Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-22 00:00:00

Адвокатом Кравченком О.П., який діє в інтересах позивача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано позовну заяву до [PERSON] , в який просить розірвати шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позивних вимог посилається на те, що з 05.08.1989 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Комунарським ВРАГС, про що зроблено відповідний актовий запис №495. Від вказаного шлюбу мають сина: [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім. Як на підставу розірвання шлюбу між сторонами представником позивача в позові зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинено через різні погляди на сімейне життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту, відсутність взаєморозуміння, що призвело в решті решт до втрати почуття любові один до одного. Шлюб фактично припинив своє існування, сторони на протязі тривалого часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сім`я розпалася і відновити подружні стосунки неможливо, оскільки між позивачем і відповідачем втрачено почуття любові, довіри та поваги. Позивач на примирення не згодна, шлюб носить формальний характер. Крім того, представником позивача заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем [PERSON] до початку судового засідання подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.53). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши 21.04.2025 р. та 20.05.2025 на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.37,48). За таких обставин суд розглядає справу на підставі наявних у суду матеріалів, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Судом встановлено, що 05.08.1989 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який було зареєстровано Комунарським відділом державної реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, про що складено відповідний актовий запис № 495, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.25). Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.23). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні найшов своє підтвердження факт того, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство сторонами не ведеться, бажання до примирення у них відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини з відповідачем, тому суд не може зобов`язати сторони прийняти заходи до примирення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Враховуючи ту\~обставину,\~що позивач\~є інвалідом\~ІІ групи,\~тобто на\~підставі ЗУ\~«Про судовий\~збір» звільнена\~від сплати\~судового збору,\~то у\~відповідності ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~ [PERSON] \~підлягають стягненню\~на користь\~держави судові\~витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Щодо заявлених представником позивача вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Стаття 133\~ЦПК\~України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58\~ЦПК\~України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.\~60\~ЦПК\~України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.\~15\~ЦПК\~України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ст.\~1\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивача - адвокатом Кравченко О.П., надано договір про надання правничої допомоги від 21.03.2025 р. (а.с.7); Акт прийому-передачі наданих послуг від 22.03.2025 по договору про надання правничої допомоги від 21.03.2025, в якому зазначені надані адвокатом послуги та їх вартість (а.с.5); детальний опис послуг наданих адвокатом Кравченко О.П. на виконання договору про надання правничої допомоги від 21.03.2025, відповідно до якого адвокатом надано послуги на суму 3000,00 грн., в тому числі: 1500,00 грн. - вивчення матеріалів у справі за 2 години витраченого часу, судової практики, 1500,00 грн. - підготовка та подання до суду позовної заяви за 2 години витраченого часу, 1000,00 грн. - участь у судових засіданнях (в залежності від кількості) за 1 годину витраченого часу; попередній розрахунок (а.с.18), квитанція, відповідно до якої вартість послуг визначена адвокатом становить 3000,00 грн. (а.с.8). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Відповідно до ст.\~30\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~і\~адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Частиною 5 ст.\~137\~ЦПК\~України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а саме - 3000,00 грн.

Outcome: approved