Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-21 00:00:00

26 березня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області для розгляду за підсудністю на підставі ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 березня 2025 року надійшла позовна заява ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Стислий виклад позиції позивача. 31.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1172418 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладання договору здійснене сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит», доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт https://sloncredit.ua/. Так, 31.08.2023 о 15:22:15, після попереднього проходження [PERSON] реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «Слон Кредит» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «Слон Кредит» сформувало Договір про надання споживчого кредиту №1172418, надало його позичальникові для ознайомлення і направило його на номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор М357, котрий було введено позичальником у відповідний розділ ІТС. Таким чином було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1172418 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до встановлених умов Договору №№1172418 споживачу надано кредит на споживчі (особисті) потреби в розмірі 2500,00 грн, строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Процентна ставка - фіксована. ТОВ «Слон Кредит» кошти кредиту надало у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Таким чином ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Згідно з умовами укладеного Договору, споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. 24.07.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №2407 - 24 відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №2407 - 24 від 24.07.2024 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18925,00 грн. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим порушуються права та інтереси ТОВ «СВЕА ФІНАНС» У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №1172418 від 31.08.2023 у розмірі 18925,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі. Заперечення відповідача та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та встановлено здійснення розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві клопотав про проведення розгляду справи без участі представника позивача також вказав, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач подав до суду заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності в порядку письмового провадження, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і це визнання не суперечить закону, тому суд, враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 31.08.2023 о 15:24:177, після попереднього проходження [PERSON] реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «Слон Кредит» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «Слон Кредит» сформувало Договір про надання споживчого кредиту №1172418, надало його позичальникові для ознайомлення і направило його на номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор М357, котрий було введено позичальником у відповідний розділ ІТС. Таким чином було укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» №1172418 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 8-9). Додатком №1 до укладеного договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту, в якому відображено кількість, а саме 12 шт. платежів, сума кредиту 2500,00 грн, а також розмір платежів: перший платіж у сумі 7,50 грн зі сплати процентів за перший період та 10 платежів по1492,50 грн зі сплати процентів; Останній 12 платіж 1492,50 грн, який включає проценти - 1492,50 грн грн., кредит - 0,00 грн. Періодичність внесення платежів - кожні 30 днів, що є порядком повернення кредиту. Також, вказані наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме штрафи у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 375,00 грн., на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1,1% від суми кредиту, що становить 27,50 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (а.с. 10-11). Згідно з інформаційним повідомленням, [PERSON] проінформований про необхідність виконання ним зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №1172418 від 31.08.2023, ознайомлений з вимогами вказаного Договору та підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М357 31.08.2023 о 15:24:12 (а.с. 12). Попередньо, перед укладенням цього Договору ТОВ «Слон Кредит» здійснена електронна ідентифікація Споживача для входу в Особистий кабінет, та був використаний спосіб ідентифікації та верифікації Споживача, з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу. Після чого, о 23 год. 53 хв. 08 сек. 11.11.2023 року ТОВ «Слон Кредит» кошти кредиту надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 02.08.2024 (а.с. 23). 24.07.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №2407 - 24 відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників (а.с. 24-29). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №2407 - 24 від 24.07.2024 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18818,00 грн (а.с. 31-32). Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, в той час, як новий кредитор скористався своїм правом, а саме здійснив дорахування сум, передбачених графіком платежів до Кредитного договору. Таким чином, станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1172418 від 31.08.2023 становить 18925,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №1172418 від 31.08.2023, загальна сума заборгованості за договором станом на дату складення розрахунку складає 18925,00 грн., з яких: 2500,00 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 16425,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 21-25). Суд, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведення укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором та перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача. Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за договором, що призвело до утворення заборгованості. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7, ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. Договір №1172418 про надання споживчого кредиту від 31.08.2023 підписаний відповідачем електронним підписом, а тому наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 530, 536 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц. Отже, судом встановлено, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник з моменту переходу прав вимоги не погашав заборгованість за кредитним договором, а тому станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 18925,20 грн. Дана сума заборгованості визначена на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем не спростовано. Згідно із ч.1, ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 49 ЦПК України випливає, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов переконання, що неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав кредитора - позивача, а тому порушене право підлягає поновленню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за наданим кредитом, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. При подачі до суду позову ТОВ «СВЕА ФІНАНС» сплачено судовий збір у розмірі 2422,20 грн за вимогу майнового характеру (а.с. 6). Згідно із п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги законодавства та визнання відповідачем позову до початку розгляду справу по суті, суд вважає, що 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету, а інші 50 % сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved