лист не є належним доказом на підтвердження обставин, на які посилається відповідач. Крім того, у відповіді акцентується увага на тому, що відповідач не надав жодного сертифіката Торгово-промислової палати України, виданого безпосередньо на його ім`я, який би засвідчував настання обставин непереборної сили у конкретному зобов`язанні виконання обов`язку щодо сплати орендної плати. Лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, на який посилається відповідач, не містить жодного посилання на відповідача як суб`єкта господарювання, не вказує на жодне конкретне зобов`язання і є лише загальним інформуванням про факт введення воєнного стану. Представник позивача зазначає, що відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», належним доказом обставин непереборної сили є саме сертифікат, виданий конкретному суб`єкту господарювання у зв`язку з неможливістю виконання певного зобов`язання, що в даному випадку відсутній. Далі у відповіді детально викладено обставини, які спростовують твердження відповідача про фактичну неможливість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Зокрема, представником позивача зазначено, що в межах території, де розташована спірна земельна ділянка, у 20222023 роках здійснювався сільськогосподарський обробіток. У документі зазначено, що відповідно до відкритих джерел, зокрема супутникових знімків, опублікованих на платформі www.landsat.com.ua, а також аналітики індексу NDVI (індекс вегетації) на платформі eos.com/crop-monitoring, на значній частині сільськогосподарських угідь у межах Бериславської міської територіальної громади, включно з місцевістю, де розташована спірна ділянка, фіксуються сліди обробітку ґрунту, вегетаційної активності та сезонної динаміки рослинності, що є типовими ознаками проведення посівних і збиральних кампаній. Як наголошується у відповіді, надані представником позивача дані свідчать про відсутність загальної непридатності території до сільськогосподарського використання. Відповідно, доводи відповідача про суцільне замінування чи повну неможливість користування землею через обставини непереборної сили є безпідставними. Представник позивача зазначає, що навіть у випадку часткової непрацездатності земель, орендар повинен був ініціювати відповідні переговори, інформувати орендодавця, або вжити заходів до розірвання чи призупинення дії договору в установленому законом порядку. Водночас, відповідач не надав жодного письмового повідомлення, заяви, звернення або доказу, що свідчить про комунікацію з орендодавцем чи про спробу урегулювати договірні зобов`язання. У відповіді також зазначено, що відповідач не скористався правом на внесення орендної плати через нотаріальний депозит або через судовий рахунок, що, у поєднанні з відсутністю жодної сплати орендної плати упродовж двох повних бюджетних періодів 2022 та 2023 років, свідчить про тривале та істотне порушення умов договору оренди. Представником позивача надано правову оцінку такій поведінці відповідача з огляду на положення частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, відповідно до якої наймач звільняється від обов`язку сплачувати плату лише за той час, коли майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 910/7985/21, саме на орендаря покладається обов`язок довести, що у конкретний період використання об`єкта оренди було неможливим з причин, які не залежать від його волі. У цій справі відповідач не лише не довів неможливості використання ділянки, але й не обґрунтував своїх дій щодо невиконання грошового зобов`язання. У відповіді на відзив також викладено аргументацію щодо обраного способу захисту. Представник позивача вказує, що звернення з позовом про розірвання договору оренди у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати є правомірним і таким, що відповідає вимогам пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України та частині другій статті 651 Цивільного кодексу України. Обставини справи свідчать про те, що відповідач не сплачує орендну плату впродовж тривалого періоду, не повідомляє про обставини, які могли б вплинути на виконання договору, та не вчиняє жодних дій для збереження договірних відносин. За таких умов позивач, як власник земельної ділянки, має законне право на припинення зобов`язань, які грубо порушуються орендарем. Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 14 травня 2024 року у справі №?357/13500/18, представник позивача зазначає, що обставини у тій справі відрізняються від даного випадку. У наведеній справі йшлося про можливість досягнення мети договору через альтернативний спосіб захисту стягнення заборгованості. Натомість у даному випадку наявне істотне та систематичне порушення грошового зобов`язання, яке унеможливлює продовження договірних відносин, а тому вимога про розірвання договору є єдино ефективним способом захисту прав позивача. З урахуванням наведеного, представник позивача просить суд відхилити доводи, наведені у відзиві, як необґрунтовані, недоведені та такими, що не спростовують обставин, викладених у позовній заяві, і задовольнити позов у повному обсязі. На судове засідання позивач не з`явився, його інтереси були представлені адвокатом Андріяшевою І.М. На судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що відповідач безпідставно посилається на обставини непереборної сили, зокрема на замінування земельної ділянки та введення воєнного стану, оскільки жодних належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин не подано. Наданий відповідачем лист ДСНС не містить жодної конкретизації щодо спірної земельної ділянки, а сертифікат Торгово-промислової палати України щодо настання форс-мажорних обставин взагалі відсутній. Також вона зазначила, що спірна земельна ділянка розташована в межах території, де, за супутниковими знімками та відкритими джерелами, протягом 20222023 років здійснювався сільськогосподарський обробіток. Це підтверджує, що землі на відповідній місцевості придатні до використання за цільовим призначенням. У разі, якщо відповідач дійсно не мав можливості користуватись ділянкою, він мав би принаймні повідомити орендодавця або вжити заходів для зміни чи припинення зобов`язання чого зроблено не було. Крім того, [PERSON] наголосила, що відповідач повністю припинив сплату орендної плати з 2022 року, не ініціював жодних переговорів і не вчинив жодних дій для належного виконання договору. Така поведінка свідчить про грубе та триваюче порушення зобов`язань, що, відповідно до вимог закону, є підставою для розірвання договору оренди землі. На судове засідання представник відповідача ФГ «ЮКОС І К» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету ТОВ «ЮТС-Агропродукт» в підсистемі «Електронний суд». В підсистемі «Електронний суд» в день та час проведення судового засідання він був відсутній для забезпечення його участі в режимі відеоконференції, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Зважаючи на вказані обставини,

Outcome: approved