Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-18 00:00:00

26.12.2024 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2011 року по справі № 2-2907/2011 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNHLGA00000689 від 30.07.2007 року станом на 13.07.2009 року в розмірі 3318161,91 грн., яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2012 року залишено без змін. Оскільки відповідачем в добровільному порядку рішення суду не виконано та не сплачено заборгованість, банк вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № DNHLGA00000689 від 30.07.2007 року у розмірі 98798,78 грн. та вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 03.01.2025 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог статей 128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2011 року по справі № 2-2907/2011 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNHLGA00000689 від 30.07.2007 року станом на 13.07.2009 року в розмірі 3318161,91 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Жовтневого районного\~суду м.Дніпропетровська\~від 18.01.2011\~року залишено без змін. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2011 року про стягнення боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Згідно з вимогами частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог частини 1\~статті 76 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до\~статей77-78 ЦПК України\~суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed